Дата документу Справа № 336/1134/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/778/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/1134/15-к
Категорія: ст. 121 ч. 1, ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003847 та за № 0002881, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 121 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 /т. 3 а.п. 187-201/ з апеляційними скаргами звернулись:

захисник ОСОБА_8 від 25.04.2016 року /т. 3 а.п. 236-243/, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 /т. 3 а.п. 208-209 /, в яких:

прокурор, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений та кваліфікацію його дій, просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість; постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді шести років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді восьми років позбавлення полі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.

Апелянт вважає, що суд при постановленні вироку не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 скоїв два тяжких кримінальних правопорушення, одне з яких пов`язане з настанням смерті потерпілого; під час вчинення кримінального правопорушення знаходився в стані алкогольного сп`яніння, зловживає алкогольними напоями; у вчиненні кримінальних правопорушень не розкаявся та намагався ввести суд в оману відносно фактичних обставин справи; ніде не працює та фактично вів антисоціальний образ життя;

захисник просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України по епізоду від 23.10.2014 року (помилково зазначено по епізоду від 23.10.2015 року) та по епізоду від 09.07.2015 року, і призначити йому покарання у межах санкції цієї статті.

Свої вимоги захисник обґрунтувала тим, що суд: не навів переконливих доводів про доведеність вини її підзахисного, послався на докази, які беззаперечно не підтверджують той факт, що саме ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які і стали причиною його смерті; не встановив, яким чином ОСОБА_12 опинився на 8 поверсі в буд. АДРЕСА_2 ; не були допитані співробітники швидкої допомоги, які першими опинились на місці події; невірно оцінив пояснення свідка ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 .

Також захисник зазначив, що судом не була надана належна оцінка висновку судово-медичного експерта № 4546 від 23.10.2014 року щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та висновку судово-медичного експерта № 4563 від 25.10.2014 року щодо тілесних ушкоджень у свідка ОСОБА_15 , при цьому, де, коли та за яких обставин свідок ОСОБА_15 отримав зазначені у висновку тілесні ушкодження, суд не з`ясовував, вказавши у вироку, що «при цьому сам він тілесні ушкодження нікому не спричиняв та ні від кого не отримував».

Не врахував суд і пояснення ОСОБА_7 щодо обставин подій, а також не дав оцінку тому, що потерпіла ОСОБА_10 впала та могла сама отримати ушкодження при падінні.

На підставі викладеного захисник вважає, що обвинувачення особи не може ґрунтуватися на припущеннях, вина обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду від 23.10.2014 року за ч. 2 ст. 121 КК України та по епізоду від 09.07.2015 р. за ч. 1 ст. 121 КК України не доведена, в діяннях ОСОБА_7 містяться ознаки складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:
- за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 121 КК України до восьми років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо обвинуваченого залишений у виді тримання під вартою, строк покарання ухвалено рахувати з 10.07.2015 року, в який відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахований час знаходження ОСОБА_7 під вартою в СІЗО-10 з 10.07.2015 року по 15.02.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора по провадженню і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника; захисника та обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги захисника і з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги прокурора; потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_10 відносно апеляційної скарги прокурора, яку вважають безпідставною, апеляційну скаргу захисника підтримали та просять її задовольнити та призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі; вивчивши матеріали судового кримінального провадження, дослідивши додаткові характеризуючі дані особи обвинуваченого, надані стороною захисту; перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду переглядається в межах апеляційної скарги.

Суд згідно з вироком визнав обвинуваченого винним за те:

- що 23 жовтня 2014 року в період часу з 08.00 до 12.00 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись за місцем свого мешкання на ґрунті особистих неприязних відносин до свого батька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому кулаками обох рук та ногами не менше 5-6 ударів в область голови та чисельні удари в область тулубу, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 , згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 4639 від 28.11.2014 року:

садну та синці на ліктьових суглобах, синець на спині; крововиливи в м`яких тканинах в області верхньо-зовнішнього квадранту лівої сідниці та в області кута лівої лопатки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень;

повний поперековий перелом 9 ребра зліва між задньою пахвовою і лопатковою лініями; поперековий перелом остистого відростка 1 грудного хребця, які у живих осіб зазвичай оцінюються по результату, однак, не менше чим середнього ступеня тяжкості;

відкритий та закритий переломи кісток склепіння та основи черепу, закриті переломи нижньої шелепи з права та зліва, перелом лівої виличної кістки, субдуральна гематома в області передньої та середніх мозкових ям, в області лівої гемісфери об`ємом 215 см куб., розлитий крововилив під м`які мозкові оболонки в області обох півкуль, забої мозку в області полюсів лобових часток, крововилив м`яких покровів голови, синці на обличчі, в потиличній області зліва, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті, від яких 29.10.2014 року у лікувальному закладі КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», настала смерть потерпілого ОСОБА_12 , тим самим, ОСОБА_7 своїми умисними діями заподіяв тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого;

- 09.07.2015 року, приблизно о 18.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , під час раптово виниклого конфлікту із своєю бабусею - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин та зловживання ним алкогольними напоями, наніс останній не менш 5-ти ударів руками та взутими ногами у голову, шию, ліве надпліччя, грудну клітину та по обох руках і ногах, чим спричинив потерпілій відповідно до висновку експерта №3831 МД від 15.09.2015 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради:

закритий перелом лобної кості праворуч, великого крила основи черепу, перелом другого шийного хребця, забій головного мозку тяжкого ступеню з локалізацією зон вогнищ забою зліва в базальних відділах головного мозку з зоною періфокального набряку, підапоневротичну гематому в лобно-тім`яній області праворуч, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння;

закритий перелом лівої ключиці, який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але таке, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я, більш 21 дня;

закриті переломи 8, 9, 10 ребер зліва та 8, 9, 10 ребер праворуч, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більш 21 дня;

множинні синці та садна в області голови, обличчя тіла та кінцівок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник просить перекваліфікувати дії обвинуваченого, як по епізоду від 23.10.2014 року у відношенні потерпілого ОСОБА_17 , так і по епізоду від 09.07.2015 року у відношенні потерпілої ОСОБА_10 , на ст. 128 КК України, тобто як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Ці свої вимоги захисник обґрунтувала недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 121 КК України, по яким суд обвинуваченого визнав винним і засудив. При цьому, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, захисник не послалась на докази і на обставини, по яким суд допустив неповноту або порушення під час їх дослідження, що дає колегії суддів достатні підстави по доказам і висновкам суду, покладеним в обґрунтування вироку, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 та ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно, на ст. 128 КК України.

В апеляційній скарзі захисник також не навела підстав для ухвалення апеляційною інстанцією нового рішення по провадженню відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, а саме: не послалась на необхідність повторного дослідження обставин, по яким суд допустив неповноту або дослідив з порушенням, не просив суд апеляційної інстанції дослідити повторно ці обставини. Під час апеляційного розгляду захисник, як в апеляційній скарзі, так і під час висловлення доводів по апеляційній скарзі, не посилалась на докази, які суд не дослідив, як за клопотанням сторони захисту, так і обвинувачення. При цьому захисник підтвердила, що суд здійснив судовий розгляд в обсязі доказів, наданих стороною обвинувачення, з боку сторони захисту суду для дослідження додаткові докази на спростування обвинувачення не подавались, у тому числі про допит сусідів та співробітників швидкої допомоги, на що іде посилання в апеляційній скарзі. Фактично неповноту судового розгляду по доведеності вини обвинуваченого захисник обґрунтувала неповнотою досудового розслідування, що не узгоджується з такою загальною засадою кримінального провадження, як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 22 КПК України) та нормами ст. 370 КПК України.

Отже, доводи, покладені в обґрунтування вимог апеляційної скарги, по суті не узгоджуються між собою та з нормами кримінального закону і є суперечливими.

Так, суд визнав обвинуваченого винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у спричиненні потерпілому ОСОБА_18 умисними діями тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого.

Не довівши в апеляційній скарзі в чому полягає необережне заподіяння тілесного ушкодження, що викликало смерть потерпілого, які обставини та докази на те вказують, захисник просить перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, що є неприпустимим.

Нормами кримінального закону визначено, що необережне заподіяння тілесного ушкодження, що викликало смерть потерпілого, щодо якої має місце необережна вина, кваліфікується як вбивство через необережність (ст. 119 КК України). По кримінальному провадженню обвинувачення ОСОБА_19 у вбивстві не висувалось.

Отже, ці вимоги апеляційної скарги є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 121 КК України, то колегія суддів не може погодись з їх обґрунтованістю та доведеністю.

Згідно з матеріалами судового провадження та змістом вироку, суд свої висновки стосовно доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, за які він засуджений, обґрунтував наданими йому стороною обвинувачення доказами, що підтвердила і захисник під час апеляційного розгляду, які дослідив та оцінив відповідно до вимог ст. 94 КПК України. На допущення судом порушень під час дослідження доказів захисник в апеляційній скарзі не посилається.

По епізоду від 23.10.2014 року суд допитав потерпілу; свідків; дослідив дані, зафіксовані в проведених судових експертизах та їх висновках; дані протоколів слідчих дій, які в їх сукупності визнав узгодженими між собою і поклав в обґрунтування висновків про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. З цими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Так, по цьому епізоду суд встановив наступне.

Згідно з поясненнями обвинуваченого, 23.10.2014 року у нього з батьком ОСОБА_20 за місцем проживання виник конфлікт, під час якого вони побилися, бійка відбувалась в залі, батьку він наніс 5-6 ударів. У вказаній квартирі було всього 4 чоловік, він, його брати та батько, більше нікого не було. В квартирі наявні 2 кімнати. Брати ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були на кухні. Вказав, що з батьком почався конфлікт, при цьому через що - він не пам`ятає, однак вказав, що це був сімейний конфлікт, та батько його першим вдарив кулаком по обличчю, від чого він впав на диван. Від удару були садна на обличчі. Після чого піднявся та вдарив батька правою рукою по обличчю. Загалом батько йому наніс 4 удари обома руками по обличчю та по тілу. Він наніс батьку 4 удари кулаком по обличчю, в плече та по ребрам. Не пам`ятає, чи була в батька кров. Свідків бійки не було, оскільки брати знаходились на кухні. До вказаних подій батька він не бив. Прокинувся вже коли була міліція та бачив сліди крові.

Потерпіла ОСОБА_9 вказала, що обвинувачений її рідний син і пояснила, що вранці 23.10.2014 року на ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не було, їй близько 14-15 години зателефонували з міліції та вказали прийти додому. Коли вона прийшла, то ОСОБА_7 сидів нетверезий. На обличчі були садна. Також були знайдені сліди крові біля дивану і їй повідомили, що чоловіка знайшли на 8 поверсі біля дверей сусідів.

Свідок ОСОБА_15 показав, що обвинувачений його рідний брат, а потерпіла рідна мати. При конфлікті між батьком та обвинуваченим він та ОСОБА_22 були на кухні, конфлікт був у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 пригадав батькові як той ганяв їх у дитинстві та карав. Конфлікт був близько 5 хвилин. Він чув крики, однак ударів не чув. Також додав, що крім родичів чужі люди до квартири не заходили. Питав у обвинуваченого про події того дня, однак останній казав йому, що не пам`ятає. Ввечері після вказаних подій був в квартирі, де бачив кров.

Свідок ОСОБА_13 показала, що обвинувачений та потерпіла є сусідами. Свідок проживає в кв. АДРЕСА_4 . 23.10.2014 року в обідній час виходила з дитиною прогулятися на вулицю, однак в неї під дверима лежав чоловік. Вона викликала швидку та міліцію. Після чого чоловіка забрала швидка. Вона не змогла його впізнати, оскільки чоловік був в крові. Чоловік був без тями. Ушкодження вона не може описати, але вказала про опухле обличчя. Він лежав боком, та вона не роздивлялась. Вона тільки виглянула за двері та одразу ж їх закрила. Бачила на сходах в під`їзді небагато крові. Про те, що на сходах була бійка, вона не бачила.

Пояснення потерпілої, свідків, дані проведеного огляду місця події від 23.10.2014 року за місцем проживання обвинуваченого в квартирі АДРЕСА_5 , зазначений в протоколі огляду перелік та вид вилученого (спортивні штани, спортивна куртка, дві пари кросівок, 6 слідів рук, з кімнати №3 три змиви РБК, та наволочка зі змивом РБК), а також висновки проведених судових експертиз по вилученим предметам та речам за № 540 від 24.12.2014 року, № 2 від 18.12.2014 року, № 227 від 27.01.2015 року, № 228 від 27.01.2015 року свідчать та підтверджують те, що бійка між обвинуваченим та ОСОБА_12 відбувалась саме в цій квартирі і удари потерпілому наносив обвинувачений.

Згідно з протоколом огляду місця події від 23.10.2014 року під`їзду №2 по АДРЕСА_2 з фототаблицями, було виявлено та вилучено на площі між шостим та сьомим поверхами змив РБК, на площі між сьомим та восьмим поверхами змив РБК, на площі восьмого поверху змив РБК, та куртку з комбінезоном, що було упаковано в картонні коробки. Під час огляду зазначеного місця не було зафіксовано слідів бійки. При цьому дані протоколу підтверджують, що потерпілий ОСОБА_12 вийшов зі своєї квартири і рухався на верх, де по ходу і впав.

Під час проведення судово-медичної експертизи №4546 від 23.10.2014 року зі слів ОСОБА_7 зафіксовано, що 23.10.2014 року під час конфлікту з батьком на фоні алкогольного сп`яніння він наносив тілесні ушкодження, однак сам тілесні ушкодження не від кого не отримував.

Під час проведення слідчого експерименту від 20.01.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його огляду в суді на відеозапису, ОСОБА_7 вказав про події, які відбулись 23.10.2014 року по АДРЕСА_1 та підтвердив факт конфлікту з батьком, в ході якого, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс останньому тілесні ушкодження у вигляді 5 ударів кулаком в область обличчя, після чого пішов спати, а його батько пішов на 9 поверх.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_14 №301 від 21.01.2015 року, у трупа ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, а саме: відкритий та закритий переломи кісток склепіння та основи черепу, закриті переломи нижньої шелепи з права та зліва, перелом лівої виличної кістки, субдуральна гематома в області передньої та середніх мозкових ям, в області лівої гемісфери об`ємом 215 см куб., розлитий крововилив під м`які мозкові оболонки в області обох півкуль, забої мозку в області полюсів лобових часток, крововилив м`яких покровів голови, синці на обличчі, в потиличній області зліва; садна та синці на ліктьових суглобах, синець на спині; крововиливи в м`яких тканинах в області верхньо-зовнішнього квадранту лівої сідниці та в області кута лівої лопатки; повний поперековий перелом 9 ребра зліва між задньою пахвовою і лопатковою лініями; поперековий перелом остистого відростка 1 грудного хребця; консолідовані переломи 6-7 ребер зліва між задніми підпахвовими лініями.

Всі перелічені ушкодження у ОСОБА_12 , за виключенням консолідованих переломів, могли бути прижиттєвими, та утворились незадовго до надходження в стаціонар. Консолідовані переломи 6-7 ребер зліва між задніми підпахвовими лініями утворилися задовго до настання смерті та не мають відношення до подій 23.10.2014 року. Переломів між 5 та 8 ребрами не виявлено. Всі перелічені в експертизі трупа тілесні ушкодження могли утворитися при ударах руками, взутими ногами, або від дій тупих твердих предметів.

Мала ймовірність утворення всього комплексу ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту. Більша частина ушкоджень, виявлених в ході судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , могли бути утворені при обставинах, зазначених підозрюваним ОСОБА_7 під час слідчого експерименту за його участю від 20.01.2015 року.

Експерт ОСОБА_14 у своєму висновку №4639 від 23.10.2014 року зазначив, що наслідком смерті ОСОБА_12 , є відкрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки, забої мозку в області полюсів лобових часток, переломи кісток склепіння та основи черепу, переломи кісток лицевого черепу, яка ускладнилась розвитком вираженого набухання головного мозку.

Цим же висновком встановлено, що садна та синці на ліктьових суглобах, синець на спині; крововиливи в м`яких тканинах в області верхньо-зовнішнього квадранту лівої сідниці та в області кута лівої лопатки, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; повний поперековий перелом 9 ребра зліва між задньою пахвовою і лопатковою лініями; поперековий перелом остистого відростка 1 грудного хребця, які у живих осіб зазвичай оцінюються по результату, однак, не менше чим середнього ступеня тяжкості; відкритий та закритий переломи кісток склепіння та основи черепу, закриті переломи нижньої шелепи з права та зліва, перелом лівої виличної кістки, субдуральна гематома в області передньої та середніх мозкових ям, в області лівої гемісфери об`ємом 215 см куб., розлитий крововилив під м`які мозкові оболонки в області обох півкуль, забої мозку в області полюсів лобових часток, крововилив м`яких покровів голови, синці на обличчі, в потиличній області зліва, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Всі перелічені ушкодження утворилися за механізмом тупої травми.

Відкрита черепно-мозкова травма ймовірно утворилась від не менш 5-6 ударів травматичної дії твердим тупим (тупими предметами) в потиличну область зліва. Вказані тілесні ушкодження були нанесені в короткий проміжок часу, та могли утворитися при ударах руками, взутими ногами, або від дій інших тупих предметів.

Згідно з даним висновком достовірно визначити положення тіла потерпілого в момент спричинення ушкоджень було неможливо, однак експертом зроблено висновок, що воно могло бути різним з обов`язковою умовою, а саме, що ушкоджені частини тіла були доступні для нанесення ушкоджень.

Цим же висновком експерта встановлено також, що після отримання ушкоджень в область голови, ОСОБА_12 міг вчиняти активні дії, якщо черепно-мозкова травма не супроводжувалась втратою розсуду. Час та дата, вказані в історії хвороби про смерть ОСОБА_12 29.10.2014 року о 22.35 годині, відповідають дійсності.

Зазначені висновки експерт ОСОБА_14 , у тому числі в експертизах №4639 від 23.10.2014 року та №301 від 21.01.2015 року, повністю підтвердив у судовому засіданні, що не позбавляло сторону захисту можливості поставити ці висновки під сумнів та заявити клопотання про проведення додаткової експертизи відповідно до позиції про необережне заподіяння тілесного ушкодження з відповідним аргументованим доведенням цієї позиції перед судом.

Ці висновки експертиз, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, захисником не спростовані і не доведена їх необґрунтованість.

Відповідно до Акту судово-психіатричної експертизи за № 518 від 26.08.2015 року встановлено, що у ОСОБА_7 наявні ознаки психічного та поведінського розладу внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Під час вчинення інкримінованого йому злочину останній знаходився в стані алкогольного сп`яніння, та міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керуватися в досліджуваній ситуації. В цьому ж висновку ОСОБА_7 повідомляв, що 23.10.2014 року він вживав з батьком спиртне, та в процесі посварилися, побилися, та ОСОБА_7 пішов спати, а його батько вийшов у під`їзд, оскільки інколи ходив на горище спати. В подальшому з`ясувалось, що він на 8-му поверсі впав.

Сукупність наведених доказів давали суду достатні підстави для висновку про те, що саме обвинувачений спричинив потерпілому навмисно тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього. Про направленість умислу обвинуваченого вказують фактично вчинені ним дії та їх механізм, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень в область голови, як життєво-важливий орган людини.

Предметом перевірки і оцінки під час судового розгляду була версія про отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 поза межами кв. АДРЕСА_3 , не від ОСОБА_7 , а від іншої особи, яка судом визнана безпідставною. З такими висновками суду, у тому числі з урахуванням наведених вище доказів, погоджується і колегія суддів і вважає їх вмотивованими.

Захисником в апеляційній скарзі ці висновки суду не спростовані.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд невірно оцінив пояснення свідка ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 щодо тілесних ушкоджень у свідка ОСОБА_15 і не з`ясував, де, коли та при яких обставинах свідок ОСОБА_15 отримав зазначені тілесні ушкодження, то колегія суддів вважає їх також необґрунтованими, виходячи з аналізу цих доказів, наведених у мотивувальній частині вироку.

Під час судового розгляду сторона захисту не спростувала показання свідка ОСОБА_13 , зазначені висновки експерта ОСОБА_14 та пояснення свідка ОСОБА_15 . В апеляційній скарзі ці доводи не розкриті і їх обґрунтування не містить посилання на обставини і докази, яким суд не дав оцінку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що по епізоду від 23.10.2014 року у відношенні потерпілого ОСОБА_23 суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а доводи та вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині безпідставними.

По епізоду від 09.07.2015 року ОСОБА_7 , даючи вільні покази, в суді пояснив, що в цей день вжив 2 «Бояришніка» та 1 літр пива. Близько 18 години початку 19 години, прийшов додому, де була бабуся ОСОБА_10 , з якою виникла сварка, в результаті чого він наніс їй 4-5 ударів долонями по обличчю та по тілу, від яких вона впала та вдарилась головою об двері. Конфлікт виник у зв`язку з тим, що він хотів, щоб бабця переїхала від них. Після цього її ніхто не бив. Також додав, що не від його ударів у бабці виникли ушкодження.

По епізоду від 09.07.2015 року суд також допитав потерпілих; свідків; дослідив дані, зафіксовані в проведених судових експертизах та їх висновках; дані протоколів слідчих дій, які в їх сукупності визнав узгодженими між собою і поклав в обґрунтування висновків про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Ці висновки суду колегія суддів вважає обґрунтованими, а вирок суду вмотивованим.

Так, по цьому епізоду суд встановив наступне.

Потерпіла ОСОБА_10 вказала, що обвинувачений є її рідним онуком. 09.07.2015 року, знаходячись у кв. АДРЕСА_3 у неї з ОСОБА_7 виник конфлікт, в результаті якого, він її вдарив та вона впала і відключилась. Після цього нічого не пам`ятає. Не пам`ятає чим вдарив. Однак вказує, що окрім нього її ніхто не бив. Конфлікт виник у зв`язку з тим, що вона його просила не вживати спиртне та не сваритися, після чого він її почав бити. Прийшла до тями лише в лікарні.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений є її сином, а потерпіла - рідною матір`ю. 09.07.2015 року, відчинивши двері у кв. АДРЕСА_3 , застала свою матір, яка напівлежала в коридорі. Бачила на лівому вусі кров. ОСОБА_7 їй сказав, що дав ляпасу по щоці. Матір була при тямі, і коли її побачила, почала плакати. Обвинувачений ОСОБА_7 був випивши.

Наявність у потерпілої ОСОБА_10 з 09.07.2015 року тілесних ушкоджень підтвердили свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , які бачили в неї синє обличчя та сині руки, також вони знали, що між ОСОБА_7 та бабусею виник конфлікт і що саме обвинувачений її побив.

У висновках судово-медичного експерта №2675 від 10.07.2015 року зазначено про встановлення експертом по обставинах справи зі слів ОСОБА_7 , що останній знайомій жінці наніс декілька ударів в область обличчя, в чому визнає себе винним.

Під час проведення слідчого експерименту 12.08.2015 року ОСОБА_7 підтвердив свої пояснення в суді по обставинам подій 09.07.2015 року, під час яких, вживши до того два флакони лікарського засобу «Настойка Глоду» та 1 літр пива, в квартирі за місцем свого проживання у нього відбувся конфлікт з його бабусею - ОСОБА_10 , під час якого він застосував до своєї бабусі фізичне насилля і побив її. Під час слідчого експерименту за допомогою статиста ОСОБА_7 продемонстрував механізм нанесення ним потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Висновком судово-медичного експерта №4035-д від 24.09.2015 року встановлені у ОСОБА_10 наявні тілесні ушкодження, а саме:

закритий перелом лобної кості праворуч, великого крила основи черепу, перелом другого шийного хребця, забій головного мозку тяжкого ступеню з локалізацією зон вогнищ забою зліва в базальних відділах головного мозку з зоною періфокального набряку, підапоневротичну гематому в лобно-тім`яній області праворуч, які у сукупності кваліфікуються як тяжку тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння;

закритий перелом лівої ключиці, який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але таке, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я, більш 21 дня;

закриті переломи 8, 9, 10 ребер зліва та 8, 9, 10 ребер праворуч, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більш 21 дня;

множинні синці та садна в області голови, обличчя тіла та кінцівок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

За наслідками встановлених тілесних ушкоджень експертом зроблені висновки про те, що вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів, не менш ніж від 5 травматичних, які могли утворитися у строк, вказаний в обставинах справи, а саме 09.07.2015 року. Цим же висновком не виключається утворення всього комплексу тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 внаслідок ударів руками та взутими ногами. Однак, виключається утворення всього комплексу тілесних ушкоджень внаслідок нанесення ударів відкритими долонями обох рук.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №4034-д від 24.09.2015 року, виключається утворення встановлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, отриманих 09.07.2015 року, внаслідок однократного падіння з висоти власного зросту.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №3832-д від 15.08.2015 року виключається утворення встановлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, отриманих 09.07.2015 року при обставинах, на які вказав ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 12.08.2015 року.

У висновку судово-медичного експерта №3831-д від 10.08.2015 року зазначено, що встановлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, отримані 09.07.2015 року, утворилися не менш від 5 травматичних дій.

Актом судово-психіатричної експертизи № 47 від 26.01.2015 року встановлено, що у ОСОБА_7 наявні ознаки психічного та поведінського розладу внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Під час вчинення інкримінованого йому злочину останній знаходився в стані гострої алкогольної інтоксикації, та міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керуватися в досліджуваній ситуації (т. 3, а.с. 52-57). В цьому ж висновку також відображено, що 09 липня ОСОБА_25 вжив впродовж дня 1 літр пива та 2 флакони глоду у парку. Ввечері повернувся додому, де була його бабуся, з якою останній посварився. Від злості вдарив у ніс та по тулубу, внаслідок чого остання впала та вдарилась головою об двері, а він ліг спати.

Відповідно до обставин, встановлених судом і змісту апеляційної скарги, фактично сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував та й не заперечує під час апеляційного розгляду конфлікту між ним та потерпілою ОСОБА_10 а також те, що він наносив їй тілесні ушкодження.

Сукупність наведених доказів та їх зміст давали суду достатні підстави для висновку про те, що саме умисними діями обвинуваченого були спричинені потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, тобто про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_25 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі на спростування висновків суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними.

Обставини, наведені в апеляційній скарзі захисником, були предметом перевірки і оцінки судом першої інстанції, по яким суд вмотивував свої висновки, з якими погоджується і колегія суддів.

Суд у вироку зазначив, що позиція обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_10 впала та могла отримати ушкодження при падінні, повністю спростовується висновком експерта №4034-д від 24.09.2015 року, який виключив можливість отримання встановлених тілесних ушкоджень внаслідок однократного падіння з висоти власного зросту.

Позиція обвинуваченого про те, що він наносив потерпілій ушкодження лише долонями рук, також повністю спростовується висновком експерта №4035-д від 24.09.2015 року, який виключив утворення всього комплексу тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 внаслідок нанесення ударів відкритими долонями обох рук та не виключив утворення всього комплексу ушкоджень у ОСОБА_10 внаслідок ударів руками та взутими ногами. Про невідповідність показів обвинуваченого ОСОБА_7 також свідчить й висновок експерта № 3832-д від 15.08.2015 року, в якому зазначено, що виключається утворення встановлених у ОСОБА_10 ушкоджень, отриманих 09.07.2015 року при обставинах, на які вказував ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 12.08.2015 року.

Також суд виключив можливість отримання потерпілою ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не від ОСОБА_7 , а від іншої особи, оскільки окрім досліджених доказів, така версія спростовується ще й показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала, що окрім обвинуваченого ОСОБА_7 її ніхто не бив, та показаннями свідка ОСОБА_15 , який вказав, що до конфлікту ОСОБА_7 з ОСОБА_10 бачив потерпілу за 3 дні, в якої були синці, однак коли прийшов додому 10.07.2015 року, побачив в останньої нові ушкодження, а також показами свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що за місяць до конфлікту ОСОБА_7 з ОСОБА_10 , потерпіла проживала з ним, та він їй наніс ушкодження, однак за 2-3 дні до конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, він бачив потерпілу в нормальному стані.

Не спростовуючи зазначені висновки суду, а також досліджені судом докази на підтвердження висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, у тому числі висновки судових експертиз, захисник в апеляційній скарзі посилається на наведені обставини і вважає, що тяжкі тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_10 отримала не за наслідками умисних дій обвинуваченого, а з необережності, яка, на її думку, полягає в тому, що потерпіла впала та могла сама отримати ушкодження при падінні.

Ці доводи апеляційної скарги, а також вимоги про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, неможна вважати обґрунтованими, виходячи з того, що вони не узгоджуються з обставинами, встановленими судом під час судового розгляду, і спростовуються доказами, покладеними судом першої інстанції в обґрунтування обвинувального вироку в цій частині.

При призначенні обвинуваченому покарань за вчинені злочини, суд врахував ступінь тяжкості кожного з вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав часткове визнання вини та каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

З урахуванням зазначених обставин, особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість по якій погашена, позиції потерпілих про незастосування суворого покарання, суд за вчинені злочини призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах відповідних санкцій частин статей кримінального закону, а саме: по епізоду від 09.07.2015 року на мінімальний строк, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України; по епізоду від 23.10.2014 року на строк, який межує з мінімальним, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд призначив шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначені обвинуваченому покарання, у тому числі остаточне, на думку колегії суддів, не можна вважати м`яким, виходячи з доводів апеляційної скарги прокурора, або суворим, виходячи з позиції потерпілих, які вирок суду не оскаржують.

При призначенні покарання суд врахував ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, а саме те, що обвинувачений вчинив два злочини, наслідки злочинів, вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Не обґрунтував прокурор свої доводи в частині того, що обвинувачений не розкаявся, що спростовується його поясненнями, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Відсутність у обвинуваченого роботи та ведення ним антисоціального образу життя, на що посилається прокурор, як на підставу для призначення більш суворого покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та остаточного за сукупністю злочинів, на думку колегії суддів, відповідно до норм ст. 67 КК України, не дає підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Зміст апеляційної скарги прокурора та доводи в ній наведені не містять аргументованих та переконливих доводів про те, що призначене обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та остаточне за сукупністю злочинів, буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При призначенні покарання суд дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, у тому числі з урахуванням позиції прокурора під час апеляційного розгляду.

Суд у вироку зазначив про відсутність підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому покаранням по кожному з епізодів, а також остаточним, і не вбачає підстав для його пом`якшення. Не дають таких підстав і доводи захисника, у тому числі з урахуванням додаткових доказів. Що стосується наявності у обвинуваченого дитини, то він з сином не спілкується і матеріальної допомоги не надає, що обвинувачений підтвердив під час апеляційного розгляду.

Що стосується характеристики з місця проживання, то її не можна вважати об`єктивною і достовірною, бо саме за місцем проживання обвинувачений вчинив два тяжких злочини проти життя та здоров`я його рідних людей батька, якого позбавив життя, та бабусі похилого віку.

Що стосується позиції потерпілих відносно покарання обвинуваченого, то ця позиція врахована судом першої інстанції при призначенні покарання, а прохання потерпілих про призначення судом апеляційної інстанції обвинуваченому покарання без позбавлення волі, не може бути враховано, виходячи з виду злочинів, їх тяжкості та наслідків. Після того, як обвинувачений наніс тяжкі тілесні ушкодження батькові, від яких настала смерть, він не зробив належних висновків і знову в стані алкогольного сп`яніння вчинив злочинні дії по відношенню до бабусі, якій також наніс тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до даних провадження, обвинувачений з 10.07.2016 року тримається під вартою, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню в строк відбування ним покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 10.07.2015 року по 25.05.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 від 25.04.2016 рокута апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 10.07.2015 року по 25.05.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4