Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засудженої ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000584 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Куп?янська-Вузлового Харківської області, жительки АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,

установив:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджена ОСОБА_5 просить змінити вирок апеляційного суду, пом?якшити призначене їй покарання, застосувавши положення ст. 75 КК. На думку скаржниці, згаданий суд не врахував повною мірою всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, щирого каяття засудженої, відсутності у потерпілого матеріальних претензій, і дійшов необґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства. За твердженням засудженої, апеляційний суд безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив їй явно несправедливий через суворість захід примусу, що належить відбувати реально.

За вироком Куп?янського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки й покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Судом ОСОБА_5 визнано винуватою в заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, ОСОБА_5 12 березня 2015 року близько 12.00 год. у стані алкогольного сп?яніння у квартирі АДРЕСА_2 ?янська за місцем проживання ОСОБА_7 , під час сварки на ґрунті неприязних відносин з останнім ударила його ножем у спину, заподіявши потерпілому тяжких, небезпечних для життя тілесних ушкоджень.
Апеляційний суд Харківської області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженій покарання і 05 лютого 2016 року ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Суд у вироку вирішив питання щодо зарахування у строк відбуття покарання строку попереднього ув?язнення. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення заявлених касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який її засуджено, правильність юридично-правової оцінки діяння за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів засудженої про порушення загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є неприйнятними.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, саме наведеними нормами матеріального права керувався апеляційний суд при призначенні ОСОБА_5 покарання.
Так, ухвалюючи свій вирок, суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, інші обставини, які в силу закону мають правове значення, і дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК, що призвело до м`якості заходу примусу.
При визначенні ступеня тяжкості злочину апеляційний суд виходив із того, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких. Суд також зважив на конкретні обставини справи, особу ОСОБА_5 , яка суспільно корисною діяльністю не займалася, позбавлена батьківських прав, раніше притягалася до кримінальної відповідальності, в тому числі за тяжкий злочин, проте на шлях виправлення не стала, навпаки, вчинила новий тяжкий злочин на ґрунті зловживання алкоголем. Відповідно до правил ст. 67 КК суд визнав обставинами, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп?яніння та рецидив злочинів.

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність засудженої, звідси, і про неможливість досягти мети її виправлення та попередження нових злочинів без ізоляції від суспільства.

Разом із тим, при виборі заходу примусу суд апеляційної інстанції врахував і ті обставини, на які є посилання у касаційній скарзі. Зокрема, згаданий суд узяв до уваги відсутність у потерпілого претензій до засудженої, а визнання ОСОБА_5 вини та її щире каяття урахував як пом`якшуючі обставини, тому призначив засудженій покарання у мінімальних межах санкції кримінального закону.
Таким чином, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.
Правових підстав вважати це покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
постановив:
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3