Справа № 571/1857/13-к

У Х В А Л А

20 листопада 2014 року

Сарненський районний суд Рівненської області
колегіально в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
з участю прокурора - ОСОБА_5
законного представника потерпілої - ОСОБА_6
представника потерпілої - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження №0000513 від 28.07.2013 року щодо ОСОБА_10 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України;
В С Т А Н О В И В :

До Сарненського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України.
В ході судового засідання прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , посилаючись на те, що закінчився строк запобіжного заходу, однак на даний час залишаються ризики, передбачені ст.177 КПК України, в частині того, що обвинувачений може продовжувати злочинну діяльність щодо малолітніх осіб, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на малолітню потерпілу та її законного представника, свідків, також необхідно врахувати тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, виходячи із вказівок суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 25.09.2014 року.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого підлягає до задоволення.
Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов"язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів достовірно встановлено, що підозра у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування доказах, так як слідчим встановлені достатні дані шляхом проведення слідчих дій, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України в діях особи обвинуваченого, при цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", в зв"язку з чим вважає, що інформація, яка міститься у доказах, які здобуті при проведенні слідчих дій, переконує об"єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_11 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України, при викладених обставинах.
Судом достовірно встановлено, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, в частині того, що обвинувачений ОСОБА_11 може продовжувати злочинну діяльність щодо малолітніх осіб, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на малолітню потерпілу та її законного представника, свідків.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України, яке відноситься до категорії злочинів особливої тяжкості, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.
Із письмових пояснень обвинуваченого, письмових доказів, вбачається, що ОСОБА_11 є пенсіонером, проживає з дружиною в с.Єльне Рокитнівського району Рівненської області, за обставинами підозри у вчиненні кримінального правопорушення вбачається, що злочинні дії вчинив щодо статевої недоторканості малолітньої дитини, створивши реальну загрозу для її життя та здоров"я, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_11 , в звязку з чим останній може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом вчинення злочинів щодо малолітніх осіб, може незаконно шляхом умовляння, прохання, залякування впливати на малолітню потерпілу, іі законного представника, свідків, що в своїй сукупності доводить про доцільність застосування запобіжного заходу тримання під вартою, так як жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти даним ризикам та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого в суспільстві.
Таким чином, суд вважає, що прокурором доведена наявність обставин про недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо обвинуваченого, при цьому суд не приймає до уваги позицію захисника про можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_11 , який не є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в суспільстві.
Оскільки, ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства щодо малолітньої особи, з урахуванням положень ст.ст.177,178 КПК України, які дотримані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України вважає за доцільне не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
Отже, виходячи із сукупності наведених обставин, які доводять про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого в суспільстві, суд вважає за необхідне застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяця.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.176,177,178,183,193,194,196,197, 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою.
Строк тримання під вартою обчислювати з 20 листопада 2014 року, з дня застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Місцем попереднього увязнення є Рівненський слідчий ізолятор.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів з дня взяття під варту, тобто до 20 січня 2015 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя

Судді 1)

2)