Справа № 307/190/16-к
Провадження № 1-кп/307/151/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4
ОСОБА_5
представника потерпілих ОСОБА_6
при секретарі ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, сезонного робітника, інваліда ІІІ-ї групи, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:
29.09.2015 р., близько 12-ї год., ОСОБА_8 , знаходячись на земельній ділянці, що розташована в АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, наніс один удар палкою (тичкою) по голові Проданець, потім тією ж палкою наніс ОСОБА_9 один удар в область правого плеча, другий - по правій кисті та один удар ногою у праве стегно. В результаті нанесення ударів потерпілій Проданець було спричинено легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілій ОСОБА_9 - тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав. Пояснив, що мати потерпілих є його сестрою. Між ними уже 18 років існує конфлікт через земельну ділянку. 29.09.2015 р., близько 11.30 год., він повертався додому по АДРЕСА_1 . Зайшовши на територію свого подвір`я підійшов до гаража. У цей час обидві потерпілі та їхня мати почали кидати у нього камінням, але жодного разу не влучили. Мати потерпілих, ОСОБА_10 , непристойно виразилася на його адресу і сказала, що зараз нагодує його землею. Коли він підійшов до огорожі вона вдарила його один раз по голові тичкою. Від удару у нього з голови почала текти кров. Вийшовши із свого подвір`я він підняв руки над головою і пішов на них. Всі троє почали наносити йому удари тичками, але сильно його не побили, так як заважали одна одній і наносили удари одна одній. Потім ОСОБА_11 впала на землю і від неї з рук випала тичка, якою вона наносила йому удари. Він підняв тичку з землі, повернувся назад і почав бити нею дерева, тому що був сильно збуджений. Під час конфлікту на дворі дітей не було. Він не висловлювався у бік потерпілих нецензурними словами. Через 20 хвилин приїхала швидка допомога, але він кілька хвилин не пускав фельдшера до будинку потерпілих бо був сильно схвильований. Після ударів у нього були синці на руках, але він нікуди не звертався, так як не довіряє ні поліції ні судмедекспертам. Під час сварки з потерпілими був одягнутий у куртку яка на ньому й зараз. Цивільний позов не визнає.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю. Це стверджується наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що їхня земельна ділянка межує з земельною ділянкою обвинуваченого. 29.09.2015 р., біля 11.30 год., вона зі своєю сестрою, ОСОБА_12 , знаходилися на своєму подвір`ї, а їхні діти каталися на велосипеді неподалік від будинку. У цей час побачили, що ОСОБА_13 почав кидати в дітей камінням. Вони хотіли забрати дітей, але обвинувачений підняв з землі тичку довжиною приблизно два метри, через хвіртку перейшов на їхню земельну ділянку та вдарив тичкою сестру по плечу. Після цього він наніс і їй один удар тичкою по голові, потім кинув тичку, взяв її руками за верхній одяг і почав нею трусити. Так як вона була на 7-му місяці вагітності, ОСОБА_12 підбігла до неї щоб захистити, а ОСОБА_14 ударив її ногою по нозі. Потім він підняв тичку з землі та вдарив нею ОСОБА_9 по руці. Тоді прийшла їхня мати, ОСОБА_15 , яка почала сваритися з обвинуваченим, а вони з сестрою пішли в будинок, викликали швидку медичну допомогу та поліцію. ОСОБА_12 скаржилася на біль у руці. Коли приїхала швидка, ОСОБА_8 близько 10 хвилин не пускав медсестру до них. Жінка обвинуваченого прийшла вже після конфлікту та залишила його на їхній земельній ділянці де він бив тичкою дерева, а потім взяв дитячий велосипед, що залишився на дорозі, і кілька разів ударив ним об землю. Тичку, якою ОСОБА_14 наносив їм удари, він забрав із собою і вони її більше не бачили. У протоколі огляду речового доказу зазначено подібну тичку, яку вони показували слідчому.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що біля 12-ї години, 29.09.2015 р., недалеко від їхнього будинку їхні діти каталися на велосипеді і в цей час ОСОБА_13 , який знаходився на своїй земельній ділянці, почав кидати в них камінням. Вона з сестрою ОСОБА_11 підійшли щоб забрати дітей, але обвинувачений перейшов на їхню земельну ділянку з тичкою в руках і ударив її по плечу. Потім він ударив сестру по голові, яка відразу присіла. Гайналій взяв Проданець за одяг і почав нею трусити. Вона ОСОБА_9 - допомогла сестрі вирватися від обвинуваченого, а той рукою або ногою наніс їй удар по нозі. Потім знову схопив тичку і ударив її по руці. Після цього прийшла їхня мати та мабуть ударила обвинуваченого і вони всі троє втекли в будинок.

Потерпілі заявили до обвинуваченого цивільний позов про стягнення на користь кожної по 25000 грв. Зазначили, що завдана їм моральна шкода полягає у тому, що в зв`язку з нанесенням їм побоїв вони тривалий час не могли виконувати свою звичайну роботу по господарству, спілкуватися з сусідами через садна на тілі, були позбавлені можливості реалізувати свої звички і бажання.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що 29.09.2015 р., між 12.00 та 13.30 год., вона із своїми доньками, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли на двір збирати горіхи. Діти в цей час каталися на велосипеді. Невдовзі вона побачила як її доньки захищають дітей від ОСОБА_13 , який кидав у них камінням. Вона підбігла, забрала дітей та повернулася за доньками. Підбігаючи до місця бійки бачила як обвинувачений наносив удари палкою ОСОБА_16 . Тоді вона один або два рази ударила його по плечу або по голові невеликою тичкою, яку схопила на своїй земельній ділянці коли бігла захищати доньок. Після цього вони втрьох втекли до будинку та викликали швидку допомогу. Дружина обвинуваченого прийшла на місце події коли уже бійка закінчилася.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що працює медсестрою та 29.09.2015 р. разом з водієм на службовому автомобілі поїхали на виклик до будинку по АДРЕСА_1 . На під`їзді до будинку обвинувачений зустрів їх на дорозі та кілька хвилин не давав їм можливості під`їхати до будинку де знаходилися потерпілі. ОСОБА_8 був агресивно налаштований і в нього було садно на голові, але він не просив надати йому медичну допомогу. На узбіччі знаходився пошкоджений дитячий велосипед. Вона та водій зайшли до будинку та потім одну потерпілу відвезли до Нересницької лікарні, а іншу у лікарю в м. Тячів.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що разом із фельдшером їздив на виклик до будинку по АДРЕСА_1 . За 50-70 метрів від будинку їм перепинив дорогу обвинувачений, який 2-3 хвилини перешкоджав під`їхати ближче та щось вигукував. ОСОБА_13 був одягнутий у сорочку, яка була в крові та був схожий на травмовану людину. Обвинувачений не просив надати йому медичну допомогу. Спочатку у будинок зайшла фельдшер, а потім - він. На узбіччі дороги бачив червоний велосипед.

Висновком експерта № 848 від 13.10.2015 р. стверджено, що у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 1-ї п`ясної кістки правої кисті, саден лівого плеча та лівого передпліччя, а також синців правого плечового суглобу, лівої кисті та правого стегна. Вказані вище тілесні ушкодження могли виникнути від локальної дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, цілком можливо від ударів дерев`яною палицею та відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Строку події 29.09.2015 року всі вищевказані тілесні ушкодження відповідають (а. с. 54-55).

Згідно висновку експерта № 879 від 13.10.2015 р. у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми тім`яно-скроневої області голови з ліва. Вказане вище тілесне ушкодження могло виникнути від локальної дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, цілком можливо від удару дерев`яною палицею. Строку події 29.09.2015 р. відповідають і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 56-57).

З протоколу слідчого експерименту від 14.01.2016 р., проведеного з участю потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 убачається, що вони на місці розповіли та показали, як обвинувачений ОСОБА_14 , 29.09.2015 р., близько 11.30 год., наносив їм удари (а. с. 58-66).

Таким чином, оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 , 29.09.2015 р., близько 12-ї год., на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 удари палкою (тичкою), внаслідок чого Проданець отримала легкі тілесні ушкодження що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Версія обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілим ударів, а вони самі нанесли собі тілесні ушкодження коли разом зі своєю матір`ю били його, повністю спростовується чіткими і послідовними показаннями потерпілих та свідка ОСОБА_10 , які не суперечать між собою, і підтверджуються висновками судових медичних експертиз та протоколом проведення слідчого експерименту.
Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні ствердила, що того дня коли між її чоловіком, ОСОБА_13 , та потерпілими відбувся конфлікт вона знаходилася у підвалі. Біля обіду почула крик. Вийшовши з підвалу побачила як потерпілі ображали ОСОБА_13 нецензурними словами та кидали у нього камінням. Потім вони сказали щоб він підійшов до них. Коли чоловік підійшов до огорожі ОСОБА_10 тичкою розбила йому голову. Там дітей не було. Тоді Обвинувачений через хвіртку перейшов на ділянку потерпілих і вони всі троє почали наносити йому удари палками. Його голова була в крові. Вони кидали в нього камінням та по черзі били його палками. Вони розірвали на ньому куртку. Після конфлікту потерпілі та їх мати пішли до хати, а ОСОБА_8 почав бити дерева палкою. Вона не забрала ОСОБА_13 з місця події, тому що він був дуже знервований і вона боялася до нього підходити. Коли приїхав автомобіль швидкої медичної допомоги чоловік не пускав медсестру до будинку потерпілих, але не довго. Їхня донька приїхала та відвела обвинуваченого в будинок. Його голова була в корові, але медичну допомогу вони надали йому самостійно.

Цим показанням суд також дає критичну оцінку, так як вони, крім того, що спростовуються показаннями потерпілих, свідка та висновками судових медичних експертиз, є суперечливими навіть із показаннями обвинуваченого. Протиріччя полягають у тому, що ОСОБА_13 показав, що того дня вживав спиртні напої і під час сварки з потерпілими був одягнутий у куртку, яка на ньому й зараз, а ОСОБА_20 стверджувала, що він того дня був тверезий, а потерпілі порвали куртку в яку він був одягнутий і вона й зараз знаходиться вдома не зашита. Будь-яких пошкоджень, або слідів зашивання на куртці ОСОБА_13 показати не зміг.
Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ствердили, що при під`їзді до будинку бачили на узбіччі дороги дитячий велосипед. Ці показання у сукупності з показаннями потерпілих підтверджують ту обставину, що до початку конфлікту діти гралися на вулиці, а отже спростовують твердження ОСОБА_13 та ОСОБА_20 про те, що дітей на вулиці не було.
Вказані суперечності у показаннях між показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_20 , а також із показаннями потерпілих та інших свідків дають суду можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_20 не була очевидцем події, а переказує суду лише версію ОСОБА_23 з метою допомогти йому уникнути покарання за вчинені злочини.
Дії обвинуваченого ОСОБА_13 щодо нанесення удару ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України по кваліфікуючій ознаці умисне легке тілесне ушкодження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_13 щодо нанесення ударів ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України по кваліфікуючій ознаці умисне, середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: по місцю проживання характеризується позитивно, являється інвалідом ІІІ-ї групи, є особою похилого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше; обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обставин які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, а за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі з іспитовим строком. Покарання у виді позбавлення волі суд призначає у зв`язку з тим, що санкцією ч. 1 ст. 122 КК крім позбавлення волі передбачено покарання у виді виправних робіт та обмеження волі. Статтями 57 та 61 КК України визначено, що виправні роботи та обмеження волі не застосовуються до осіб, які досягли пенсійного віку.
Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявили цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі по 25000 грв. кожній.

Суд вважає, що цей позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що заподіяна протиправними діями ОСОБА_14 моральна шкода підлягає відшкодуванню потерпілим, оскільки не має сумніву, що внаслідок нанесення їм тілесних ушкоджень вони дійсно зазнали фізіологічних, емоційних, психологічних страждань, а також змушені були пережити страх за своє життя та здоров`я, як під час нанесення тілесних ушкоджень, так і під час лікування. Проданець у момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення була на 7-му місяці вагітності і пережила крім того страх за свою дитину, а ОСОБА_9 змушена була тривалий час лікувати перелом п`ясної кістки. Обидві певний час не мали можливості виконувати звичну роботу по господарству та реалізувати свої звички і бажання.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховує і матеріальний стан обвинуваченого, який є пенсіонером, особою похилого віку.

Заподіяні моральні страждання потерпілих підлягають відшкодуванню у розмірі по 9000 гривень кожній. Не дивлячись на те, що потерпілим завдано тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості суд визначив розмір відшкодування у однаковій сумі врахувавши ту обставину, що Проданець була вагітною і ОСОБА_14 це знав.

Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян;
за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на один рік.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_8 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по дев`ять тисяч гривень моральної шкоди .
Речові докази: дерев`яну палку довжино 3 метри 23 сантиметри залишити у ОСОБА_4 , а CD-R-диск залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1