Справа № 303/303/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.08.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 ( головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 -кп/777/440/16 за апеляційними скаргами заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч.1 ст. 286 КК України.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий,
визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покараня у виді штрафу в розмірі 8500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення автотехнічних експертиз в загальній сумі 2370 грн.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишений без розгляду.
Речові докази автомобілі повернуті власникам.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, а саме виключити з мотивувальної частини кваліфікуючу ознаку ч.1 ст. 286 КК України « порушення правил експлуатації транспорту», а також зазначити розмір штрафу у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, оскільки суд визначив лише у грошовій сумі. Обгрунтовує тим, що за фактичними обставинами справи не було встановлено, що ОСОБА_8 допустив дорожньо-транспортну пригоду внаслідок порушення правил експлуатації транспорту, а автомобіль, яким керував Сакаль був у технічно справному стані. Крім того, вказує, що хоча суд і правильно визначив суму штрафу, проте санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає вид покарання у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а не у конкретно визначеному грошовому вимірі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта - адвоката ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора проти доводів апеляційної скарги захисника та про підтримання своєї апеляційної скарги, дослідивши письмові докази за клопотанням сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апелянтів, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції перевірив усі докази в справі , даючи їм оцінку, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Та обставина, що невстановлений мікроавтобус обганяв три автомобілі, а не два, як зазначив в апеляційній скарзі захисник, підтверджує те, що ОСОБА_8 задовго бачив перешкоду( небезпеку) йому у русі, і мав вжити заходи для безпечного проїзду.
Посилання апелянта на Висновки Верховного суду України, викладені у справі №5 218-кс від 15.11.2015 щодо правової позиції у з`ясуванні обставин ДТП за участю декількох водіїв, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції усі ці питання з`ясував, визначив роль кожного з водіїв, їх участь у ДТП, характер і черговість порушень, встановив причинний зв`язок між діянням кожного з них та наслідками, що настали.
Встановлено, що невстанволений слідством мікроавтобус « Мерседес-Спрінтер» не мав контактування з жодним автомобілем, а тому немає підстав вважати, що він створив аварійну обстановку. Щодо дій інших водіїв, тобто ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , то вони були позбавлені можливості уникнути зіткнення, як це визначено висновком експерта від 03.09.2015 № 295 ( а.с. 83-93).
Також апеляційний суд вважає, що підстав для проведення повторної чи додаткової судової автотехнічної експертизи немає, оскільки висновок експерта є зрозумілим, а відомості, які експертом враховувались при проведенні експертизи, були зібрані органом досудового розслідування у порядку, передбаченому КПК України. Убачається, що кримінальне провадження внесено до ЄРДР 21.05.2015 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України; за наслідками розслідування, 16.09.2015 ОСОБА_8 було оголошено підозру, а в наступному висунуто обвинувачення. Протокол огляду місця події від 01.08.2015 проводився за участю ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , при якому була складена схема ДТП, в цей же день слідчий провів огляд і з іншими водіями. Саме ці документи досліджувались експертом. Вважати, що даний протокол і схема до нього є неналежним доказом, оскільки ОСОБА_13 не був на той час у статусі підозрюваного, підстав немає, як і не вбачається, що такий доказ є недопустимим . Істотного порушення прав ОСОБА_8 не було, оскільки при проведенні цієї процесуальної дії був присутній захисник.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що експертному дослідженню підлягало з`ясування питання чи мав технічну можливість уникнути зіткнення водій автомобіля «Чері Амулет» з автомобілем «Мерседес-Спрінтер» в якийсь інший спосіб ніж ним був застосований. Під час розслідування і судового розгляду встановлено, що відстань з якої водій ОСОБА_13 виявив небезпеку для руху, яким був мікроавтобус «Мерседес-Спрінтер» складала 100 метрів, а відстань від початку заносу автомобіля «Чері-Амулет» до місця зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2112»- 56 метрів. Висновок експерта містить чітку відповідь, що ОСОБА_13 мав дотриматись безпечної швидкості. Проте, водій ОСОБА_13 , не дотримав безпечної швидкості руху, оскільки не зменшив швидкість, через що автомобіль став не керований.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є необґрунтованою. Суд першої інстанції безпосередньо дослідив ті докази, які були здобуті сторонами з урахуванням вимог ст. 22 КПК України. Апеляційний суд вважає вирок таким, що відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
Щодо апеляційних доводів прокурора, то такі заслуговують на увагу. Під час досудового розслідування, так і у суді не було встановлено, що ДТП спричинилось внаслідок порушення експлуатації транспорту, тому вказану кваліфікуючу ознаку слід виключити з вироку, як помилково зазначену судом. Крім того, підлягає виправленню у резолютивній частині вироку визначений судом вид покарання, зокрема, слід вказати розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, як це зазначено у санкції ч.1 ст. 286 КК України, що в грошовому обчисленні становить присуджену судом суму штрафу 8500 гривень, тобто 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як помилково незазначену судом першої інстанції.
Інших підстав для зміни вироку суду не вбачається, як і підстав для його скасування .
Кеурючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на доведеність кваліфікуючої ознаки ч.1 ст. 286 КК України « або експлуатації транспорту».
Покарання ОСОБА_8 вважати призначеним у виді 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 8500 ( вісім тисяч п`ятсот) гривень.
В решті вирок залишити без зміни.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: