Справа №473/4378/15-к 11.11.2016
Провадження: № 11-кп/784/699/16 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4, 289 ч. 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000987 апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 , прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, з професійно-технічною освітою, працюючого слюсарем-наладчиком Вознесенського управління експлуатації газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей (один з яких є інвалідом), зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4, 289 ч. 2 КК України,

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачені: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисники: ОСОБА_10 , ОСОБА_11
потерпілі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13
представник потерпілих: ОСОБА_6
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_8 в частині пред`явленого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України визнаний невинуватим та, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправданий через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень.
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 4 ст. 296 Кк України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначене остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскцаії майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Вироком ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 16 254,53 грн. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, 7 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу; на користь потерпілої ОСОБА_13 2 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу; на користь потерпілого ОСОБА_14 2 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу; на користь потерпілої ОСОБА_15 2 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу; з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_16 5 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 просить вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 та ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити кожному покарання 7 років позбавлення волі.
Крім того, стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь:
- потерпілого ОСОБА_12 35 597,53 грн. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди, 7 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу;
- потерпілої ОСОБА_13 3 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу;
- потерпілого ОСОБА_14 3 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу;
- потерпілої ОСОБА_15 5 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу;
- потерпілого ОСОБА_16 12 500 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі прокурор просить:
- вирок в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та в частині визнання ОСОБА_9 винним за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України скасувати;
- ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті від 02.06.2016 року, та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 зазначає, що повністю не згоден з вироком в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України, а також в частині призначеного судом покарання ОСОБА_9 та в частині сум відшкодування на користь потерпілих.
При цьому на думку захисника судове слідство проведено упереджено, призначене обвинуваченим покарання є занадто м`яким.
Вважає, що цивільні позови потерпілих повинні бути задоволені в повному обсязі.
На підтвердження своїх доводів апелянт посилається на те, що обвинувачені вчинили тяжкий злочин, визнали вину, проте не розкаялися, не вибачились перед потерпілими, не відшкодували матеріальну та моральну шкоду.
Вказує, що висновок суду в частині відмови потерпілому ОСОБА_16 у відшкодуванні матеріальної шкоди є незаконним, оскільки суду надано довідку авторемонтної майстерні про те, що вартість ремонту автомобіля «ВАЗ-2104» складає 12 500 грн.
Вважає, що стороною обвинувачення надані всі необхідні докази, які підтверджують причетність ОСОБА_8 до епізоду за ч. 1 ст. 263 КК України та до епізоду за ч. 4 ст. 296 КК України.
При цьому зазначає, що відмова обвинуваченого ОСОБА_8 від показань, в яких він визнавав свою причетність до хуліганських дій відносно сім`ї ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , свідчить про спробу уникнути кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення за епізодом за ч. 2 ст. 289 КК України, вказує, що вважає призначене обвинуваченим покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та їх особам.
Крім того зазначає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні спільних із ОСОБА_9 злочинів за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується першими визнавальними показаннями обвинувачених, частковим відшкодуванням ОСОБА_8 матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_12 , відео з камер спостереження, іншими письмовими доказами.
Вважає неможливим звільнення обвинувачених від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки не встановлено жодної пом`якшуючої обставини.
Звертає увагу на те, що судом невірно застосовано принцип призначення покарань за сукупністю злочинів, оскільки в даному випадку необхідно застосовувати принцип складання призначених покарань.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2015 року о 22.30 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та з корисливих мотивів прийшли до домоволодіння ОСОБА_16 , який проживає в АДРЕСА_3 . Під час спілкування у ОСОБА_8 з ОСОБА_16 виникла сварка, яка переросла у бійку. В ході бійки ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_16 близько 5-6 ударів руками в область тулуба та близько 2-3 ударів руками в область голови.
В свою чергу у ОСОБА_9 також виник умисел на спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 наніс близько 5-6 ударів палицею в область тулуба.
Таким чином, ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у виді забійної рани в тім`яній ділянці та обличчя, крововиливи в ділянці попереку та лопатки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
З метою реалізації умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем «ВАЗ-2104», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 , ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 виїхали з подвір`я домоволодіння на вказаному автомобілі, який відігнали до місця проживання ОСОБА_8 .
Крім того, 28.04.2015 року у ранковий час (більш точний час не встановлено) ОСОБА_9 біля залізничного мосту через р. Мертвовод у м. Вознесенську знайшов ручну гранату типу РГД-5 та близько 19.20 години приніс даний бойовий пристрій до домоволодіння в АДРЕСА_1 та передав ОСОБА_8 , який зберігав за місцем свого проживання.
28.04.2015 року близько 23.00 години ОСОБА_9 , перебуваючи біля домоволодіння в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Ентузіастів, з метою подальшого вчинення хуліганських дій, взявши у ОСОБА_8 ручну гранату типу РГД-5, утримуючи спусковий важіль гранати, стиснувши запобіжну чеку, витягнув її за кільце із запалу та кинув під навіс біля автомобілю «Газель», державний номер НОМЕР_2 , що знаходився на території домоволодіння ОСОБА_12 , внаслідок чого стався вибух.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, представника потерпілих ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтримали свої апеляційні скарги частково та просили вирок скасувати, провадження направити на новий судовий розгляд, заперечення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, та заслухавши технічні засоби фіксування, апеляційний суд зазначає, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України, було проведено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції за наступних обставин.

Вирок суду як обвинувальний так і виправдувальний згідно вимогам ст. 373 КПК України повинен містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним або доведеним.

Виклавши епізод № 1 та № 2 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 289, ч 1 ст. 263 КК України, суд 1 інстанції лише зазначив яке обвинувачення пред`явлене ОСОБА_9 , а формулювання обвинувачення, яке встановлено судом суд у вироку так і не виклав, що є грубим порушенням вимог ст. 374 КПК України.

З аналізу виправдувального вироку суду випливає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 не узгоджуються з фактичним обставинам кримінального провадження. Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, суд 1 інстанції пред`явлене обвинувачення не перевірив, не дав належної оцінки доказам по справі та належним чином своє рішення не мотивував.

За змістом ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону та роз`яснень Верховного Суду України судом не дотримані. Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд в порушення вимог ст. 94 КПК України оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, а тому висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним даним, дослідженим судом в ході розгляду справи.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, обмежився лише викладенням показань обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , письмових доказів та прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 за не доведеністю участі обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину. Однак рішення суду про невинуватість ОСОБА_8 було прийнято без повного та всебічного дослідження матеріалів справи, без належного аналізу всіх здобутих у справі доказів, без наведення відповідного спростування пред`явленого обвинувачення. Оцінюючи ці свідчення, суд обмежився формальною вказівкою на те, що вони не доводять причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

При цьому суд першої інстанції, у вироку жодний доказ по справі не піддав конкретному і категоричному аналізу і оцінці, з порівнянням із іншими доказами на суперечливість чи узгодженість, з викладанням своїх міркувань з приводу прийняття доказів в основу обвинувачення чи їх відкидання, як недостатніх і недопустимих та на яких підставах дійшов висновку про відкидання доказів обвинувачення і виправдання притягнутого до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш того, суд 1 інстанції виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України, послався на позицію обвинуваченого, який вину не визнав, потерпілих, висновки експертиз, протоколи огляду місця події, інші матеріали кримінального провадження. Однак ці докази, які покладені в основу виправдувального вироку ОСОБА_8 , одночасно є і доказами, якими суд обґрунтував винуватість ОСОБА_9 за цим же обвинуваченням.

Більш того, суд не дав належної оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в судовому засіданні про їх спільні дії. Обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що вони вдвох із ОСОБА_8 придумали кинути гранату на подвір`я ОСОБА_12 , захотіли пошкодити майно, пояснив, що вони вдвох підійшли до забору будинку ОСОБА_12 , він тримав в руках гранату, ОСОБА_8 сказав «кидай». Обвинувачений ОСОБА_8 теж не заперечував, що вони кинули гранату, тому що хотіли налякати, попередити, не думали, що буде такий сильний вибух, сказав ОСОБА_9 кинути гранату на кришу гаража.

Окрім того, суд, з огляду на вирок, допустив суперечності щодо підстав виправдання ОСОБА_8 , у мотивувальній частині вироку зазначив, що він підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину (КПК 1960 року), а в резолютивній частині через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень ( КПК 2012 року).

За таких обставин вирок суду не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону та є обґрунтованим. Судом першої інстанції не дотримані вимоги ст. 370 КПК України про ухвалення законного та обґрунтованого вироку, що відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення.

Тому, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, застосовуючи положення ч.6 ст. 9 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити частково апеляційні скарги в частині скасування вироку й, скасувавши вирок, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи, суду необхідно усунути вказані порушення закону, повно і об`єктивно дослідити всі фактичні обставини справи, дати їм правильну юридичну оцінку, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405,407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и л и в :

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 , прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: