Справа № 350/1706/15-к
Провадження № 11-кп/779/90/2016
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000256 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25 грудня 2015 року, згідно якого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , де і проживає,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що призначене йому основне покарання у виді обмеження волі строком на два роки є несправедливим через суворість, виходячи не з тяжкості вчиненого злочину, а його як особи, що вчинила тяжкий злочин, яка не являє собою підвищеної суспільної небезпеки. Зазначає, що підтвердженням цього є повне визнання вини, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих потерпілій збитків, позитивна характеристика, відсутність судимості, не застосування щодо нього на досудовому розслідуванні запобіжного заходу, пов`язаного з ізоляцією від суспільства. Просить вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25.12.2015 року щодо нього змінити, застосувавши ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, в решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого вважає, що вирок є незаконним з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом не дано належної оцінки суспільній небезпеці даного злочину, а саме те, що в наслідок порушень обвинуваченим ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху малолітня потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Після вчинення злочину обвинувачений не надав потерпілій медичної допомоги, в лікувальний заклад малолітня потерпіла була доставлена попутнім транспортом. Злочин вчинений обвинуваченим становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки керуючи транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений створює небезпеку для учасників дорожнього руху. Вказує, що наведені обставини свідчать про те, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарань і є явно несправедливим через м`якість. Просить вирок Рожнятівського районного суду від 25 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

За вироком суду ОСОБА_7 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки.

Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 в доход держави 1227,6 гривень за проведення судових експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, 08 вересня 2015 року приблизно о 19 годині обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ 21093 номер НОМЕР_1 та рухався автодорогою сполученням Креховичі Дзвиняч в напрямку с. Вільхівка Рожнятівського району по вул. Січових Стрільців смт. Перегінське.

Навпроти селищного кладовища, у попутному напрямку, по правому краю проїзної частини дороги, рухалися велосипедисти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який перевозив на рамі велосипеда свою малолітню дочку ОСОБА_10 при наближені до велосипедиста, ОСОБА_7 порушуючи п.1.4 Правил Дорожнього руху України, за змістом якого кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; п. 2.3 п.п. "б", відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9 п.п. "а", згідно якого, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин, п. 2.10, згідно якого у разі причетності до дорожньо транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишитись на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10. ПДР України ; не переміщувати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це не можливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; повідомити про дорожньо транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвище та адресу очевидців, чекати прибуття працівників міліції; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; п. 12.1.,за змістом якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3., відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, п.13.1.,згідно якого, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, п. 13.3.,відповідно до якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, допустив зіткнення правої бокової передньої частини бампера, переднього правого крила керованого ним автомобіля із боковою задньою лівою частиною велосипеда в ділянці кріплення заднього багажника.

Внаслідок зіткнення велосипедист ОСОБА_12 , та його малолітня дочка ОСОБА_10 впали на землю, малолітня потерпіла ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепа (ліва та права тім`яні кістки, лобна кістка) та основи черепа (крило основної кістки), забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, саден в ділянках голови, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали свою апеляційну скаргу просили її задовольнити, щодо апеляційної скарги прокурора то заперечили її просили залишити без задоволення;

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 просив залишити її без задоволення;

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим та відповідає змісту ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, що підтверджується вимогою УІАЗ УМВС в Івано Франківській області (а.с.24), позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.25), одружений, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 21,22).

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 в силу ст. 66 КК України : повне визнання ним своєї вини, добровільне відшкодування завданого потерпілій збитку, сприяння розкриттю злочину, та думку потерпілої яка, просила не призначати обвинуваченому сувору міру покарання. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд оцінивши зібрані докази в сукупності, давши їм належну правову оцінку, врахувавши обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, прийшов до обґрунтованого висновку, щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції, зокрема тим, що представник малолітньої потерпілої ОСОБА_13 зазначила, що будь - яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає, просить суворо його не карати, однак обов`язково позбавити права керування транспортними засобами.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора з приводу призначення більш суворого покарання є необґрунтованою, а призначене покарання судом першої інстанції відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в якій він зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, а саме те, що він повністю визнав вину, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані потерпілій збитки, позитивно характеризується по місцю проживання, не судимий, а також те, що на його утриманні знаходиться мати пенсіонерка ОСОБА_14 , яка часто хворіє на ішемічну хворобу серця, та потребує постійного догляду, то на думку колегії наведене слід врахувати при апеляційному розгляді.

Однак дані доводи обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки всі перелічені обвинуваченим в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а враховані при апеляційному розгляді не дають підстав для пом`якшення покарання в силу ст.409 КПК України та зміни вироку суду першої інстанції зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України .

Призначене покарання ОСОБА_7 на думку колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25 грудня 2015 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити - без задоволення, вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25 грудня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4