Справа № 755/8766/15-к
В И Р О К
іменем України
"18" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участі прокурора - ОСОБА_5
потерпілого - ОСОБА_6
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0003114 від 04.03.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1.Дарницьким районним судом м. Києва 29 березня 1999 року за ст. 141 ч. 2, ст. 142 ч.2 , ст. 44, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі;
2.Дніпровським районним судом м. Києва 08 серпня 2002 року за ст. 186 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 01 листопада 2007 року по відбуттю строку покарання;
3.Дніпровським районним судом м. Києва 16 грудня 2008 року за ст. 186 ч. 2 КК України 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 31 березня 2013 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Вінницької області м. Оратів, громадянина України, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимий: Деснянським районним судом м. Києва 10 березня 2005 року за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 12.12.2008 року по відбуттю покарання;
12 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 29 вересня 2010 року умовно-достроково на 6 місяців 27 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 , 04 березня 2015 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння спільно із ОСОБА_10 знаходились по пр-ту Гагаріна, 17 де побачили потерпілого ОСОБА_6 .

В цей час, у останніх виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свої злочинні наміри, з метою власного незаконного матеріального збагачення, діючи за раптово виниклою домовленістю, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 схопили потерпілого ОСОБА_6 за руки, повалили останнього на землю, чим застосували насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Продовжуючи свої злочинні наміри ОСОБА_10 та ОСОБА_9 усвідомлюючи, що їх дії є помітними для потерпілого ОСОБА_6 , відкрито викрали належний йому мобільний телефон марки «Нокіа 106» вартістю 200 грн. з сім-картою оператора «Лайф», вартістю 15 грн. на рахунку якої грошових коштів не було, мобільний телефон марки «Нокіа С5-03» вартістю 600 грн., з сім-картою оператора МТС, вартістю 15 грн., на рахунку якої була 1 грн. навушники марки «Панасонік», вартістю 300 грн та пачку цигарок марки «ЛД», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить.

В подальшому, вищевказані особи, маючи при собі викрадені у ОСОБА_6 речі, були затримані працівниками міліції на місці вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково та дав суду показання про те, що 04 березня 2015 року близько 00 години 00 хвилин він зустрівся з ОСОБА_10 та пішов з ним через перехід до кафе, біля якого познайомився з ОСОБА_6 . Біля кафе також була ОСОБА_11 . Спочатку він з ОСОБА_6 випивав спиртні напої, після чого пішли за кафе виясняти відносини. Повідомив, що він у потерпілого відібрав телефон та навушники, а інший телефон витягнув з кишені. В цей час до них підбіг ОСОБА_10 та почав їх розбороняти. Зазначив, що він дав ОСОБА_10 потримати телефон потерпілого, однак він не знав, що це телефон потерпілого. Інший телефон ОСОБА_6 він поклав собі до кишені. Після цього приїхали учасники «Правого сектору», він почав тікати та був затриманий працівниками міліції.
Обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав повністю та дав суду показання про те, що 04 березня 2015 року близько 01 години 00 хвилин він перебував з ОСОБА_9 на пр.Гагаріна в м. Києві. ОСОБА_9 кудись пішов, а він зустрів свого знайомого ОСОБА_12 . Розмовляючи з ним він побачив, як з кафе вийшов його знайомий ОСОБА_6 , сів на заборі та пив пиво. До нього підійшов ОСОБА_9 , вони певний час розмовляли, після чого ОСОБА_9 почав ОСОБА_6 тягнути за комірець за кіоск. Він підійшов до ОСОБА_9 і останній дав йому потримати телефон, після чого він почав розбороняти ОСОБА_9 з потерпілим ОСОБА_6 . Останній впав на землю, а ОСОБА_9 почав його бити в область грудей. Повідомив, що він сказав ОСОБА_9 не чіпати ОСОБА_6 , оскільки він його знає. Після цього потерпілий почав тікати. Зазначив, що потерпілому удари він не наносив, та думав, що телефон, який йому дав потримати ОСОБА_9 , належить останньому. Також показав, що він випадково впав на ОСОБА_6 .
Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 04 березня 2015 року близько 01 години 00 хвилин він йшов до дому та зайшов до магазину купити пива та сигарет. Після цього він перейшов через дорогу та на пр. Гагаріна відкрив пляшку пива та випив чверть. В цей час до нього підійшов ОСОБА_9 та запропонував випити горілки. Зазначив, що до них підійшла дівчина та сказала ОСОБА_9 віддати телефон. Останній відповів, що в нього відсутній телефон, але дівчина продовжувала вимагати телефон. ОСОБА_9 сказав йому показати телефон, оскільки в когось викрали телефон. В нього було два телефони і він показав ОСОБА_9 той, що за вартістю був дешевший. Коли до них підійшов ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вихватив в нього телефон та почав за портфель відтягувати його за кіоски та зривати з нього портфель, а ОСОБА_10 намагався його захистити від ОСОБА_9 . Він вирвався, пробіг близько 100 м, спіткнувся об плитку та впав. ОСОБА_9 наздогнав його та почав бити ногами. ОСОБА_10 підбіг та намагався його захистити, але випадково на нього впав. Після цього ОСОБА_10 його підняв і в цей час приїхали працівники міліції. Зазначив, що його телефон залишився в ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 04 березня 2015 року близько 00 годин 00 хвилин вона поверталася до дому з тренування. Вона намагалася викликати таксі, однак не знала адреси. В цей час до неї підійшов ОСОБА_9 та запропонував допомогу. Вона зателефонувала в службу таксі та дала телефон ОСОБА_9 , щоб він назвав адресу. Останній з її телефоном підійшов до дерев`яної бесідки, де сидів ОСОБА_10 і вони почали спілкуватися. Вона намагалася вирвати свій телефон з рук ОСОБА_9 , але він його не повертав та відійшов до кафе. Після цього вона відійшла до траси, думала як повернутися до дому та побачила хлопця, який спілкувався по телефону. Вона підійшла до нього та повідомила, що двоє чоловіків відібрали в неї телефон, а в цей час до неї підійшов ОСОБА_9 і вона знову почала в нього вимагати повернення телефону. ОСОБА_10 підійшов до хлопця та почав до нього чіплятися, ліз до нього в куртку, щось від нього вимагав. Після цього ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 і вони вдвох почали тягнути хлопця за кафе. Останній опирався, вона просила залишити його в спокої, але все було марно. Повідомила, що спіймала автомобіль, щоб доїхати до дому, та була настільки розгубленою, що навіть не попросила у водія телефон, щоб викликати працівників міліції.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що 04 березня 2015 року близько 01 години 00 хвилин він вигулював собаку. Проходячи по бул. Верховної Ради він побачив дівчину, яка кричала: «Не чіпайте його! Що ви від нього хочете, залиште його, ви вже в мене забрали телефон!». Він вирішив не втручатися в конфлікт, але обійшов з іншої сторони та побачив як двоє чоловіків били третього, однак їх облич він не бачив. Конфлікт спочатку відбувався біля зупинку «Бул. Верховної Ради», після чого двоє чоловіків завели третього за кіоск та били його в тіні. Дівчина в цей час намагалася піймати автомобіль. Повідомив, що він пішов по пр. Гагаріна в сторону Ленінградської площі та викликав міліцію.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що 04 березня 2015 року після 00 годин 00 хвилин надійшов виклик, що відбувається бійка на перехресті пр. Гагаріна та бул. Верховної Ради, а саме двоє чоловіків б`ють третього. Повідомив, що по прибуттю на місце події у ОСОБА_9 виявили речі потерпілого, якого били. Потерпілий їм повідомив, що в нього відібрали телефони. Один з телефонів потерпілого грав в кишені ОСОБА_9 , а навушники потерпілого на ньому висіли. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були затримані.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що перебував на чергуванні і до них надійшов виклик, що відбувається бійка. Повідомив, що вони прибули на місце події і за кіосками були три чоловіки. Потерпілий повідомив, що в нього ОСОБА_9 відібрав два телефони. При перевірці даної обставини у ОСОБА_9 дійсно грав телефон потерпілого. Після цього була викликана слідча-оперативна група, які вилучили телефон, а ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було доставлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що 04 березня 2015 року близько 01 години 00 хвилин він повертався до дому та біля підземного переходу поряд з кафе зустрів свого знайомого ОСОБА_10 і почав з ним спілкуватися стосовно роботи. Повідомив, що побачив, як між невідомим чоловіком та ОСОБА_6 почався конфлікт. ОСОБА_10 запропонував йому заступитися, однак він відмовився, не бажаючи встрявати в даний конфлікт. ОСОБА_10 йому сказав, що піде їх розбороняти, а він спустився в підземний перехід та направився додому.
Незважаючи на показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні вказував, що він один вчиняв вказане кримінальне правопорушення та ОСОБА_10 до нього не причетний, показань потерпілого ОСОБА_6 , який вказував, що дійсно ОСОБА_9 один вчинив щодо нього вказане кримінальне правопорушення, а ОСОБА_17 намагався їх розборонити, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення у вчиненні якого вони визнаються винними, свідчать окрім показань самих обвинувачених, потерпілого та свідків, а також протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 383 КК України, вказав, що 04 березня 2015 року о 01 годині 50 хвилин по проспекту Гагаріна, 17 двоє невідомих чоловіків відкрито заволоділи двома мобільними телефонами та навушниками (т.1 а.с.115-116), які суд враховує та бере до уваги.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Так, відповідно до протоколів огляду місця події ділянки місцевості, розташованої поряд з зупинкою громадського транспорту за адресою: вул. Гагаріна, 17 в м. Києві, були оглянуті кишені ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , відповідно та вилучені мобільні телефони від 04 березня 2015 року здійсненого слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_19 в присутності понятих та обвинувачених, а також спеціаліста ОСОБА_20 .. У вказаних протоколах зазначено, що під час огляду застосовані технічні засоби, а саме фотоапарат Nikon.
При оцінці вказаних протоколів процесуальної дії, як документів, який є доказом у кримінальному провадженні,суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати складені, в порядку передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.
Так, згідно ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання;...Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.Якщо особа через фізичні вади або з інших причин не може особисто підписати протокол, то ознайомлення такої особи з протоколом здійснюється у присутності її захисника (законного представника), який своїм підписом засвідчує зміст протоколу та факт неможливості його підписання особою. Якщо особа, яка брала участь у проведенні процесуальної дії, відмовилася підписати протокол, про це зазначається в протоколі. Такій особі надається право дати письмові пояснення щодо причин відмови від підписання, які заносяться до протоколу. Факт відмови особи від підписання протоколу, а також факт надання письмових пояснень особи щодо причин такої відмови засвідчується підписом її захисника (законного представника), а у разі його відсутності - понятих.
З вказаних вище протоколів слідує, що у супереч п. 1) ч. 3 ст. 104 КПК України вони не містять відомостей про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії з зазначенням їх прізвища, імені, по батькові, дати народження, місця проживання. Більш того адреси понятих так само вказані невірно, про що свідчать відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в м. Києві (т. 2 а.с. 9-10)
При цьому, суд звертає увагу сторони обвинувачення на те, що дана правова норма не містить будь-яких виключень при зазначені учасників процесуальної дії, не залежно від статусу, тобто того, чи особа є понятою, чи слідчим, чи володільцем приміщення, чи прокурором ,чи працівником міліції, оскільки імперативно вказує на те, що у протоколі у вступній частині вказуються відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання).
Також, з цих протоколів випливає, що вони не відповідають ч. 5 ст. 104 КПК України, яка регламентує, що протокол підписується усіма учасниками, які брали участь у проведенні процесуальної дії, оскільки містить на аркуші провадження № 119 та № 122 том № І підписами лише понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .
Підписи решти учасників процесуальної дії, які були вказані слідчим відсутні.
Дані про те, що такі особи (підписи яких відсутні) через фізичні вади або з інших причин не могли особисто підписати протокол, або відмовилися підписати протокол відсутні також.
Серед іншого, згідно ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути: фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
Таким чином, вказані документи - протоколи огляду місця події від 04 березня 2015 року (т. 1, а.с. 117-119; а.с. 120-122, ), як доказ, що був наданий стороною обвинувачення, суд визнає, враховуючи положення параграфу 1 Глави 4 КПК України, рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, висновки ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, та у справі «Шабельника проти України», недопустимим доказам, оскільки останній однозначно не відповідає вищевказаним вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.
При цьому суд, також враховує, що прокурором не вносилось клопотання про виклик в якості свідків зазначених у наведених вище протоколах понятих. Виклинки вказаних осіб здійснювались за клопотанням адвоката ОСОБА_17 , проте у судове засідання не з`явились.
У зв`язку з цим, суд також визнає недопустимим доказом дані, що містяться у протоколах огляду від 04 березня 2015 року, згідно з якими, оглянуто мобільні телефони, вилучені відповідно до протоколів огляду місця події від 04 березня 2015 року, зокрема, в ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1, а.с. 131-134, а.с. 136-139).
В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України ,кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Так, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженістьу ході розгляду даного кримінального провадження створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак останні будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб регламентований КПК України будь-яких інших доказів на підтвердження висловлених ними обставин злочину та імовірного його перебігу суду не надали.
Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважаєвисловлені стороною захисту доводи та докази непричетності обвинуваченого ОСОБА_10 до вчиненого злочину сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, що прямо суперечить вище вказаним нормам КПК України та практиці ЄСПЛ, адже наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_23 не заперечував, що дійсно силоміць відібрав телефони у потерпілого ОСОБА_6 , заперечуючи при цьому участь у грабежі обвинуваченого ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив покази ОСОБА_9 та показав судові, що ОСОБА_10 грабіж щодо нього не вчинював, а навпаки намагався його захистити.
Обвинувачений ОСОБА_10 показав суду, що телефон ОСОБА_6 йому передав обвинувачений ОСОБА_9 , проте чому він це зробив він не зміг пояснити, як це не зміг пояснити і обвинувачений ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що бачила, як саме ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_6 та почав до нього чиплятися, а потім ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 потягли ОСОБА_6 за кафе.
Свідок ОСОБА_13 показав суду, що бачив, як дівчина ( ОСОБА_11 ) просила двох чоловіків не чипати потерпілого ОСОБА_6 , також він бачив, як вони завели ОСОБА_6 за кіоск та били його в тіні. Після чого він повідомив міліцію.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 повідомили, що приїхали на виклик та ОСОБА_6 їм повідомив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відібрали в нього телефони.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_10 , суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Тож, суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вони своїми умисними діями вчинили повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, посередню характеристику за місцем проживання, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, не одружений, раніше судимий за грабіж, невстановленість наявності на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім; загалом позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, суму спричиненої майнової шкоди; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК Українидо обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, характер вчиненого кримінального правопорушеннята оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Запобіжний захід ОСОБА_9 , як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 суд враховує, що останній на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря -нарколога, має постійне місце реєстрації, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, спосіб життя (працює у ТОВ «Експрес-будсервіс», одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_26 , 2003 року нарордження, раніше судимий за грабіж); загалом позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, суму спричиненої майнової шкоди; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі.
Разом із тим, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_10 , його стан здоров`я, а саме перебування на диспансерному обліку з 13.11.2014 року через захворювання на туберкульоз, наявність малолітньої дитини, постійного місця роботи, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України із максимальним випробувальним терміном.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, визначений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді утримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 04 березня 2015 року.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, визначений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 04 березня 2015 року по 06 березня 2015 року, включно.
Речові докази: мобільний телефон Нокіа С5-03 з сім-картою оператора «МТС» та навушники марки «Панасонік», мобільний телефон «Нокиа 106» з сім-картою оператора «Лайф», пачку цигарок «ЛД «Червоні», що були повернуті потерпілому ОСОБА_6 залишити у його володінні.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя