Номер провадження: 11-сс/785/729/16
Номер справи місцевого суду: б/н
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,

та підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 20.05.2016р., якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у скоєні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 17 травня 2016р., о 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у своєму житловому будинку, який розташований в с.Гербіне Балтського району Одеської області, під час вживання з ОСОБА_10 спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли через образливі висловлювання ОСОБА_10 на свою адресу, вирішив його вбити.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ножем, який знаходився на столі в кімнаті вказаного житлового будин умисно завдав потерпілому удар в грудну клітину зліва, спричинивши при цьому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини, від якого останній помер.
18.05.2016р. повідомлено ОСОБА_8 про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, яке кваліфікується як вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині.
Суд, відмовляючи в задоволені клопотання слідчого мотивував його тим, що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу можливо, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про наявність ризиків, які передбачені діючим законодавством.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого у відношенні ОСОБА_8 та обрати у відношенні нього запобіжний захід у виді тримання під вартою в зв`язку з тим, що судом не об`єктивно розглянуто клопотання та наявним матеріалам справи дана не мотивована оцінка.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, виступи підозрюваного та захисника, які заперечували в задоволенні поданої скарги, вивчивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильної думки, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтована, проте, відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
Крім того, колегія суддів, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, прийшла до висновку, що суд першої інстанції мотивовано погодився з доводами прокурора про наявність ризиків на які вказує прокурор в поданій апеляційній скарзі.
На ряду з викладеним, суд першої інстанції доцільно дійшов висновку, що прокурором не доведено існування ризиків ОСОБА_11 кримінальному провадженню іншим чином, переховування від органів досудового розслідування, а такі обставини, як тяжкість покарання у випадку визнання його судом винним не можуть свідчити про наявність законних підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Окрім того, прокурором не наведено підстав про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, хоча при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою така можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів обов`язково має бути розглянута (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 р. у справі "Харченко проти України").
За наведених обставин, суд першої інстанції мотивовано дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту.
Частинами 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Тому, до підозрюваного ОСОБА_8 , у відповідності до вимог Закону, а саме з урахуванням вимог ст. 181 КПК України суд першої інстанції застосував запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, та не можуть бути взяту до уваги, а тому підстав для обрання більш суворого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, наразі не вбачається.
Керуючись: ст.ст. 177, 178, 183, 395, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суді Балтського районного суду Одеської області від 20.05.2016р., якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту у відношенні: ОСОБА_8 без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Копія вірна.

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2