печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Генеральної прокуратури України про відмову в задоволенні клопотання,-
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 11 серпня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000336, що мають значення для розслідування кримінального провадження. В судове засідання не з`явилась. Тому, слідчий суддя розглянув скаргу у відсутність заявника з урахуванням принципу диспозитивності.
Слідчий ОСОБА_5 проти скарги заперечував.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000336 від 29.01.2016р. стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення. 8.08.2016р. ОСОБА_3 звернулася до Генеральної прокуратури України з клопотанням № 123,124,125 у вказаному кримінальному провадженні про проведення слідчих дій. Постановою прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 11 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Положеннями ст. 93 КПК України визначається, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

При цьому, докази повинні бути належними та допустимими(ст. 92 КПК України).

В постанові прокурора вказано , що при проведенні досудового розслідування одержано тимчасові доступи до документів , проведено допити свідків, відсутні підстави для проведення обшуків.

Крім того, відповідно до ч. 4ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
А відтак, необхідності вчинення слідчих дій слідчий суддя не вбачає, сторона захисту може отримати докази самостійно та дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1