Справа № 345/130/15-к
Провадження № 11-кп/779/119/2016
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, на вирок Калуського міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001077 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, інваліда II групи, раніше судимого вироками Калуського міськрайонного суду від 22.10.2012 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в сумі 850 грн. та від 06.11.2013 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу розміром 850 грн., за ч.3 ст.185 КК України ( далі КК ), за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, інваліда ІІ групи, громадянина України,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, та із застосуванням ст.69 КК призначено покарання у виді шість місяців арешту.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід тримання під вартою та взято його під варту в залі суду, а строк відбуття покарання рахується з 09 год. 23 квітня 2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 491,40 грн. за проведення експертизи.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він таємно викрав чуже майно, поєднане з проникненням в приміщення за таких обставин.

20 листопада 2014 року приблизно о 13 год. ОСОБА_7 таємно проник в приміщення командитного товариства «Руно», розташованого в м. Калуш, Майдан Шептицького, 5, звідки викрав жіночу шубу з мутону вартістю 7000 грн., яка належала ОСОБА_10 та жіночу шубу з цигейки вартістю 1500 грн., яка належала ОСОБА_11 , які згідно квитанцій про надання послуг передали працівнику КТ «Руно» ОСОБА_12 .

Того ж дня, приблизно о 15 год. 30 хв. на ринку в м. Калуші, на вулиці В.Стуса, ОСОБА_7 продав жіночу шубу з мутону ОСОБА_13 за 490 грн. та обернув їх на свою користь.

Загальна сума шкоди внаслідок вчинення злочину ОСОБА_7 становить 8500 грн.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування кримінального закону і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК, вказавши кваліфікуючі ознаки вчинення злочину повторно, поєднане із проникненням в інше приміщення, а також рецидив, як обтяжуючу покарання обставину, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки;

- обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, заперечив апеляційну скаргу прокурора та просить вирок залишити без зміни;

- захисник ОСОБА_9 заперечила апеляційну скаргу прокурора та просить вирок залишити без зміни.

З`ясувавши всі обставини кримінального провадження, заслухавши прокурора про скасування вироку та постановлення нового вироку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про залишення вироку без зміни, повторно дослідивши обставини, на які прокурор покликається в апеляційній скарзі, обговоривши її доводи і мотиви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду в частині кваліфікації скасуванню з ухваленням нового вироку, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необгрунтованого виключення судом першої інстанції кваліфікуючої ознаки вчинених неправомірних дій повторності, визнання обвинуваченого ОСОБА_7 таким, що згідно ст.89 КК є несудимим, та неврахування у зв`язку з цим обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів, є слушними і ґрунтуються на вимогах закону.

Виключаючи кваліфікуючу ознаку вчиненого обвинуваченим злочину - повторність та вказуючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції виходив з того, що судимість за попередні злочини погашена і ОСОБА_7 є таким, що згідно ст.89 КК не має судимостей.

Однак такий висновок суду є помилковим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вироком Калуського міськрайонного суду від 22.10.2012 року був засуджений за ч.1 ст.185 КК до штрафу в сумі 850 грн., який сплатив 26.10.2012 року ( т.1, а.с.71 ). До закінчення строку погашення судимості він 26 липня 2013 року знову вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК, за який засуджений вироком цього ж суду від 06.11.2013 року до покарання у виді штрафу розміром 850 грн. Даний штраф сплачено, що підтверджується квитанцією №38/1 від 06.11.2013 року.

Згідно ст.12 КК злочини, передбачені ч.1 ст.185 КК та ч.1 ст.309 КК, за які був засуджений ОСОБА_7 , відносяться до злочинів середньої тяжкості.

За змістом ч.7 ст.89 КК такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу за злочини середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.

Злочин, за який ОСОБА_7 засуджений оскаржуваним вироком, він вчинив 20 листопада 2014 року, тобто до закінчення строків погашення судимостей за попередні злочини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_7 наявні дві судимості, які не погашені, а тому суд першої інстанції повинен був врахувати кваліфікуючу ознаку вчиненої ним 20 листопада 2014 крадіжки повторність, так як він раніше вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК, та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив новий умисний злочин, маючи непогашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК.

Тому вирок в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 у зв`язку з виключенням кваліфікуючої ознаки повторність підлягає до скасування з ухваленням нового вироку з підстав збільшення обсягу обвинувачення.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ), вчинена повторно та поєднана з проникненням у приміщення.

Що стосується доводів апеляції прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та необгрунтоване застосування ст.69 КК, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, відповідно до ст.65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст.69 цього Кодексу.

Статтею 69 вказаного кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК більш м`який вид покарання, не зазначений в санкції ч.3 ст.185 КК, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, молодий вік, є інвалідом 2-ої групи з дитинства, перебуває на обліку у психіатра, а також наявність декількох обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, визнання вини, готовність нести кримінальну відповідальність, та обґрунтовано визнав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Також враховано судом і те, що тяжких наслідків не наступило, матеріальна шкода відшкодована, потерпіла не наполягала на суворому покаранні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість застосування судом першої інстанції положень ст.69 КК при призначенні покарання ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК є тяжким, так і особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обтяжуючу покарання обставину колегія суддів враховує рецидив злочинів.

Наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання : щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, які, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 який позитивно характеризується, є інвалідом 2-ої групи з дитинства, стану його здоров`я часто хворіє, потребує постійного догляду, дають підстави застосувати при призначенні покарання положення ст.69 КК та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.185 КК.

Незважаючи на збільшення обсягу обвинувачення та визнання обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів, колегія суддів не знаходить підстав для застосування більш суворого покарання, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, зважаючи на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 проживає без батьків з дідом ОСОБА_7 та бабою ОСОБА_14 , які є особами похилого та пенсійного віку, часто хворіють. Сам обвинувачений є інвалідом 2-ої групи з дитинства, часто хворіє, потребує стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичними документами.

Після відбуття покарання у виді арешту ОСОБА_7 неодноразово лікувався з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання опіноїдів, є учасником замісної терапії на базі Калуської міської поліклініки.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що з часу вчинення злочину минуло більше року, а також поведінку ОСОБА_7 після відбуття покарання у виді арешту, колегія суддів приходить до висновку, що збільшення обсягу обвинувачення та визнання обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів, у даному конкретному випадку не може суттєво впливати на вид та розмір покарання, визначеного судом першої інстанції, та бути підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373-376, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК із застосуванням ст.69 КК 6 ( шість ) місяців арешту.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений учасниками судового провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4