Провадження № 1-кп/752/56/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009751 відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

секретарів судових засідань ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ТОВ «АТБ-маркет» ОСОБА_10

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 суд

в с т а н о в и в :
органами досудового розслідування ОСОБА_2 , обвинувачується в тому, що він 30.10.2014 р., приблизно о 08-35 год., знаходячись в приміщені магазину «АТБ» по вул. Заболотного, 20-а в м. Києві, проходив між рядами з товаром зазначеного магазину, де у нього виник умисел викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел та діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_2 , підійшов до полиці з продуктами харчування, оглянувшись та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці з товаром та поклав до внутрішньої кишені куртки, в яку був вдягнений ковбасу «Добров Брауншвейгська» вартістю 44 грн. 80 коп., ковбасу «Ситний ряд Московська» вартістю 48 грн. 65 коп., ковбасу «Добров Салямі Фует» вартістю 38 грн. 23 коп., які належать. TOB «АТБ - Маркет», а всього на загальну суму 131 грн. 68 коп. Продовжуючи свої злочинні дії направлені на викрадення чужого майна, на касі розрахувавшись за батон, направився до виходу з даного магазину, однак не довівши свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежні від його волі, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, був затриманий працівниками охорони.
Дії ОСОБА_2 органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суд визнає недоведеним пред`явлене ОСОБА_2 обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 1 п. 2 ст. 373 КПК України, ухвалює виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 91 КПК України обставинами які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення); вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності.

Так, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 у судовому засіданні показав суду про те, що вину у вчиненні інкримінованого йому злочині він не визнає. Вважає, що вчинив адміністративне правопорушення, а не кримінальний злочин. Так, він дійсно був у магазині «АТБ», взяв там ковбасу, проте в матеріалах справи вказана інша ціна та інша вага цієї ковбаси. 30.10.2014 р., о 08-00 год. ранку він дійсно пройшов через касу супермаркету сплативши за хліб, а за ковбасу не розрахувався, так як на неї не було грошей. Працівники охорони магазину сказали, щоб він пройшов із ними, він зізнався, що взяв ковбасу та було викликано міліцію. Фотографували саме ту ковбасу, яку він брав, про що було складено протокол. Ковбасу він брав для себе, хотів поїсти, а грошей не було.

Так, судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_2 , дійсно 30.10.2014 р., приблизно о 08-35 год. у приміщенні магазину «АТБ» по вул. Заболотного, 20-а в м. Києві, викрадено 3 палки ковбаси, а саме «Добров Брауншвейгська», «Ситний ряд Московська», «Добров Салямі Фует».

Крім показань обвинуваченого, інших доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_2 у пред`явленому йому кримінальному правопорушенні судом не встановлено.
Так, суд вважає, безпосередньо досліджені докази, а саме:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_12 повідомив міліцію про те, що 30.10.2014 р., близько 08-35 год. по вул. Заболотного, 20-а, в м. Києві, в магазині «АТБ» викрали продукти харчування на загальну суму 131 грн. 68 коп. (т. 1 а.с. 45);

- прибуткова накладна № 27172 від 30.10.2014 р., відповідно до якої: вартість викраденої ковбаси Добров Брауншвейгська с/к вак/упак 159,99 грн./кг, вага 0,28 кг; вартість викраденої ковбаси Ситний ряд Московська с/к вак/упак 138,99 грн./кг, вага 0,35 кг; вартість викраденої ковбаси Добров Салямі Фует мс/к вак/упак 159,99 грн./кг, вага 0,239 кг (т. 1 а.с. 46);

- протокол огляду від 30.10.2014 р. із фото таблицею до нього, відповідно до якого під час огляду виявлено 3 палки ковбаси: Добров «Брайншвейгська», масою 220 гр., Ситний ряд «Московська», масою 307 гр., Добров «Салямі Фует», вагою 219 гр. (т. 1 а.с. 48-53); -

неналежними, недопустимими та недостовірними у їх сукупності, а тому не приймає їх до уваги з таких підстав.
Шкода завдана діями ОСОБА_2 встановлена органами досудового розслідування у розмірі 131,68 грн. лише на підставі прибуткової накладної № 27172.

Разом із тим, вказана прибуткова накладна не відповідає встановленим законом вимогам до первинних фінансово-господарських документів, оскільки не містить печатки магазину та підпису уповноваженої особи, наявний лише якийсь штам та підпис невстановленої судом особи. Крім того, вказана накладна містить суперечності щодо ваги фактично викрадених ковбас, що зазначена та відображена на фото таблиці до протоколу огляду місця події, а зазначена у протоколі огляду місця події вартість у розмірі 131, 68 грн. не відповідає вазі викраденого, що відображено у даному протоколі, а саме фото таблиці до нього.

Показання представника потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , суд не приймає до уваги, оскільки вони не доводять, що ОСОБА_2 вчинено саме кримінальне правопорушення. З приводу вартості викраденого майна вони не пам`ятають, а розбіжності, що містяться у протоколі огляду і прибутковій накладній пояснити суду так і не змогли.

Крім того, судом для перевірки обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження 18.12.2015 р. надавалось доручення, 29.01.2016 р. повторне доручення з метою встановлення роздрібної та закупівельної цін за кілограм ковбас та надання суду підтверджуючих документів на момент вчинення злочину.

Також судом було направлено листи-нагадування до УП в Голосіївському районі ГУ НП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури № 1 з приводу того, що на адресу суду виконання щодо ухвал суду не надходило.

Проте, ці нагадування, також залишились без відповіді, та як наслідок станом на день винесення вироку, тобто майже через 3,5 (!) місяці судові доручення залишились невиконаними, більше того, жодної відповіді щодо ходу їх виконання на адресу суду так і не надійшло.

Визначення вартості шляхом проведення відповідної товарознавчої експертизи, у даному випадку є неможливим оскільки об`єкти для дослідження фізично не збереглись.
Таким чином, а ні поясненнями представника потерпілого, свідка, а ні іншими документами, не доведено, що ОСОБА_2 вчинено саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України., а судом інших доказів не здобуто.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Приймаючи рішення про призначення судового розгляду, суд не виходячи за межі ст. 314 КПК України, не вдаючись до дослідження питання про обґрунтованість пред`явлення обвинувачення, оцінки доказів з точки зору їх допустимості та достатності, лише визначився, що обвинувальний акт складений без порушень вимог ст. 291 КПК України, виходячи із того, що статтею 291 КПК України зазначений вичерпний перелік вимог до складання обвинувального акту, відомостей, що мають бути зазначені в ньому та додатків, що додаються до нього.

Незважаючи на те, що в обвинувальному акті містилась вказівка на те, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувальний акт в цілому відповідав вимогам визначеної статті Кримінального-процесуального кодексу, оскільки фактично він містив формулювання висунутого ОСОБА_2 обвинувачення, фактичні обставини, які слідчий вважав встановленими за результатами досудового розслідування, правову кваліфікацію цього кримінального правопорушення із посиланням на положення закону і статтю про кримінальну відповідальність, зазначив розмір шкоди та виконав інші вимоги встановлені цією статтею, а тому підстав для його повернення не було. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування містить всі необхідні вимоги передбачені ст. 109 КПК України.

Судом під час судового розгляду зберігалась об`єктивність та неупередженість, створювались необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судовий розгляд відбувався безперервно, крім часу призначеного на відпочинок, а відкладався судовий розгляд у більшості випадків у зв`язку із тим, що сторона обвинувачення зловживала своїми правами та нехтувала обов`язками.
Так, у кримінальному провадженні змінилось декілька прокурорів, кожен із яких просив надати час для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, а це у відповідності до ч. 4 ст. 324 КПК обов`язок суду.
Разом із тим, в порушення ч. 3 ст. 23 КПК України, яка встановлює, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, присутність свідків обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сторона обвинувачення не забезпечила, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для сприяння їх явок, і як наслідок судом було прийнято відмову прокурора від зазначених свідків.
Стороною обвинувачення не було використано право змінити обвинувачення в суді у відповідності до ст. 338 КПК України, крім того, незважаючи на те, що прокурором ОСОБА_5 на підставі ст. 341 КПК України було заявлено клопотання про надання часу для погодження відмови від обвинувачення, прокурором вищого рівня було відмовлено у погодженні постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення, прокурор ОСОБА_5 був усунутий від участі у судовому розгляді, та участь приймали інші прокурори яким це було доручено.

За таких обставин, судом було відмовлено прокурору ОСОБА_9 у клопотанні про відкладення та надання йому часу для складання та погодження відповідних процесуальних документів, щоб відмовитись від підтримання державного обвинувачення, оскільки судом раніше, за його ж клопотанням, надавався достатній час для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження для підготовки до участі у судових засідань, та він мав знати, що у відмові від підтримання державного обвинувачення вже було відмовлено прокурором вищого рівня.

Таким чином, сторона обвинувачення не довела у суді пред`явлене ОСОБА_2 обвинувачення, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а тому під час судового розгляду не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України вчинено ОСОБА_2 та він підлягає виправданню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд -
ухвалив :
ОСОБА_2 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Суддя ОСОБА_1