Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3309/15-к
номер провадження 1-кп/695/200/16
Номер рядка у звіті 4
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2016 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

під час підготовчого судового засідання по клопотанню про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню відносно:
ОСОБА_7 , розпочатому за ст. 296 ч. 1, ст. 121 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2016 року до Золотоніського міськрайонного суду надійшли з апеляційного суду Черкаської області матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04.08.2016 року скасовано ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2016 року відносно ОСОБА_7 , а матеріали кримінального провадження повернено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого провадження. Крім того, вищевказаною ухвалою апеляційного суду зазначено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, які порушують гарантовані законом процесуальні права ОСОБА_7 та перешкоджають ухвалити суду законне, обґрунтоване рішення.

Ухвалою суду від 13.09.2016 року по клопотанню про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив свою думку про те, що дане клопотання можливо призначити до судового розгляду, оскільки воно відповідає вимогам ст.. 292 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 вважали, що клопотання можливо призначити до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 ОСОБА_6 вважав, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру необхідно повернути до Золотоніської місцевої прокуратури для усунення недоліків, викладених в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши вказане клопотання, суд вважає, що наявні достатні підстави повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору для усунення недоліків.

Відповідно до ст.370 КПК України рішення суду повинно бути законним і вмотивованим. Вказані вимоги щодо законності відносяться не лише до судових, а й усіх процесуальних рішень у кримінальному провадженні. Зокрема, й до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, яке відповідно до ч.2 ст.292 КПК України має відповідати вимогам ст.291 КПК України, тобто обвинувальному акту.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до вимог, які висуваються до обвинувального акта, як важливий процесуальний документ досудового розслідування оформляє його результати, в ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо вчинення особою суспільно-небезпечних діянь, їх юридична кваліфікація (п.5 ч.2 ст.291 КПК). Клопотання повинно бути чітким, логічним, переконливим та вмотивованим.

Вказаним вимогам закону клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру не відповідає.

Направляючи провадження до суду, слідчий в клопотанні вказав, що на період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, у нього відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїчної форми з епізодичним перебігом, з хворобливими афективними і психопатоподібними розладами, через що він не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, на час звернення з клопотанням - стан нестійкий терапевтично залежної ремісії, з тривожносубдепресивними розладами, проявами емоційного сплощення, розладами мислення і критичності через що він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та що за своїм психічним станом він потребує госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Підводячи підсумки досудового слідства слідчий зробив висновок, що «наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.269, ч. 1 ст. 121 КК України у стані неосудності».

Однак, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру слідчий зазначає, що ОСОБА_7 «обвинувачується» у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України ( т.1 а.с. 10) , що з огляду на положення ст.ст. 292, 511 КПК України є неприпустимим.

Вчинені ОСОБА_7 суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 121 КК України, слідчий у клопотанні кваліфікував як «умисні», і що він мав умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Такі висновки слідчого «про умисел ОСОБА_7 » суперечать прийнятому слідчим рішенню про направлення клопотання відносно ОСОБА_7 для застосування до нього примусових заходів медичного характеру як до особи, що під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними (ч.2 ст.19, п.1 ст.93 КК України).

Відповідно до ст. 24 КК України умисел характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного нею діяння і його наслідків та що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки та бажала настання таких наслідків або свідомо їх допускала.

Якщо особа визнається винною і її дії кваліфікуються як умисні, то така особа не може вчинити дії в стані неосудності (не може бути визнана неосудною). Вона несе кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення на загальних підставах.

Згідно ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню відносно

ОСОБА_7 до Золотоніської місцевої прокуратури для усунення недоліків, викладених в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року.

Керуючись ст.ст.217, 334, 371-372 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, та додані матеріали кримінального провадження повернути Золотоніському місцевому прокурору, як такі, що не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, для усунення недоліків.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Суддя ОСОБА_1