АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001924, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 липня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Макіївка Донецької області, громадянина України, одруженого, освіта вища, працює фахівцем з планування автотранспорту в ПП «Транс Логістік», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
В обґрунтування скарги прокурор зазначає, що вирок суду є необґрунтованим і несправедливим, оскільки суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не в повній мірі врахував тяжкість наслідків скоєного злочину - смерть пасажира ОСОБА_10 , яка настала через неправомірність дій ОСОБА_6 . На думку прокурора, суд безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом. При цьому, судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України. Разом з тим, суд безпідставно посилається у вироку на те, що обвинувачений працює фахівцем з планування автотранспорту в ПП «Транс Логістік» на посаді спеціаліста по відвантаженню і єдиним джерелом його заробітку є управління транспортним засобом, тоді як посада ОСОБА_6 жодним чином не стосується безпосереднього керування транспортним засобом, а має відношення лише щодо планування роботи автотранспорту та відвантаження вантажу на підприємстві.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злдочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат 1534,50 грн.
Цим вироком вирішено питання про речові докази.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим за таких обставин.
26 липня 2015 року близько 14 годин 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , належним ОСОБА_11 на праві власності технічно справним автомобілем «ВАЗ 217130 124-013НГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по правій смузі проїзної частини автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізварине у Павлоградському районі Дніпропетровської області, з боку м. Павлоград у напрямку м. Донецьк, перевозячи на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_10 .
У ході руху водій ОСОБА_6 , рухаючись на зазначеній ділянці автодороги навпроти кафе «У Валентини», яке розташоване за адресою: Павлоградський район, с. Богуслав, вул. Лінійна, буд. 3, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр повороту ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення правою бічною частиною керованого ним автомобіля з передньою частиною автомобіля «Opel Astra OTGF 69», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався по проїжджій частині автодороги Знам`янка-Луганськ- Ізваріне у зустрічному з ним напрямку по своїй смузі руху.
Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України та порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної події.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пасажиру автомобіля ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у виді: сумісна травма забій головного мозку, багатоуламковий перелом склепіння та основи черепу, розрив печінки, яєчників, перелом кісток тазу, закриті переломи правого стегна та лівої гомілки, забійна рана обличчя та садна грудної клітини. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів при ударах об виступаючі деталі салону рухаючого автомобілю та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 26 липня 2015 року о 19 годині 00 хвилин у КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР» внаслідок травматичного шоку зумовленого сумісною травмою тіла.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції.
Обвинувачений, його захисник та потерпіла, кожен окремо, просили вирок суду залишити без змін та в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаних доведеними, та ґрунтується на сукупності зібраних, розглянутих і належно оцінених судом доказах,які ніким з учасників процесу не оспорюються, тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з цим, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу виходячи з такого.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює фахівцем з планування автотранспорту в ПП «Транс Логістік» на посаді спеціаліста по відвантаженню, раніше не судимий, а також судом враховано думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та прохала призначити йому покарання без позбавлення волі. До обставин, відповідно до вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Разом з тим, місцевий суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, із звільненням ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, яке на думку суду першої інстанції є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважав за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення обвинувачуваного права керувати транспортними засобами, з чим колегія суддів не погоджується.
Так, при вирішенні питання щодо можливості не призначати обвинуваченому цього додаткового покарання, судом не було в достатній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину та його наслідків, що призвело до смерті пасажира ОСОБА_10 внаслідок керування автомобілем обвинуваченим ОСОБА_6 .
Посилання у вироку на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не в стані алкогольного сп`яніння не може слугувати підставою для незастосування додаткового покарання.
Також, колегія суддів не може погодитися з висновком суду, що обвинувачений працює на посаді спеціаліста з планування автотранспорту в ПП «Транс Логістік» по відвантаженню, та єдиним видом його заробітку є управління транспортними засобами. При цьому, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора, що посада за місцем роботи ОСОБА_6 жодним чином не пов`язана безпосередньо з керуванням автомобілем, а має відношення щодо планування роботи автотранспорту та відвантаження вантажу на підприємстві.

З наведених підстав, колегії суддів вважає, що вирок суду першої інстанції не може вважатися законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим та справедливим.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню,згідно ч. 2 ст. 409 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з ухваленням, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, нового вироку суду апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , при постановленні нового вироку, колегія суддів враховує положення вимог ст. ст. 50, 65 - 67 КК України, а саме: ступень тяжкості вчиненого ним злочину; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює.

До обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, колегія суддів відносить щире каяття обвинуваченого. Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання, колегією судів не встановлено.

Як слідує з положень ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Згідно ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

З урахуванням наведеного, а також, думки потерпілої ОСОБА_13 , яка претензій до обвинуваченого не має та прохала не позбавляти його волі, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням положень ст. 75 КК України зі звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Також, на підставі ст. 55 КК України колегія суддів дійшла до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом 3 місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4