№ 1-кп/337/10/2016
ЄУН № 337/4235/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2016року Хортицький районний суд м/ Запоріжжя

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

за участі обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Запоріжжі, громадянина України, українки, освіта середня, не заміжньої, не працюючої, має на утриманні малолітню дитину 2010року народження, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 1) 20.12.2007р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України з випробувальним терміном один рік; 2) 05.02.2013р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст..75, 76 К України з випробувальним терміном один рік; 3) 08.04.2015р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИВ:
08 травня 2015р. вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя вступив в законну силу, у звязку з чим 27 травня 2015р. ОСОБА_5 була повідомлена про те, що згідно зі ст.. 37 Кримінально виконавчого кодексу України вона зобовязана додержуватись встановлених законодавством порядку і умов відбування покарання, працювати на визначеному обєкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт.

До виконання вироку ОСОБА_5 приступила 03 червня 2015р.

Однак, станом на 24.07.2015р. ОСОБА_5 відпрацювала лише 28 годин ( з 03.06.2015р. по 11.06.2015р.) з визначених судом 100годин громадських робіт. Починаючи з 12.06.2015р., з метою ухилення від відбування громадських робіт, діючи умисно, ОСОБА_5 не зявилася до Хортицького територіального відділення МКП „Основаніє, тим самим ухилилася від відбування покарання.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному та пояснила суду, що вона була засуджена, згідно з вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2015р., до 100 годин громадських робіт, почала їх відпрацьовувати, але над нею сміялися її знайомі і вона перестала відпрацьовувати громадські роботи.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винуватою.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього виду покарання.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , не виявлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. „Про практику призначення судами кримінального покарання суд не вправі перейти до більш мякого покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан, не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої не позбавлена батьківських прав. Санкцією ст..389 ч.2 КК України передбачено покарання у вигляді арешту або обмеження волі.

Відповідно до ст..60 КК України арешт не застосовується до осіб, які мають дітей віком до семи років.

Відповідно до ст..61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Таким чином, ОСОБА_5 не можуть бути застосовані види покарання, передбачені санкцією статті 389 ч.2 КК України, а тому вона підлягає звільненню від покарання, передбаченого за цей злочин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, ст..74 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати винуватою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити їй покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування назначеного покарання протягом іспитового строку один рік, зобовязав її: 1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; 3) періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підстав ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст..72 КК України вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2015р. виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 залишити у вигляді особистого зобовязання.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1