Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

29 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
та його представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0010995 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу підготовчого судового засідання Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010995 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 внаслідок невідповідності обвинувального акта та його додатків вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, суд першої інстанції послався на порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України.

Зокрема, як зазначається в ухвалі суду, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості потерпілого, зокрема його прізвище. Проте зазначене в обвинувальному акті прізвище потерпілого, не відповідає прізвищу останнього, зазначеному в паспорті, що посвідчує його особу.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, не містить зазначення обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України форми вини, яка, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції визнав вищезазначені недоліки обвинувального акту суттєвими, оскільки відсутність чіткого та конкретно сформульованого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист та перешкоджає суду повно, об`єктивно та всебічно розглянути кримінальне провадження в межах, передбачених ст. 337 КПК України.

Крім цього, як вважає суд, долучений до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування, за своєю формою та змістом, не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки не містить в собі даних тих, які наведені в ухвалі суду, а відомості, що містяться в розписці підозрюваного про вручення йому копії обвинувального акта на 2-х аркушах, не відповідають обвинувальному акту, що наданий суду, який складається з 3-х аркушів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року та направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала підготовчого судового засідання є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимого кримінального процесуального закону.

Зокрема, як зазначає прокурор у своїй скарзі, обвинувальний акт, який було направлено до суду містить всі відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі дату складання та його затвердження.

Окрім цього, у відповідності до вимог закону, до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку підозрюваного про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Незважаючи на це, обґрунтовуючи причини повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції, фактично послався на його невідповідність положенням п. 1 ч. 1 ст. 91 та ст. 109 КПК України, що не може служити підставою для повернення обвинувального акта та свідчить про те, що суд вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст.ст. 314 315 цього Кодексу, оскільки питання щодо обставин, які підлягають доказуванню не є предметом розгляду на стадії підготовчого судового провадження.

Крім цього, прокурор вважає безпідставними посилання суду в ухвалі на порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо неправильного зазначення в обвинувальному акті прізвища потерпілого, яке вказане на українській мові, а також на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ч. 2 ст. 109 цього Кодексу, тим більше, що остання обставина взагалі не є підставою для повернення обвинувального акта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення потерпілого та його представника, які також підтримали апеляційну скаргу; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Частиною другою зазначеної норми визначений перелік відомостей, які повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими відомостями, в обвинувальному акті мають бути зазначені: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України), а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).
Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0010995 від 06.11.2015 року щодо ОСОБА_8 , який було направлено до Святошинського районного суду м. Києва, зазначений документ містить в собі всі необхідні відомості, які передбачені ст. 291 КПК України, у тому числі відповідні анкетні дані щодо потерпілого ОСОБА_6 , а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Посилання в ухвалі суду на те, що зазначене в обвинувальному акті прізвище потерпілого, не відповідає прізвищу останнього, зазначеному в його паспорті, а також що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, не містять зазначення обовязковоїознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України форми вини вчинення кримінального правопорушення, яка, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, не можуть служити беззаперечними підставами для висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, з огляду на таке.

По-перше, зазначення в обвинувальному акті прізвища потерпілого як « ОСОБА_10 », яке фактично, згідно паспорту останнього, на державній мові пишеться як « ОСОБА_10 », не давало суду підстав для висновку щодо невідповідності анкетних даних потерпілого, оскільки в даному випадку можна говорити лише про технічну помилку, яка не впливає на достовірність встановлених даних про особу потерпілого та можливість забезпечення його виклику в судове засідання для участі в судовому розгляді.

Більш того, допущена помилка не стала перешкодою для явки потерпілого ОСОБА_6 на виклик суду для участі у підготовчому судовому засіданні, під час якого останній не заперечував проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, зокрема через те, що його прізвище не відповідає прізвищу, зазначеному в документі, що посвідчує його особу.

По-друге, твердження в ухвалі суду про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , не містить зазначення обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме форми вини, яка, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, не може бути визнане обґрунтованим з точки зору оцінки обвинувального акту на предмет його відповідності вимогам закону, оскільки питання щодо наявності чи відсутності у формулюванні обвинувачення всіх обставин, які охоплюються поняттям складу злочину, в тому числі його суб`єктивної сторони, до якої відноситься форма вини, повинні вирішуватись під час судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання.
Крім, того, саме за результатами судового розгляду, в залежності від встановлених обставин кримінального правопорушення на підставі досліджених судом доказів, прокурор наділений правом змінити обвинувачення в суді, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись від підтримання державного обвинувачення, після виконання ним вимог ст. 341 КПК України, а тому висновок суду першої про те, що відсутність чіткого та конкретно сформульованого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист та перешкоджає суду повно, об`єктивно та всебічно розглянути кримінальне провадження є передчасним та зроблений поза межами повноважень, передбачених ст. 314 цього Кодексу.

По-третє, посилання суду на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, оскільки він не містить в собі тих даних, які зазначені в ухвалі суду, так само, як і посилання на те, що відомості, які містяться в розписці підозрюваного про вручення йому копії обвинувального акта на 2 аркушах, не відповідають обвинувальному акту, який складається з 3-х аркушів, незалежно від того відповідають вони дійсності чи ні, взагалі не могли служити підставами для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки такою підставою є лише невідповідність вимогам закону самого обвинувального акту та ненадання до нього тих документів, виключний перелік яких наведений у ч. 4 ст. 291 цього Кодексу.
До цього слід також додати і те, що під час підготовчого судового засідання суду першої інстанції нічого не заважало пересвідчитись у тому, чи належна копія обвинувального акту була вручена прокурором обвинуваченому ОСОБА_8 .
У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції не мав жодних перешкод для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який був направлений до суду.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для повернення обвинувального акту прокурору, через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу підготовчого судового засідання Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, відповідно до якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 8 необхідно скасувати та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу підготовчого судового засідання Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, відповідно до якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010995 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 8 скасувати та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1530/2016

Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1