Справа № 738/775/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/682/2016
Категорія - ст.121 ч.1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Аносово, Шимайловського району Амурської області Росія, зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживаючий по АДРЕСА_2 , громадянин України, не працюючий, в силу ст.89 КК України не судимий,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно зі ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету Менського району Чернігівської області 1086,72 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину .

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченому покарання не є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження нових злочинів. Вказує на те, що наслідком злочинних дій ОСОБА_7 є нанесення удару ножем потерпілому в область грудної клітини зліва по задній поверхні ускладненої пневмотораксом, де розташовані життєво важливі органи, в результаті чого заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Зазначає, що не надано належної оцінки тому факту, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2003 року є підставою для призначення більш суворого покарання. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо та зловживає спиртними напоями.

Як встановив суд, 14 січня 2016 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс два удари ножем в ліву руку та один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді двох різаних ран в ділянці лівого плечового суглобу, які згідно висновку експерта №14 від 22.01.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва по задній поверхні ускладненої пневмотораксом, яке згідно вищевказаного висновку відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити її з вказаних в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, вважав вирок суду обґрунтованим, законним і просив залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким , в тому числі і самим обвинуваченим, не оспорювались і, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Як вбачається з матеріалів справи, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_7 також визнав себе винним і пояснив, що вдарив брата ножем, який потрапив під руку, через те, що брат разом зі своєю жінкою почали його бити, а він не міг їх здолати в інший спосіб. Але на даний час вони з братом помирились, він відшкодував брату завдану шкоду і брат просив не позбавляти його волі.

В суді першої інстанції кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за його згодою було розглянуто в порядку ст. 349 ч. З КПК України. При цьому судом було роз`яснено вимоги вказаної норми закону, а також наслідки щодо неможливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 394 ч. 2 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним до вимог ст. 349 ч. З КПК України.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 за частиною 1 статті 121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, органом досудового та судом вірно кваліфіковані.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував, особу обвинувачено, обставини, що пом`якшують покарання-щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілого, який не мав до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру та просив суворо його не карати.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України.

Доводи апелянта про те, що при призначенні покарання суд не врахував, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину та не надано належної оцінки, що кримінальне правопорушення вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння спростовуються змістом мотивувальної частини вироку.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

А доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не можуть бути враховані оскільки згідно ст.89 КК України обвинувачений ОСОБА_7 вважається не судимим.

З огляду на обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання про достатність та справедливість призначеного судом першої інстанції покарання та не знаходить підстав для скасування вироку у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, як на те вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки обставини, на які він посилається, місцевим судом враховані, і не є переконливими задля посилення покарання обвинуваченому.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні або скасуванню він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4