У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
перевіривши в судовому засіданні 28 квітня 2016 року в м. Києві заяву захисника - адвоката ОСОБА_9 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5,

установила:

Захисник - адвокат Краснощоков Є.М. 15 квітня 2016 року звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Із заяви та доданих до неї судових рішень убачається наступне.

Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2010 року ОСОБА_5 засуджено за пунктом 4 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на п'ятнадцять років.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 листопада 2010 року зазначений вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Ухвалою судді апеляційного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його заявою від 22 січня 2015 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2010 року. Відмовляючи у відкритті провадження, суддя апеляційного суду зазначив, що відповідно до вимог статті 533 КПК повторний розгляд заяви за нововиявленими обставинами з тих підстав, які вже були предметом судового розгляду, і рішення за наслідками якого набрало законної сили, не допускається. Ураховуючи, що заява засудженого ОСОБА_5 містила доводи, аналогічні тим, що наводилися в його попередній заяві від 4 лютого 2014 року про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами, яку апеляційний суду Кіровоградської області розглянув по суті з участю самого засудженого та його захисників і ухвалою від 4 березня 2014 року залишив без задоволення, тому суддя апеляційного суду з метою запобігання зловживанню засудженим правом на звернення до суду відмовив ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за його заявою від 22 січня 2015 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року вказану ухвалу судді апеляційного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року залишено без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення. Касаційний суд дійшов висновку, що ухвалення суддею рішення про відмову у відкритті провадження на стадії вирішення питання про відповідність змісту заяви засудженого вимогам статті 462 КПК не суперечить вимогам статті 464 КПК, оскільки викладені в ній доводи вже були предметом дослідження апеляційного суду, і рішення за його наслідками, яке засуджений до того ж не оскаржував, набрало законної сили, а отже, ОСОБА_5 реалізував своє право на звернення до суду про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

У своїй заяві захисник - адвокат Краснощоков Є.М. твердить про неоднакове застосування касаційним судом в ухвалі від 26 січня 2016 року статті 464 КПК. Неоднаковість у правозастосуванні убачає в тому, що суд касаційної інстанції помилково залишив без зміни рішення апеляційного суду, ухвалене незаконним складом суду та всупереч вимогам статті 464 КПК. Заявник зазначає, що суддя апеляційного суду на стадії відкриття провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, замість вирішення питання щодо відповідності заяви вимогам статті 462 КПК, вдався до оцінки наведених у заяві доводів й одноособово ухвалив рішення про відмову у відкритті провадження. Посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду заяви засудженого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, захисник ставить питання про скасування ухвали суду касаційної інстанції, а також ухвали судді апеляційного суду й направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На порівняння заявник надає ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня, 16 червня і 3 вересня 2015 року, в яких суд касаційної інстанції, на його думку, дійшов протилежного висновку, що відповідно до вимог статті 464 КПК на стадії вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами суддя перевіряє заяву на відповідність вимогам статті 462 КПК і за результатами перевірки вправі ухвалити лише одне з трьох рішень: відкрити провадження за нововиявленими обставинами; залишити заяву без руху з наданням строку на усунення недоліків; або, в разі не усунення недоліків протягом установленого строку, повернути заяву; ухвалення ж суддею одноособово рішення про відмову у відкритті провадження не передбачене процесуальним законом.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву і долучені до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Згідно зі статтею 444 КПК, Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених КПК.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з пунктом 2 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, зокрема, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Отже, можливість перегляду судових рішень Верховним Судом України з цієї підстави законодавець пов'язує з неоднаковим застосуванням однієї і тієї самої норми кримінального процесуального права, а необхідною умовою для відкриття провадження за цією підставою визначає ухвалення касаційним судом різних за змістом судових рішень.

Правозастосування - це здійснювана в процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб'єктів і конкретних життєвих випадків в акті застосування норм права.

Таким чином, правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні життєві обставини оцінені з розгляду саме цієї норми.

У заяві захисник стверджує про неоднакове застосування саме статті 464 КПК, яка, на його думку, визначає послідовність дій судді при надходженні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і обмежує його повноваження на цій стадії розгляду заяви у прийнятті рішення по суті. При цьому заявник не вказує, яку ж саме норму кримінального процесуального права касаційний суд застосував неоднаково.

Зі змісту ухвали касаційного суду від 26 січня 2016 року, яку заявник оспорює, вбачається, що апеляційний суд, приймаючи рішення на стадії відкриття кримінального провадження за заявою про нововиявлені обставини, керувався наявністю преюдиційного рішення. Причиною відмови у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 стала процесуальна заборона повторного розгляду заяви за нововиявленими обставинами з тих підстав, які були вже предметом судового розгляду, і рішення за його наслідками набрало законної сили. Отже, реальне відображення в оспореному судовому рішенні знайшли положення статті 533 КПК, а не норми права, яку заявник ставить під сумнів та з якою він так і не визначився.

Надані захисником на порівняння рішення касаційного суду від 16 червня і 3 вересня 2015 року ухвалювалися в аспекті застосування положень статей 464 і 462 КПК. Касаційний суд скасував рішення апеляційного суду про відмову у відкритті провадження через те, що апеляційні суди всупереч вимогам статті 464 КПК вдалися до оцінки наведених у заявах доводів щодо належності їх до нововиявлених обставин та ухвалили рішення, які не передбачені чинним процесуальним законом.

Таким чином, в оспореній ухвалі касаційного суду від 26 січня 2016 року та рішеннях суду касаційної інстанції, ухвалених 16 червня і 3 вересня 2015 року, правозастосовчі висновки були зроблені щодо різних норм КПК, а не стосовно однієї і тієї самої норми КПК, як того вимагає положення пункту 2 статті 445 цього Кодексу.

Що ж стосується ухвали касаційного суду від 20 травня 2015 року, на яку посилається заявник, то вона так само не може бути прикладом для порівняння у зазначеному аспекті, оскільки це рішення ухвалювалось в одному й тому ж процесуальному провадженні.

Колегія суддів Верховного Суду України вважає, що заява захисника - адвоката ОСОБА_9 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованою, а підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 445, 446, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити захиснику - адвокату Краснощокову Є.М. у допуску справи за його заявою до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8