АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «Біофармінвест» - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000041 від 04.03.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Головного управління СБ України ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на кошти, які містяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ТОВ «Біофармінвест» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою зняти арешт і заборону будь-яким чином розпоряджатися чи користуватися грошовими коштами ТОВ «Біофармінвест» на банківських рахунках у АТ «Ощадбанк». В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що розгляд клопотання старшого слідчого був здійснений без повідомлення представників ТОВ «Біофармінвест», а копію рішення до дня подання апеляційної скарги не було отримано. Стосовно ухвали слідчого судді, то ОСОБА_5 вважає її незаконною. На думку апелянта, орган досудового розслідування не здобув доказів, що розрахункові операції ТОВ «Біофармінвест» якимось чином пов`язані із ТОВ «Стиролбіофарм», а кошти товариства здобуті злочинним шляхом та є знаряддям злочину. Крім того, представник звертає увагу, що в рамках кримінального провадження не надано доказів, які б підтверджували факт вчинення злочину, не повідомлено про підозру жодній особі, не заявлено цивільного позову та не з`ясовано розміру шкоди, в тому числі і участі кожного підприємства у її заподіянні, не розкрито об`єктивної сторони злочинів, що інкримінуються. При цьому апелянт стверджує, що арешт грошових коштів призведе до заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам ТОВ «Біофармінвест», не виконання підприємством укладених в процесі господарської діяльності договорів, зупинки товариства і ненадходження коштів до бюджету, заборгованості перед підприємствами. Також ОСОБА_5 зазначає, що ТОВ «Біофармінвест» надає матеріальну допомогу українським військовим підрозділам та добровольчим батальйонам в зоні АТО.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, при цьому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання старшого слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 14 березня 2016 року без виклику представника ТОВ «Біофармінвест», на підставі чого колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041, внесеному 04.03.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України.

Органи досудового розслідування вважають встановленим, що ТОВ «Стиролбіофарм» (), виробничі потужності якого знаходяться на окупованій території, що контролюється терористичною організацією «ДНР» за адресою: Донецька область, місто Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 97 (адреса місцезнаходження заводу концерну «Стирол»), перереєстровано у місті Києві по вулиці Антоновича, 14-Б, офіс 26.

Крім того, у місті Обухів Київської області знаходяться складські та офісні приміщення партнерської компанії ТОВ «Стиролоптфармторг» (), які використовуються зазначеним підприємством для провадження своєї діяльності, пов`язаної з реалізацією продукції, виготовленої на окупованих територіях, з подальшою передачею отриманих коштів та лікарських засобів до так званої «ДНР», таким чином здійснюється фінансове та матеріальне забезпечення терористичної організації самопроголошеної «ДНР».

Також ТОВ «Стиролбіофарм» зареєстровано у так званих фіскальних органах «ДНР» та здійснює фінансування її терористичної діяльності шляхом перерахування коштів у вигляді податків до так званого «Міністерства доходів і зборів ДНР».

14 березня 2016 року старший слідчий слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на банківські рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106) та зупинення операцій по даним рахункам.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року клопотання старшого слідчого було частково задоволено, а саме накладено арешт на грошові кошти, які містяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106), а в зупиненні видаткових операцій по цим рахункам відмовлено, оскільки слідчий суддя, як зазначено в ухвалі, виходячи з положень ст. 170 КПК України, не вирішує питання про зупинення видаткових операцій при розгляді клопотань про накладення арешту на майно.

Задовольняючи частково дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000041, про накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106), слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_7 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави вважати, що грошові кошти, які знаходяться на зазначених рахунках, відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у АТ «Ощадбанк» (МФО 335106), є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та старший слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, старший слідчий в клопотанні, ставлячи питання про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106) вказує, що арешт на вказані грошові кошти необхідно накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки вони є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення. При цьому він, як на правову підставу накладення арешту на майно, посилається на ч. ч. 3, 4 ст. 167, ч. 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11 грудня 2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року. В свою чергу, 28 лютого 2016 року ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року теж втратила чинність і з цього числа діє ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року.

Отже, старший слідчий, який ініціював внесення клопотання про арешт майна, при визначенні правової підстави для арешту майна, завдань та мети такого арешту мав керуватися ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка вступила в силу 28 лютого 2016 року відповідно до Закону України №1019-VІІІ від 18 лютого 2016 р., однак він в клопотанні, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, керуючись нормою закону, яка втратила чинність, визначив правову підставу і мету арешту майна, які є взаємовиключними, причому, навіть за тією редакцією ст. 170 КПК України, яка втратила чинність з 11 грудня 2015 року.

Так, арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та було набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Арешт такого майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Коли ж метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яка фактично визначена старшим слідчим в клопотанні, то в цьому випадку правовою підставою для накладення арешту на майно має бути можлива конфіскація майна за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. Причому, в останньому випадку арешт накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження і щодо якої може бути застосований захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, клопотання слідчого було розглянуте як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому слідчий суддя, хоча і послався в оскаржуваній ухвалі на діючу редакцію ст. 170 КПК України, однак, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання прокурору для усунення недоліків.

Більш того, посилаючись у клопотанні, що ТОВ «Стиролбіофарм» (), виробничі потужності якого знаходяться на окупованій території, яка контролюється терористичною організацією «ДНР», та ТОВ «Стиролоптфармторг» (), приміщення якого знаходяться в місті Обухів Київської області і використовуються для реалізації продукції, виготовленої на окупованих територіях, переказує та накопичує отримані злочинним шляхом кошти на банківських рахунках ТОВ «Біофармінвест» (), звідки вони в подальшому переказуються (передаються) до так званої «ДНР», слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження зазначених висновків, однак вони навіть не внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про причетність ТОВ «Біофармінвест» до кримінальних правопорушень, а слідчий суддя не звернув на це уваги.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що кошти на банківських рахунках ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106), які йому перераховує ТОВ «Стиролбіофарм» (), надалі переказуються (передаються) до так званої «ДНР», колегія суддів в матеріалах провадження не вбачає.

В свою чергу, представник ОСОБА_5 в засіданні суду апеляційної інстанції надав пояснення і ксерокопії документів, що на теперішній час існує два товариства з однаковою назвою, а саме ТОВ «Стиролбіофарм» (), перереєстровано у місті Києві по вул. Антоновича, 14-Б, офіс 26, виробничі потужності якого знаходяться в місті Обухів Київської області (керівник товариства ОСОБА_9 ), де знаходяться і приміщення ТОВ «Стиролоптфармторг» (), та ТОВ «Стиролбіофарм» (), виробничі потужності якого дійсно знаходяться на окупованій території, яка контролюється терористичною організацією «ДНР», а саме в місті Горлівка Калінінського району, вул. Горлівської дивізії, 97 (керівником цього товариства є ОСОБА_10 ). Тому представник запевняє, що в даному випадку взагалі відсутня подія злочину, оскільки товариства, які знаходяться на підконтрольній Україні території не мають жодного відношення і не перераховують будь-які кошти на окуповану територію, яка контролюється терористичною організацією «ДНР».

Такі доводи представника ОСОБА_5 прокурор в судовому засіданні не спростував, не спростовуються вони і наданими до суду матеріалами судового провадження. Тому колегія суддів приходить до висновку, що на даний час належних доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення за участю ТОВ «Біофармінвест» () не існує, як і не існує доказів, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину службовим особам цього товариства.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ТОВ «Біофармінвест» - адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Біофармінвест» адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 р., в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000041 від 04.03.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Головного управління СБ України ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на кошти, які містяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106), скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Головного управління СБ України ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000041 від 04.03.2016 р., за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України про арешт грошових коштівякі містяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ТОВ «Біофармінвест» () у Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 335106) відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 е ц ь