печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.07.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира, Київської області, громадянина України, не одруженого, не судимого, маючого вищу освіту, працюючого співробітником безпеки ТОВ «Глобал Трейд», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 409 КК України (в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015), -

В С Т А Н О В И В:
24.11.2011 року ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом строком на 5 років та наказом № 171-ос від 06.12.2015 року він призначений на посаду співробітника охорони 5 відділення 1 відділу Служби 3 комендатури ДООб УДО України, у військовому званні прапорщика.

ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем контрактної служби Державної охорони України ( НОМЕР_1 , м. Київ, вул. Богомольця, 8) перебуваючи на посаді співробітника охорони 5 відділення 1 відділу Служби 3 комендатури ДООб УДО України, у військовому званні прапорщика у період з 26.11. по 28.11.2015 року, з 03.12. по 06.12.2015 року, з 16.12. по 22.12.2015 року та з 24.12. по 30.12.2015 року, з 01.01 по 10.01.2016 та з 12.01 по 20.01.2016, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командування залишив місце служби.

Так, у період з 26.11. по 28.11. 2015 року прапорщик ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, без поважних причин не з`явився у визначений час на службу до Управління державної охорони України (далі - УДО) та проводив час на власний розсуд.

Окрім того, продовжуючи усвідомлювати свої дії та реалізуючи свій злочинний умисел, прапорщик ОСОБА_5 в період з 03.12. по 06.12.2015 року до місця служби в УДО не з`явився, де свої обов`язки не виконував.

29.11.2015 року прапорщик ОСОБА_5 звернувся з рапортом на ім`я начальника УДО України щодо його звільнення з УДО України у зв`язку з небажанням проходити військову службу.

Проте, згідно з Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 «Про часткову мобілізацію» (затверджений Законом України 17.03.2014 № 1126-УП «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію») на території України оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу одинадцятого статті 1 Закону України «Про оборону» настав особливий період.

Пунктом 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період оголошення демобілізації, крім випадків визначених частиною 8 статті 26 цього Закону.

Проте, залишаючись військовослужбовцем прапорщик ОСОБА_5 в період з 16.12. по 22.12.2015 року, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення статутних вимог, без поважних причин не з`явився у визначений час на службу до Управління державної охорони України (далі - УДО) та проводив час на власний розсуд.

23.12.2015 року ОСОБА_5 , о 07 год. 30 хв., прибув до підрозділу УДО, де пояснив, що не з`являвся на службу в період з 16.12. по 22.12.2015 року та не перебував в наряді у вищезазначені дні, оскільки відмовляється проходити службу в УДО, після чого без дозволу командування самовільно залишив місце служби.

В період з 24.12. по 30.12.2015 року прапорщик ОСОБА_5 , повторно не з`явився без поважних причин у визначений час на службу в УДО.

31.12.2015 року о 07 год. 04 хв., прапорщик ОСОБА_5 , знову прибув до підрозділу Служби 3 комендатури УДО, де надав пояснення щодо свого не з`явлення на службу, оскільки відмовляється у подальшому виконувати службові обов`язки та проходити службу в УДО.

Крім того, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, прапорщик ОСОБА_5 , продовжував не з`являтись на військову службу без поважних причин в період з 01.01. по 10.01. 2016 року та з 12.01. по 20.01.2016 року та не виконував покладених на нього обов`язків передбачених Статутами Збройних Сил України.

Згідно наказу начальника Управління державної охорони України № 38-ос від 30 січня 2016 року прапорщика ОСОБА_5 звільнено з військової служби за службовою невідповідністю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за викладених в обвинувальному акті обставин. Показав, що проходив військову службу з 2011 року. Зазначив, що мав невелику заробітну платню, що не дозоляло останнім часом проживати йому у м. Києві, а також двох батьків, які проживають в м. Сквира Київської області та потребують допомоги, хворіють, батько є інвалідом третьої групи. В листопаді 2015 року в його батька стався інфаркт, керівництво не відпускало його додому та він з 26.11. по 28.11.2015 самовільно не з`явився на службу, перебував вдома у батьків, які потребували допомоги. 29.12.2015 звернувся із рапортом щодо звільнення у зв`язку із небажанням проходити військову службу. В подальшому за аналогічних обставин самовільно не перебував на службі з 03.12. по 06.12.2015 року, з 16.12. по 22.12.2015 року та з 24.12. по 30.12.2015 року, з 01.01 по 10.01.2016 року та з 12.01 по 20.01.2016 року.

Після кожної неявки повертався до підрозділу та писав пояснення, що відмовляється в подальшому виконувати службові обов`язки та проходити службу в УДО. Не оспорював фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації діяння. Зазначив, що у скоєному щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник вважали недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого обвинуваченим діяння. Обвинувачений розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За згодою осіб, які беруть участь у справі, в судовому засіданні ухвалою головуючого вирішено питання про недоцільність дослідження інших доказів по справі, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у відмові від несення обов`язків військової служби, що вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та дії ОСОБА_5 кваліфікує за ч. 3 ст. 409 КК України (в редакції Закону України № 194-VIII від 12.02.2015 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), конкретні обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує з`явлення із зізнанням, визнання обвинуваченим вини, щире каяття активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 має вищу освіту, не одружений, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, статус учасника бойових дій, на час розгляду справи працює.

З урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (з`явлення із зізнанням, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), особи винного, який має постійне місце проживання, має вищу освіту та працює, є особою молодого віку, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто злочин вчинив вперше, має статус учасника бойових дій, не перебуває на обліку нарколога, психіатра суд погоджується із позицією прокурора про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 409 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання буде справедливим та співмірним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На стадії досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався, відповідних клопотань від сторін кримінального провадження протягом розгляду справи не заявлено, тому підстави для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 до набрання вироку суду законної сили відсутні.

Речові докази, процесуальні витрати в провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 409 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) грн..

Запобіжний захід до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази, процесуальні витрати в провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1