АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1064/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0009086 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2003 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 28 липня 2005 року з Полтавської ВК №64 на підставі ст. 3-Б Закону України «Про амністію»;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2006 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 11 березня 2010 року з Березанської ВК №95 Київської області по відбуттю строку покарання;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 18 жовтня 2014 року з Бучанської ВК №85 Київської області по відбуттю строку покарання;

4) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року;

5) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;

6) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пологи, Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;

2) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

3) вироком Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, зі змінами внесеними Апеляційним судом м. Києва 28 грудня 2015 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць зі сплатою штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначений за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України ухвалено виконувати самостійно;

4) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, який було скасовано в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року та призначено покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Па підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, а штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначений за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України ухвалено виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі, а покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року у виді 3 років обмеження волі, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, судом визнано доведеним, що 22 червня 2015 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 поблизу будинку №8 по вул. Г. Жмаченка в м. Києві з метою викрадення чужого майна з автомобілів. В цей самий час, ОСОБА_6 помітив в одному з автомобілів, марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , рюкзак, про що відразу повідомив ОСОБА_7 , а саме те, що він знайшов цінні речі та зараз шляхом розбиття скла потрапить до вказаного авто та викраде вище вказаний рюкзак. Попередньо обумовивши спільні злочинні наміри, які полягали у тому, що ОСОБА_7 повинен був залишатися осторонь, та здійснювати зовнішнє спостереження, з метою, у разі необхідності, повідомлення ОСОБА_6 , який в свою чергу має проникнути в автомобіль «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_7 став осторонь, щоб не привертати увагу та почав спостерігати за діями ОСОБА_6 , який в свою чергу, діючи з корисливих мотивів, з метою спільного протиправного збагачення, переконавшись у тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , та розбив скло за допомогою металевого гострого предмета, після чого проник до салону автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки викрав синій рюкзак та коричневу жилету. Після цього, ОСОБА_6 , тримаючи при собі викрадене майно, направився до ОСОБА_7 , який спостерігав за його діями осторонь. В подальшому ОСОБА_6 , тримаючи при собі викрадений рюкзак синього кольору з чорними вставками та жилетку коричневого кольору, передав викрадену жилетку коричневого кольору ОСОБА_7 , тим самим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили спільне таємне викрадення чужого майна, а саме рюкзака синього кольору з чорними вставками та жилетки коричневого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_10 , тим самим завдавши останньому майнової шкоди на суму 200 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 , зберігаючи при собі викрадене майно, разом з ОСОБА_7 залишили місце події та викраденим розпорядились на власний розсуд.

Цього ж дня близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були затримані працівниками міліції по вул. Генерала Жмаченка, 8 в м. Києві.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдали ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 200 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 зазначає, що він повністю визнав свою вину, щиро кається, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, відшкодування моральної шкоди потерпілий не вимагає. Крім того, суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував, як пом`якшуючу обставину те, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок суду щодо ОСОБА_7 ніким не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше судимий, його відношення до скоєного, визнання вини та щирого каяття, фактичних обставин провадження, враховуючи наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70, 71, 72 КК України, частково приєднав до раніше призначеного покарання в мінімальному розмірі покарання, призначене за оскаржуваним вироком суду у виді одного місяця позбавлення волі та остаточно призначив чотири роки один місяць позбавлення волі та штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. і виконується самостійно, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не є достатніми підставами для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 , як на пом`якшуючу покарання обставину, на наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суджу першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4