Справа № 534/607/16-к
Провадження №1-кп/534/79/16
ВИРОК
Іменем України
28 квітня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження № 0000212 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 2-го курсу вищого ПГУ м. Комсомольська, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 вчинив ряд умисних злочинів проти власності за таких обставин:
27 лютого 2016 року, близько 23-00 год., обвинувачений, з метою викрадення кабелю, шляхом вільного доступу проник до підвального приміщення 3-го під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , де таємно, з корисливих спонукань, з використанням заздалегідь заготовлених засобів вирізав 45 метрів телефонного кабелю / 15 метрів марки ТПП 30х2х04, 15 метрів марки ТПП 20х2х04, 15 метрів марки ТПП 10х2х04 / і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій обвинуваченого власнику викраденого майна ПАТ «Укртелеком» було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1339 грн. 42 коп.

В продовження своєї злочинної діяльності, два дні потому, 29 лютого 2016 року, близько 23.00 год. ОСОБА_4 в аналогічний спосіб, з метою викрадення кабелю, шляхом вільного доступу повторно проник до підвального приміщення 3-го під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , де таємно, з корисливих спонукань, з використанням заздалегідь заготовлених засобів вирізав 35 метрів телефонного кабелю марки ТПП 50х2х04 загальною вартістю 2 414 грн. 42 коп., проте свій злочинний намір не довів до кінця, оскільки на місці вчинення злочину був затриманий працівниками Комсомольського відділення поліції.

В судовому засіданні обвинувачений не заперечуючи власну причетність до вчинення крадіжок по двом епізодам пред`явленого обвинувачення, водночас заперечив суб`єктивну сторону згаданих злочинів, зазначивши, що викрадення кабелю у згаданому об`ємі охоплювалось його єдиним умислом, а відтак, два епізоди інкримінованих діянь мають бути кваліфіковані як єдиний злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.

Представники потерпілої особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили суду обставини вчинених крадіжок належного ПАТ «Укртелеком» майна в обсязі та вартістю, зазначеною в мотивувальній частині вироку, наполягають на задоволенні позову про відшкодування завданої матеріальної шкоди в повному обсязі заявлених вимог.

Приймаючи до уваги, що об`єм та вартість викраденого майна жодним учасником процесу не заперечується, суд, дослідивши інші, представлені у справі докази, зокрема і ті, які доводять суб`єктивну сторону вчинених обвинуваченим протиправних діянь наголошує про наступне:

Вперше, в суді, версія щодо єдиного злочинного наміру на викрадення майна була висунута обвинуваченим після зміни обвинувачення прокурором в частині кваліфікації другого епізоду злочинної діяльності ОСОБА_4 за ознакою повторності. Про наявність єдиного злочинного наміру він також не зазначав на стадії досудового розслідування, зокрема і під час проведення слідчих експериментів (а.с. 99-108).

Судом встановлено, що два епізоди злочинної діяльності були вчинені обвинуваченим через день, в аналогічний спосіб та шляхом вчинення тотожних дій, що само по собі ще може свідчити про продовжуваність злочину, оскільки вирішальним моментом при розмежування повторності та продовжуваності злочину у відповідності до положень ст..32 КК України є насамперед намір за ознакою його єдності.

Заперечуючи повторність у власних діях, обвинувачений зазначив про те, що його дії були охоплені єдиним наміром викрасти майно на суму близько 300 - 400 грн., які з його слів він мав повернути матері, втім, тут же, в суді, заплутавшись у власних поясненнях, назвав суму 200 грн., зазначивши про те, що 70 грн. повернув їй напередодні ще до вчинення крадіжки, але в остаточному підсумку так і не зміг пояснити суду, чому, отримавши достатню від продажу викраденого і згодом опаленого кабелю для повернення боргу суму /240 грн./, він повернув матері лише 200 грн.

Згадана позиція, обрана обвинуваченим після зміни обвинувачення в суді та його плутанина в показаннях в частині визначення суми, яка з його слів охоплювалась його єдиним умислом до вчинення обох протиправних діянь, на думку суду є нічим іншим, як обраним способом захисту, що має на меті пом`якшити покарання за вчинення злочину, вчиненого за кваліфікуючої однакою «повторності».

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом ВСУ в п.20 Постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності», як один продовжуваний злочин слід розглядати неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, з чого слід зробити висновок про те, що вирішальним моментом є умисел, який орієнтований на конкретне майно, а не його вартість, як в цьому намагається запевнити суд обвинувачений, до того ж, якщо взяти до уваги його позицію, вартість викраденого майна він зміг визначити лише після його реалізації, що мало місце вже після першого епізоду вчиненої крадіжки - 28 лютого 2016 року /згадана обставина обвинуваченим не заперечується/, що в цілому дає підставу суду зробити висновок про те, що вчиняючи перший епізод викрадення, обвинувачений не міг визначитись з об`ємом майна, яке мав викрасти, оскільки з його ж слів орієнтувався на вартість згаданого майна, яку також не міг знати, оскільки відчуження викраденого відбулося після першого епізоду вчиненої ним крадіжки.

Отже, умисні дії ОСОБА_4 за епізодом крадіжки від 27 лютого 2016 року, які виразились в таємному викраденні чужого майна, органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_4 за епізодом від 29 лютого 2016 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185КК України також є вірною, а його вина доведеною повністю, оскільки він таємно, повторно намагався вчинити викрадення чужого майна, вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчив з причини, що не залежала від його волі.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив ряд умисних злочинів проти власності, один з яких не закінчив з причини, що не залежала від його волі, та враховує розмір і наслідки завданої злочином шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Згідно із представленими медичними довідками, на обліках у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, від проходження ЛКК відмовився (а.с. 77-78), проживає в родині з матір`ю та сестрою, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів (а.с. 80-81), навчається у вищому ПГУ м. Комсомольська, за місцем навчання характеризується як учень з середнім рівнем знань, за характером спокійний, легко піддається негативному впливу, за місцем проходження виробничої практики характеризується добре (а.с. 79).

Призначаючи покарання в межах санкцій, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185КК України, з врахуванням особи обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності та тяжкості вчинених ним злочинів, суд, призначаючи остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням в межах максимального, передбаченого ст..75 КК України строку.

Звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за його поведінкою, покладає на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим позову ( а.с 21-22), суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків (ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому. визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Вартість викраденого майна по справі встановлена органам досудового розслідування, жодним учасником у справі не оспорюється, а відтак, заявлені ПАТ «Укртелеком» вимоги підлягають повному задоволенню.

Покладаючи на обвинуваченого обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд виходить з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Питання про речові докази у справі вирішене судом у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 129 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст. 185 КК України із призначенням покарання відповідно:

ч.1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі.
ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі.
У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 два роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю на три роки.
У відповідності до положень ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» задовольнити повністю. Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укртелеком» завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 3 753 грн.84 коп.

Речові докази по справі: металевий ніж, сокиру, ліхтар, сумку та 35 метрів фрагментів кабелю - знищити.

На вирок суду протягом 30 днів з часу його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1