Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
12 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, одруженої, працюючої контролером ПрАТ «Рокитнівський скляний завод», раніше не судимої,
обвинуваченої за ст.128 КК України,
на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченої - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначено їй покарання 180 /сто вісімдесят/ годин громадських робіт.
Судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Також стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 37 224 /тридцять сім тисяч двісті двадцять чотири/ гривні 27 /двадцять сім/ копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, 10 000 /десять тисяч/ гривень моральної шкоди, а також сплачений судовий збір у сумі 551 /п`ятсот п`ятдесят одна/ гривня 20 /двадцять/ копійок.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , 26 лютого 2015 року близько 13 год. 30 хв. на території ферми смт.Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, зустрівши ОСОБА_7 , яка їхала на велосипеді, сказала, щоб вона зупинилася, і коли остання не виконала її вимогу, штовхнула велосипед, внаслідок чого ОСОБА_7 втратила рівновагу, впала з велосипеда і отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового внутрішньо-суглобного перелому проксимального метаепіфізу лівої гомілки із зміщенням.
Суд визнав ОСОБА_5 винною за ст.128 КК України, у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Не погодившись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку.

ОСОБА_5 у поданій нею апеляційній скарзі, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним і необґрунтованим. Разом з тим, стверджує, що призначене їй судом кримінальне покарання не відповідає тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення та її особі. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Вважає, що обвинувачення побудоване тільки на словах потерпілої ОСОБА_7 , яка у своїх поясненнях не зазначила, що сама переїхала велосипедом на зустрічну смугу, тобто на її - ОСОБА_5 сторону. Зазначає, що з метою захисту дитини від наїзду розставила руки, щоб зупинити ОСОБА_7 , вважає саме потерпілу ініціатором конфлікту. Стверджує, що непорозуміння між нею та потерпілою продовжуються уже тривалий час. Заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов також не визнає.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 на підтримку поданої нею апеляційної скарги, заперечення потерпілого та прокурора проти вимог апеляційної скарги обвинуваченої, їх прохання щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду про доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.Невизнання вини обвинуваченою у скоєному колегія суддів розцінює як спосіб захисту останньої від пред`явленого їй обвинувачення.

Хоча ОСОБА_5 як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді свою вину не визнала, однак в своїх показаннях не заперечувала, що вирішивши зупинити потерпілу ОСОБА_7 щоб вияснити неприязні відносини які між ними склались, котра не зупинялась й їхала на далі її неповнолітню дочку, взялась рукою за кермо її велосипеда й остання, не втримавшись, проїхавши 2-3 метра впала. Сказала на адресу потерпілої нецензурні слова й пішла далі. На її думку, саме потерпіла була ініціатором конфлікту.
Не визнання обвинуваченою вини у скоєному колегія суддів, як і суд першої інстанції розцінює як спосіб захисту останньої від інкримінованого їй злочинного діяння, з метою уникнення покарання за вчинене.

З показань потерпілої ОСОБА_7 , які вона давала в суді першої інстанції та підтвердила при апеляційному розгляді вбачається, що 26 лютого 2015 року, близько 13год. 30хв. вона їдучи велосипедом на роботу на території ферми зустріла обвинувачену, котра вела велосипед і йшла зі своєю дочкою їй назустріч. Зазначила, що намагалась об`їхати обвинувачену, однак та, взяла її велосипед за кермо та штовхнула, у результаті чого вона втративши можливість керувати велосипедом упала на асфальт. Відчула сильний біль у лівій нозі. Обвинувачена лаяла її нецензурними словами, штовхала руками по голові та спині й казала дочці, щоб вона усе знімала на телефон. Побачивши, що по дорозі їде автомобіль, обвинувачена узяла свій велосипед та пішла з дочкою. Автомобілем під`їхав сусід, викликав карету швидкої допомоги та допоміг їй сісти у неї. Вказала, що внаслідок падіння отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому лівої гомілки зі зміщенням, лікувалася у Рокитнівській лікарні, Рівненській обласній лікарні з 26 лютого по 12 червня 2015 року. З 17 червня 2015 року по даний час є інвалідом третьої групи, продовжує лікуватися, в травні 2016 року призначений лікарями препарат придбала за 3350 гривень.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснювали, що їхали автомобілем й зустріли обвинувачену, яка ішла з дочкою і вела велосипед, а через декілька метрів по дорозі сиділа ОСОБА_7 , плакала й просила допомоги. Вона пояснила їм, що коли їхала велосипедом обвинувачена штовхнула її, вона впала й травмувала ногу. Вони викликали карету швидкої допомоги, дочекалися доки вона приїде та допомогли потерпілій сісти в автомобіль.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що дійсно йшла з матір`ю додому й назустріч їм велосипедом їхала ОСОБА_7 . Матір пробувала її зупинити, чи штовхала - вона не бачила, однак на телефон нічого не знімала.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_5 постійно до нього та його дружини має якісь претензії, погрожує. Коли дружина лежала у лікарні обвинувачена не приходила до неї просити вибачення, хоч проживають на одній вулиці. Дружина повідомила його, що ОСОБА_5 зіштовхнула її з велосипеда, день перед цим також їй погрожувала.

Колегією суддів встановлено, що покази свідків є послідовними й узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Так, відповідно до висновку експерта № 229 від 22.06.2015 року, на підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , на підставі повідомлених обставин справи та наданої на експертизу медичної документації, вбачається, що при госпіталізації ОСОБА_7 та подальшого її стаціонарного лікування у відділенні травматології Рівненської обласної лікарні з 2 по 25 березня 2015 року, діагностовано закритий багатоуламковий внутрішньо суглобовий перелом проксимального метаепіфізу лівої гомілки зі зміщенням, який підтверджений при оперативному втручанні (12 березня 2015 року). Зазначена травма утворилася незадовго до звернення за медичною допомогою від щонайменше одноразової дії тупого предмета. Травма лівої гомілки у ОСОБА_7 для свого загоєння потребує тривалого (більше 21 доби) часу і за цим критерієм за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня. (а.с.98-99)

З епікризу Рівненської обласної клінічної лікарні вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в Рівненській обласній клінічній лікарні з 02 березня 2015 року по 25 березня 2015 року, їй проведено операцію 12 березня 2015 року. (а.с.52)

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_7 на амбулаторному лікуванні перебувала з 26 березня 2015 року по 12 червня 2015 (а.с.60).

З довідки до акту медико-соціальної експертної комісії від 19.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 встановлена третя група інвалідності з 17.06.2015 року за загальним захворюванням. (а.с.58), яку за індивідуальною програмою реабілітації продовжено до червня 2018 року (а.с.139).

З наданих у судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_7 чеків вбачається, що витрати потерпілої на придбання необхідних згідно медичних виписок та карточок ліків становлять 35 374, 47 гривень (а.с.24-31, 140, 141), витрати потерпілої на придбання пального необхідного для її транспортування автомобілем у лікарню м.Рівне становлять 1849, 80 гривень (а.с.26,30).

Вказані суми витрат на відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої злочином, - зокрема витрати на лікування та проїзд потерпілої до лікувального закладу, на думку колегії суддів обґрунтовані, сумнівів не викликають.

Витрати потерпілої на придбання медикаментів та на пальне, для здійснення її транспортування у медичний заклад, стверджуються товарними чеками й квитанціями, котрі відповідають заявленому лікарями періоду лікування потерпілої.

В контексті наведеного, невизнання обвинуваченою заявленого потерпілою цивільного позову колегія суддів оцінює критично.

Крім того, колегія суддів розцінює юридично вірними висновки суду щодо відсутності у обвинуваченої ОСОБА_5 26 лютого 2015 року при зустрічі з потерпілою ОСОБА_7 підстав вимагати її зупинки, й штовхаючи велосипед на якому їхала ОСОБА_7 , обвинувачена не передбачала, хоча повинна була передбачити, що потерпіла може впасти й отримати травму внаслідок удару об асфальт.
Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема тверджень апеляційної скарги обвинуваченої стосовно того, що на її думку пригода сталася з виключно з вини потерпілої ОСОБА_7 , то такі покликання колегія суддів розцінює критично, останні у ході апеляційного розгляду провадження свого підтвердження не знайшли та спростовуються вище наведеними доказами вини ОСОБА_5 . Зокрема, як її показаннями що вона намагалась зупинити потерпілу яка їхала на велосипеді та бралась за руль її велосипеда, так і показаннями свідків та висновками експертизи.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті та особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особи винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії тяжких злочинів, особу ОСОБА_5 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, ставлення ним до скоєного, беручи до уваги часткове визнання обвинуваченою вини у скоєному, і обрав ОСОБА_5 покарання в межах закону застосувавши щодо обвинуваченої мінімальний вид та розмір покарання - громадські роботи, встановлені санкцією інкримінованої обвинуваченій статті КК України.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_5 винною у вчиненні злочину передбаченого ст.128 КК України суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та які регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини в кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ст.128 КК України.
Істотних порушень вимог кримінально процесуального законодавства, які б тягнули безумовне скасування вироку по справі не встановлено.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_5 , що при розгляді кримінального правопорушення судом першої інстанції були допущені істотні порушення кримінального та кримінального процесуального законів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, останньою не наведено переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає обвинувачена, допущених судом, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________ ____________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3