печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі особи, в інтересах якої подано скаргу, ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 27.07.2016 про відмову у задоволенні клопотання захисту у кримінальному провадженні № 0000648,-

В С Т А Н О В И В :
11.08.2016 захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаною скаргою, у порядку ст. 303 КПК України, у якій просить суд скасувати постанову слідчого першого СВ СУ прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 27.07.2016 про відмову у задоволенні клопотання захисту у провадженні № 0000648.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 просив задовольнити скаргу, скасувавши постанову від 27.07.2016.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав скаргу ОСОБА_5 та просив задовольнити.

Старший слідчий першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 , чиє процесуальне рішення є предметом оскарження, у судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви або клопотання від нього не находили.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши скаргу, дослідивши письмові докази та заслухавши обґрунтування особи в інтересах, якої її подано підозрюваного ОСОБА_3 , думку захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сферах державної служби та власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000648 від 10.06.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 368 КК України, у вчиненні яких підозрюються Голова Літочківської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_3 та депутат вказаної сільської ради ОСОБА_7 .

Стороною захисту адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання від 26.07.2016 про призначення психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 заявника у кримінальному провадженні № 0000648.

Постановою від 27.07.2016 слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Київської області ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотанні захисника ОСОБА_5 . Мотивування відмови полягає у тому, що під час проведення слідчих дій, участь у яких брав ОСОБА_8 , останній поводив себе адекватно, стримано, ознак будь-якої хвороби, у тому числі психічної, не спостерігалося.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

А саме, у ч. 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Аналізуючи вказану норму ст. 223 КПК України, вбачається, що має бути чітко визначена мета проведення слідчої (розшукової) дії, яка має значення для здійснення неупередженого, повного та всебічного досудового розслідування.

Залучення експерта та проведення судової експертизи це слідча дія, яка являє собою особливу, передбачену законом форму одержання нових знань, що мають значення для кримінального провадження, за допомогою проведення досліджень особами, які володіють спеціальними знаннями в галузі науки, техніки, мистецтві, ремеслі.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Закону України «Презумпція психічного здоров`я» передбачено, що кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством України.

Згідно зі статтею 21 Закону, якщо проведення судово-психіатричної експертизи потрібне в адміністративних, кримінальних і цивільних справах, вона призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

Приклад реалізації презумпції психічного здоров`я висвітлено у справі ЄСПЛ «Заїченко проти України (№ 2)» від 06.07.2015, де вказано у п. 97: Суд також наголошує на тому, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть тоді, якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (див. вищезазначене рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), пп. 47 і 48. Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено (там само).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» надано деякі роз`яснення щодо порушеного питання, зокрема, судово-психіатрична експертиза у кримінальній справі є обов`язковою за наявності сумнівів, що випливають з матеріалів справи, стосовно осудності підсудного. За наявності сумнівів у здатності потерпілого, свідка, цивільного позивача чи відповідача в кримінальних справах правильно сприймати події, адекватно на них реагувати та вірно відтворювати їх у своїх показаннях суд може викликати в судове засідання експерта-психіатра для участі в допиті цієї особи.

Вказані положення правових норм як національного законодавства, так і ЄСПЛ, можуть бути застосовані і до розгляду скарги по суті, хоча при цьому зауважується про існування прогалин у законодавстві України.

Суд зазначає, що сторона захисту: захисник ОСОБА_5 вказав у своїй скарзі, його підзахисний підтримав думку свого адвоката у судовому засіданні, а також захисник підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_4 посилаються на єдину підставу для призначення психолого-психіатричної експертизи відносно заявника власні сумніви щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_8 , що не підтверджено жодними доказами, без отримання попереднього медичного висновку та за відсутності у матеріалах справи будь-яких медичних або інших документів, які б обумовлювали їхнє твердження, що заявник є психічнохворою людиною. Слідчий ОСОБА_6 , вказавши у постанові від 27.07.2016 про адекватну та стриману поведінку заявника ОСОБА_8 , не підтвердив припущення адвокатів та підозрюваного ОСОБА_3 , які у певній мірі є зацікавленими особами у протилежному висновку.

Серед іншого, як вбачається з відомостей, викладених слідчим ОСОБА_6 в оскаржуваній постанові, підозра у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення не ґрунтується лише на показах заявника.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 40, 93, 220, 223, 303, 306, 307, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 27.07.2016 про відмову у задоволенні клопотання захисту у кримінальному провадженні № 0000648.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1