АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1090/16 Справа № 205/1089/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь при розгляді у суді першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровську, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:

Засуджено к покаранню за ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2004 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, на користь ОСОБА_8 , починаючи з 30 січня 2004 року до досягнення дитиною повноліття.

Проте, ОСОБА_7 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , та будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів.

В подальшому, починаючи з 01.02.2013 року, ОСОБА_7 виплати по аліментам не здійснював, тобто 35 місяців 20 днів злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, іншої допомоги не надавав, на попереджувальні листи ВДВС Ленінського району міста Дніпропетровська, погасити заборгованість і сплачувати аліменти, не реагував та в період часу з червня 2013 року по лютий 2015 року ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований на ТОВ «Альтерра Еко» та отримував заробітну платню. Будучи усвідомленим про необхідність повідомлення державному виконавцю про офіційне працевлаштування, ОСОБА_7 умисно не повідомив вказану інформацію. В результаті чого у ОСОБА_7 утворилася заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_11 станом на 20.01.2016 року в сумі 30309 гривень 14 копійок.

Не погодившись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в який не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації її діяння, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, та пом`якшити йому покарання.

На думку апелянта, суд не надав належної оцінки тим даним про особу обвинуваченого який, має постійне місце поживання, працевлаштувався автослесарем на станції технічного обвслуговування «Ніколь» у м. Дніпропетровську, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання. Не було враховано судом першої інстанції і позицію прокурора який приймав участь у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання у вигляді виправних робіт або більш м`яке.

Також не погодившись з прийнятим рішенням прокурор, який приймав участь справи у суді першої інстанціїї подав апеляційну скаргу в який не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації її діяння, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, та пом`якшити йому покарання.

На думку апелянта, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, даним про особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Враховуючи вищевикладене просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання ОСОБА_7 у вигляді 2 (років) обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який не заперечував в задоволенні апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанціїї та не заперечував проти апеляції обвинуваченого, думку обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого прокурора та обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки районного суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яке його засуджено, обґрунтовано наявними у справі доказами, що в апеляційному порядку не оскаржено. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України також не оспорюється.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, не виявлено.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Що стосується тверджень прокурора та обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то вони ґрунтуються на матеріалах справи і заслуговують уваги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України апеляційний суд змінює вирок у випадку пом`якшення призначеного покарання, коли визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції повинен був врахувати вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із наступними змінами) відповідно до якої призначаючи покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, повинен був обговорювати питання про можливість призначення передбаченого законом менш суворого покарання враховуючи, що обвинувачена вперше вчинила злочин, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину.

Досліджуючи данні про особу обвинуваченого, суд повинен був з`ясувати його поведінку до вчинення злочину як у биту так і за місцем роботи, склад сім`ї.

Крім того, призначаючи основне покарання за альтернативною санкцією, суд першої інстанції, обравши один з самих суворих видів покарання у виді обмеження волі, зобов`язаний був мотивувати у вироку, чому саме його він вважає за доцільним застосувати.

Проте суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, не в достатній мірі врахував, данні про особу обвинуваченого, яка відповідно до матеріалів кримінального провадження - раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце поживання та роботи де характеризується позитивно, має на утримані малолітнью дитину, стан її здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства і вважає за недоцільне застосування стосовно ньго одного з основних покарань у виді обмеження волі, та вважає за доцільне призначити основне покарання ОСОБА_7 у вигляді 1 (року) обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) роки, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, буде відповідати вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і принципам індивідуалізації покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 408, 414 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанціїї та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, призначеного за ч. 1 ст. 164 КК України, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік з покладенням на нього обв`язків передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4