АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/7198/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/981/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Московського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_10 застосовано до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань УДПСУ в Харківській області № 27, строком на 60 днів з 12-00 годин 14.06.2016 року до 12-00 год. 12.08.2016 року, без застосування застави.

09.06.2016 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

13.06.2016 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого про застосування у відношенні ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред`явленої підозри.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу і просить скасувати ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року про задоволення клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обгрунтовує апеляційну скаргу порушенням КПК України при винесенні ухвали та невідповідністю фактичним обставинам справи, а також вважає підозру не обгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, захисника ОСОБА_12 , який наполягав на задоволенні апеляцій, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_11 у скоєнні злочину, та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, слідчий суддя врахував положення ст.ст. 176,178,183 КПК України і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на переконання слідчого, у сукупності із даними про особу підозрюваного свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_11 більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою ( а.с.2,6).

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про :

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ;

2.наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

3.недостатність застосування до ОСОБА_11 більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України (а.с.69,71). З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, є неспроможними оскільки ця кваліфікація є лише попередньою.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За викладених обставин у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов*язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тому застосування більш м*яких запобіжних заходів до ОСОБА_11 є недостатнім.

Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Левада проти України», «Харченко проти України» та інші заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

Між тим, судова колегія приходить до висновку, що при винесені оскарженої ухвали слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_11 був затриманий в порядку ст.208 КПК України 09.06.2016 року (а.с.31,33) а тому визначаючи в ухвалі строк тримання під вартою підозрюваному з моменту взяття під варту слідчий суддя не врахував вимоги ч.2 ст.197 КПК України.

За наведених обставин обставин судова колегія вважає можливим апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати в частині визначення обчислення строку тримання під вартою та строку дії ухвали.

Строк досудового розслідування починається з моменту пред`явлення підозри, а саме в даному випадку (а.с.31-33) з 09.06.2016 року, як це вказує п.2 ч.1 ст.219 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування, а 14.06.2016 року строк досудового розслідування вже спливе.

За таких обставин визначення запобіжного заходу за межами строку досудового розслідування слідчим суддею не вірне.

На виконання вимог ч. 3 ст. 407 КПК України винести нову ухвалу в цій частині та визначити що строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити до 07 серпня 2016 року. В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати в частині визначення строку дії запобіжного заходу.

Визначити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах строку досудового розсліджування до 7.08.2016 року.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: