Справа № 317/239/16-к
№/п 1-кп/317/62/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000132 від 27.05.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 05 вересня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 05 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , на посаду водія - стрілка автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення роти забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

09 лютого 2015 під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 . В свою чергу останній діючи на порушення статутних вимог, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 09 лютого 2015 року самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби до 23 грудня 2015 року.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України постановив не досліджувати докази відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого і вивчити матеріали кримінального провадження в частині які характеризують особу обвинуваченого.

Проти такого порядку дослідження доказів не заперечують учасники судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що під час проходження служби він захворів, а після проходження лікування повернувся до дому та став чикати коли йому зателефонують з військової частини.

У скоєному розкаюється.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 по ч. 3 ст. 407 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 скоїв злочин середньої степені тяжкості. Разом з тим, він повністю визнав себе винним, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, що в свою чергу суд відносить до обставин які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.

З огляду на вищевикладене, а також особу обвинуваченого, який приймав участь в антитерористичній операції в зоні АТО, негативно характеризується за місцем проходження військової служби та позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсіонерів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання, необхідне для досягнення цілей, встановлених ст. 50 КК України, у вигляді позбавлення волі на певний строк, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази по справі - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, у разі, якщо він на протязі одного року шести місяців випробувального строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

На протязі випробувального строку, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1