ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
ІМЕНЕМ України
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_11 ,
розглянув 26 квітня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за касаційними скаргами останніх та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_12 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року.

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено
ОСОБА_9 , 1977 р. н., громадянина України, неодноразово судимого, останній раз - 19.10.2012 за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого 09.07.2013 умовно-достроково на 2 місяці 5 днів, уродженця та мешканця міста Хмельницького,

- за пп. 1, 2, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- на підставі ст. 71 КК України остаточно за сукупністю вироків до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
ОСОБА_10 , 1987 р. н., громадянку України, судиму 25.09.2013 за ч. 1 ст. 185 КК України на 4 місяці арешту, уродженку та мешканку міста Хмельницького,

- за пп. 1, 2, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів за цим та попереднім вироками до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб 01.08.2013 об 11:30 проникли в квартиру АДРЕСА_1 , напали на ОСОБА_13 , яку до 14:00 били, вимагаючи гроші, зв`язували й душили ременем, спричиняючи з особливою жорстокістю фізичні та психічні страждання шляхом мордування й мучення у присутності малолітнього сина потерпілої ОСОБА_14 , 2007 року народження, та заволоділи однією тисячею сімомастами гривнами.

Вони ж, перед тим, як залишити квартиру, з метою приховування злочину умисно вбили потерпілих. При цьому спочатку ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_13 притиснув її до ліжка, а ОСОБА_10 завдала потерпілій не менше 11 ударів ножем у шию, після чого вже ОСОБА_10 тримала малолітнього ОСОБА_14 , долаючи його опір, а ОСОБА_9 ударив його декілька разів ножем в шию.
У касаційній скарзі захисники та засуджені, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвокатів ОСОБА_7 й ОСОБА_8 та засуджених, які підтримали скарги останніх та захисників, доводи прокурора та потерпілих про законність й обґрунтованість оскаржених судових рішень й необхідність залишення їх без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються захисники та засуджені у касаційних скаргах, самі по собі можуть бути підставами для скасування апеляційним судом вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України.
Твердження захисників та засуджених про недоведеність вини останніх у вчиненні розбійного нападу та умисних вбивств ОСОБА_13 і ОСОБА_14 є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Такі висновки відповідають показанням потерпілої ОСОБА_15 про те, як 01.08.2013 вона в квартирі знайшла мертвою свою дочку ОСОБА_13 та онука ОСОБА_14 і виявила відсутність 1700 грн й двох ножів, а також про те, що ОСОБА_9 зустрічався з її донькою за декілька років до вбивства, але дізнавшись про його судимості донька розірвала ці стосунки; даним протоколу від 08.08.2013 про впізнання потерпілою ОСОБА_15 ОСОБА_9 ; показанням потерпілого ОСОБА_5 про те, як незадовго до вбивств ОСОБА_9 з невідомим чоловіком спостерігали за балконом його сестри ОСОБА_13 ; показанням свідка ОСОБА_16 про те, як перед вбивством ОСОБА_13 остання часто була схвильованою та плакала; показанням свідка ОСОБА_17 про те, що в його салоні-перукарні «Бона-Віта» працювала ОСОБА_13 , а за декілька днів до її вбивства він бачив біля салону засудженого, який просив взяти його на роботу; показанням свідка ОСОБА_18 про те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_9 проживав у неї разом з ОСОБА_10 , але через їх систематичне пияцтво вона вигнала постояльців; показанням свідка ОСОБА_19 про те, як 01.08.2013 йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив про якісь проблеми; показанням свідка ОСОБА_20 , у якої проживали засуджені, про те, як вони 01.08.2013 о 09:30 кудись пішли, а повернулись о 17:30 з продуктами харчування й горілкою, хоча грошей в них майже ніколи не було, та випрали свої речі; висновкам експертів № № 10, 11, 466, 477 від 17.10.2013, № 60-мк від 07.10.2013, № 61-мк від 15.08.2013 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 тілесних ушкоджень; даним протоколу огляду місця події від 01.08.2013 про вилучення з квартири ОСОБА_13 слідів підошви взуття, пальців рук, пряжки з ременя, рушників, ганчірки, покривала, чорного та червоного пасків, нігтьових пластин, слідів речовини бурого кольору, флакону з «грунтоподібною» речовиною, фотоапарату в чохлі з зарядним пристроєм, сережки, чорного гаманця, сім-карти та системного блоку; висновку експерта № 200 від 20.10.2013 та показанням експерта ОСОБА_21 про виявлення на вилучених з квартири потерпілих ремені й рушнику клітин ядер, які за генетичними ознаками зразків крові, походять від засуджених; висновкам експерта № № 633, 640 від 16.08.2013 про виявлення на вилученій з квартири потерпілих дитячій футболці волокон із спільною груповою належністю з волокнами зі спортивної куртки ОСОБА_9 та блузки ОСОБА_10 ; даним роздруківки з`єднань між номерами мобільних телефонів засуджених про знаходження їх 01.08.2013 в зоні дії станції, яка покриває адресу, де вчинено злочин; актам експерта № № 196, 203 про те, що на час вчинення злочину засуджені будь-якими психічними захворюваннями не страждали, могли усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєнні розбійного нападу та умисних вбивств ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .
Огляд місця події й вилучення речових доказів 01.08.2013 проведено із дотриманням вимог ст. 237 КПК України та зі складенням відповідного протоколу, який відповідає вимогам ст. 104 КПК України, підписаний понятими ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які в суді першої інстанції підтвердили зафіксовані в ньому дані, зокрема - й щодо пакування речових доказів. Про цілісність упаковки речових доказів, які надходили на експертизу, повідомив в суді першої інстанції й експерт ОСОБА_21 .
Показання потерпілої ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_13 зустрічалася із ОСОБА_9 за декілька років до події злочину перевірялись судом першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що узгоджуються із даними про відбуття останнім покарань за попередніми судимостями в місцях позбавлення волі та проміжками часу, коли останній не утримувався під вартою.
Пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вказаній потерпілій проведено з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, а окремі недоліки протоколу щодо зазначення ознак, за якими ОСОБА_15 впізнала засудженого тощо не є істотними.
Обґрунтованими є й висновки суду першої інстанції про відсутність суперечностей між показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_24 та про узгодженість цих показань з іншим доказами.
Заяви про застосування до засуджених недозволених методів досудового слідства перевірялись судом першої інстанції та були обґрунтовано відкинуті, оскільки, крім іншого, встановлено, що постановою прокуратури Хмельницької області від 22.04.2014, ухваленою за наслідками перевірки відповідної заяви ОСОБА_9 , кримінальне провадження щодо працівників міліції за ч. 2 ст. 365 КК України закрито у зв`язку із відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення. За таких обставин суд правильно визнав допустимим й достовірним доказом протокол слідчого експерименту від 13.08.2013 за участі ОСОБА_10 , обґрунтовано визнавши, що будь-який примус до останньої не застосовувався.
Право на розгляд кримінального провадження судом присяжних й особливості такого розгляду роз`яснювались засудженим, усупереч їх твердженням в касаційних скаргах, як прокурором перед направленням обвинувального акту до суду, так і самим судом (т. 13 а. с. 18-29; 57).
Апеляційний суд ретельно перевірив та обґрунтовано відкинув доводи про порушення порядку відібрання відповідних зразків й направлення їх на проведення молекулярно-генетичних експертиз. При цьому суд зазначив в ухвалі переконливі та достатні висновки стосовно того, що речові докази із слідами крові й слини засуджених не могли зіпсуватись, оскільки були направлені для проведення відповідних експертиз на протязі менш ніж двох тижнів з дня їх виявлення та вилучення.
Істотних порушень вимог ст. ст. 101, 102 КПК України та Закону України «Про судову експертизу» під час проведення зазначених експертиз та вимог ст. 291 КПК України стосовно відкриття стороні захисту стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування не встановлено.
Перевірялись та були обґрунтовано відкинуті судом й доводи про нібито причетність до вчинення злочину осіб мусульманської віри.
Клопотання сторони захисту щодо проведення повторного допиту в суді апеляційної інстанції слідчого, експерта, свідків, дослідження документів тощо розглянуто апеляційним судом з ухваленням рішення у повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України із зазначенням в ухвалі належного обґрунтування.
Довічне позбавлення волі призначено засудженим у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, і є справедливим, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України, вмотивувавши свої висновки, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції, а доводи захисників та засуджених в касаційних скаргах на спростування вищезазначених висновків не переконливі та недостатні для зміни чи скасування оскаржених рішень.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення при розгляді даної справи не було допущено.
Зважаючи на зазначене, керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни, касаційні скарги останніх та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_12 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_25 ОСОБА_26