Справа №587/879/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/329/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 27 січня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

1) вироком Сумського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2000 року за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року позбавлення волі;

2) вироком цього суду від 11 квітня 2001 року за ч. 3 ст. 81, ст. 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік та штрафу в сумі 680 гривень;

3) вироком цього суду від 22 травня 2002 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70, 71 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

4) вироком цього суду від 26 жовтня 2005 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

5) вироком цього суду від 17 березня 2010 року за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 12 днів за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року,

6) вироком цього суду від 5 квітня 2013 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, ухвалою судової колегії у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 20 червня 2013 року вирок суду першої інстанції скасований, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ст.71 КК України призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 25 липня 2014 року;

7) вироком цього ж суду від 10 березня 2015 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,

визнаного винним за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю покарань, шляхом часткового складання даного покарання і покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Сумського районного суду Сумської області від 10 березня 2015 року, яким він засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частково, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі покарання, призначене ОСОБА_7 , цим же вироком за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України, і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк на 3 (три) роки 6 місяців.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 05.03.2015 року близько 19 години, проходячи по АДРЕСА_2 , проник через металеву сітку - рабицю з території домоволодіння АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_10 , звідки таємно викрав металеві труби вартістю 273 грн. 90 копійок та дрібний металобрухт, спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 27.03.2015 року близько 06 години ОСОБА_7 , перебуваючи у домоволодінні своєї знайомої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , таємно викрав мобільний телефон «Nокіа» 206 вартістю 606 гривень, завдавши потерпілій шкоду на вказану суму.

29.03.2015 року приблизно об 11 годині, ОСОБА_7 , проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_5 .Сироватка, власником якого є ОСОБА_12 , таємно викрав з вказаної неогородженої території домоволодіння побутовий газовий балон з газом «Пропан», чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 728,75 грн.

У поданій апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням через незаконність та необґрунтованість, порушує питання про його скасування в частині кваліфікації дій за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з недоведеністю скоєння ним вказаного злочину. Свої вимоги мотивує тим, що вина у вчиненні злочину за ч.3 ст. 185 КК України не доведена, зазначає, що жодний з наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження вини за цим злочином не знайшли свого підтвердження, акцентує увагу на тому, що при розгляді вказаного провадження судом не врахованого жодного доказу, що доводить його невинуватість у вказаному злочині, при цьому просить взяти до уваги, що є учасником ЧАЕС, потребує лікування, яке не може бути надано в умовах установи виконання покарання.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про скасування вироку суду в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання: за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю покарань, шляхом часткового складання даного покарання і покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Сумського районного суду Сумської області від 10 березня 2015 року та визначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. За змістом доводів апеляційної скарги сторона обвинувачення зазначає, що судом першої інстанції призначено невиправдано м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, не враховано те, що цим же судом ОСОБА_13 у січні 2015 року був засуджений за вчинені крадіжки, зауважує, що судом не враховано, що за місцем мешкання ОСОБА_7 характеризується як особа, що схильна до правопорушень, зловживає спиртним напоями, перебуває на обліку у наркологічному диспансері, наголошує, що враховані судом першої інстанції в якості пом`якшуючих обставин визнання вини і щире каяття є складовими однієї пом`якшуючої обставини, та безпідставно визнано в якості обставин, що пом`якшують покарання, часткове відшкодування матеріальної шкоди та хворобливий стан обвинуваченого, окрім того вказує, що в якості обтяжуючої покарання обставини суд не врахував ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин щодо особи похилого віку, при цьому акцентує увагу що відповідно до ст. 72 КК України необхідно врахувати у строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, при цьому порушує питання про його зміну в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України, пом`якшивши міру покарання. За змістом доводів апеляційної скарги сторона захисту не погоджується з висновками суду в частині кваліфікації дій його підзахисного за ч.3 ст.185 КК України, зазначає, що є недопустимими доказами відомості про судимість його підзахисного та копії вироків щодо нього, надані стороною обвинувачення, а також протокол слідчого експерименту з фототаблицею від 26.03.2015р., складання якого відбувалось виключно на показання ОСОБА_7 , що в порушення вимог кримінального процесуального законодавства були залучені судом в якості доказів, незаконно надано оцінку вказаному протоколу та покладено його в основу обвинувачення в умовах, коли ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що не проникав на територію двору потерпілої, також наголошує на тому, що ОСОБА_7 не ознайомлювався з текстом протоколу слідчого експерименту, оскільки у нього не було окулярів, вказує, що свідок ОСОБА_14 , який був понятим, підтвердив, що ОСОБА_7 показував на місце викрадення труб, що знаходились на обніжку, проте не було зрозуміло, з якої сторони огорожі, зауважує, що судом не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_15 щодо обставин крадіжки, які стали відомі від потерпілої ОСОБА_10 , акцентує увагу на тому, що є і суперечливими показання самої потерпілої щодо вказаних обставин, окрім того вказує про неврахування показань свідка ОСОБА_16 .

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, міркування прокурора ОСОБА_6 про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора і про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_17 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих ними апеляційних скарг і відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши частково матеріали кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України та даних, що характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_17 за ч.2 ст. 185 КК України жодним з учасників судового провадження не оскаржується.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які є достовірними, допустимими і достатніми.

Зокрема, вказані висновки підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду показала, що належні їй 2 металеві труби та дрібний металобрухт знаходились на території її домоволодіння, яке огороджено парканом, при цьому, 06 березня 2015 року близько 8 годині, виявивши крадіжку вказаного майна, вона помітила сліди, що вели від місця, де знаходились металеві труби в бік сусіднього домоволодіння АДРЕСА_6 , зауважила, що проникнути до місця зберігання труб інакше, як перелізши через паркан, неможливо, сітка рабиця в цьому місці була пошкоджена, показаннями свідка ОСОБА_18 , який пояснив суду, що після звернення потерпілої ОСОБА_10 із заявою про вчинення крадіжки, він виїжджав на місце вчинення злочину, де бачив нечіткі сліди взуття; показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що в березні 2015 року, проходячи по вулиці, він побачив ОСОБА_7 , який тягнув 2 труби і попросив допомогти перевезти труби на велосипеді, на що останній погодився; протоколом огляду місця події від 7 березня 2015 року з фотознімками, з якого вбачається, що територія саду господарства потерпілої ОСОБА_10 огороджена парканом з сітки рабиці, а домоволодіння повністю по периметру огороджено дерев`яним парканом (Т.1 а. с. 12-16), ці дані підтвердив в суді і свідок ОСОБА_20 , який складав цей протокол; висновком судово-товарознавчої експертизи, відповідно до якого, вартість металобрухту вагою 83 кг, викраденого у ОСОБА_10 станом на 05.03.2015 року становить 273 гривні 90 копійок (Т.1 а.с. 25-26); протоколом слідчого експерименту з фототаблицею від 26 березня 2015 року, згідно якого, під час даної слідчої дії ОСОБА_7 , в присутності понятих, добровільно, послідовно продемонстрував як він перелазив через паркан на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 , вказав місце викрадення у дворі металевих труб і дрібного металобрухту (Т.1 а.с.54-65), при цьому в суді свідок ОСОБА_14 який був присутній в якості понятого при проведенні слідчого експерименту підтвердив, що ОСОБА_7 добровільно демонстрував як він рухався до місця вчинення злочину і де знаходились труби, а свідок ОСОБА_21 , яка проводила цю слідчу дію підтвердила, що ОСОБА_7 добровільно продемонстрував обставини вчинення крадіжки у ОСОБА_10 , всі дії було відображено в протоколі слідчого експерименту.

Покази потерпілої ОСОБА_10 на думку колегії суддів, є логічними, послідовними, підтвердились в суді, узгоджуються із зазначеними вище доказами та не викликають сумнівів у їх правдивості, а тому доводи апеляційної скарги захисника про суперечливість показань потерпілої щодо обставин крадіжки є необґрунтованими.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої і апеляційної інстанції, хоча свою вину за ч.3 ст. 185 КК України не визнав, але підтвердив, що дійсно викрав металеві труби, але не з огородженої території домоволодіння ОСОБА_10 , а з межі її земельної ділянки.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 з приводу того, що вина обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України є недоведеною, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими у провадженні доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недопустимість доказів, які суд поклав в основу вироку, а саме відомостей про судимість, копій вироків суду, та протоколу слідчого експерименту з фототаблицею, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до досліджених судом першої і апеляційної інстанції даних про судимість ОСОБА_7 , та копій вироків суду щодо останнього встановлено, що вказані документи не використовувались судом на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому і відсутні підстави, передбачені ч.1 ст. 88 КПК України для визнання вказаних документів недопустимими доказами, як відсутні і підстави для задоволення клопотання про визнання цих документів недопустимими доказами.

Також, відповідно до дослідженого судом першої і апеляційної інстанції протоколу проведення слідчого експерименту від 26 березня 2015 року з фототаблицею ( т.1 а.с. 54-65) встановлено, що слідча дія проведена і відповідно складено протокол з дотриманням вимог ст. 104, ч.7 ст. 223, ст.. 240 КПК України, ці обставини підтвердила і свідок ОСОБА_21 , яка проводила слідчу дію і складала протокол проведення слідчого експерименту. Доводи апеляційної скарги захисника і його клопотання про визнання протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею недопустимим доказом з тих підстав, що слідчий експеримент проводився на визнавальних показаннях обвинуваченого щодо його проникнення на територію домоволодіння ОСОБА_10 , а в судовому засіданні ОСОБА_7 заперечував проникнення до господарства потерпілої, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчий експеримент є окремою слідчою дією, передбаченою ст.. 240 КПК України і проводиться слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, а тому судом не порушено вимоги ч.4 ст. 95 КПК України і цілком обґрунтовано визнано допустимим доказом і покладено в основу вироку протокол проведення слідчого експерименту від 26 березня 2015 року з фототаблицею. При цьому підстави, передбачені ст.. 87 КПК України для визнання цього доказу недопустимим, відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 не ознайомлювався з текстом протоколу проведення слідчого експерименту із за відсутності у нього окулярів, оскільки відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту від 26 березня 2015 року (т.1 а.с.54-60), ОСОБА_7 і поняті з протоколом були ознайомленні, а заяв і зауважень від учасників слідчої дії не надходило, що засвідчили своїми підписами ОСОБА_7 і поняті.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що свідок ОСОБА_14 , який був понятим, підтвердив, що ОСОБА_7 показував на місце викрадення труб, які знаходились на обніжку, проте не було зрозуміло з якої сторони огорожі, то суд першої інстанції дав цим показанням свідка належну оцінку і вірно зазначив, що в цій частині показання свідка суперечать іншим зібраним по справі доказам, а саме протоколу проведення слідчого експерименту під час проведення якого був присутній ОСОБА_14 і засвідчив своїм підписом вірність даних зазначених в цьому протоколі, показанням свідка ОСОБА_18 , про наявність на місці вчинення злочину слідів, показанням потерпілої ОСОБА_10 про місце викрадення металевих труб, наявність слідів.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про ненадання оцінки показанням свідка ОСОБА_22 щодо обставин крадіжки, які їй стали відомі від потерпілої ОСОБА_10 , оскільки показання свідка ОСОБА_22 щодо викрадення металевих труб ОСОБА_19 , відповідно до ст. 97 КПК України є показаннями з чужих слів, а сама потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні ці показання свідка не підтвердила. Окрім того свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що крадіжку металевих труб він не вчиняв, а зустрівши на вулиці обвинуваченого допоміг йому перевезти ці труби і ці показання підтвердив в суді сам обвинувачений ОСОБА_7 , оскільки зазначив, що труби з ОСОБА_19 не викрадав, а останній допоміг йому перевезти викрадені речі.

Доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом показань свідка ОСОБА_20 колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки суд взяв до уваги покази цього свідка на підтвердження даних, які було зафіксовано в ході огляду місця події 07 березня 2015 року.

Отже, вбачається, що суд першої інстанції оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки він повторно, з проникненням до сховища вчинив таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 . Тому, колегія суддів приходить до висновку, що немає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.3 ст. 185 на ч.2 ст. 185 КК України, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого і захисника.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, додержуючись вимог ст. 65 КК України, урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості і тяжких, обставини вчинення злочинів, особу винного, який характеризується задовільно, обставини, що пом`якшують покарання свою вину він визнав і щиро розкаявся у скоєному, матеріальна шкода потерпілим частково відшкодована, він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має захворювання і перебуває на диспансерному обліку, відсутність обставин, які обтяжують покарання і вмотивовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та в межах мінімальної санкції ч.3 ст. 185 КК України, а оскільки злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив до постановлення попереднього вироку Сумського районного суду від 10 березня 2015 року, а після постановлення вироку вчинив нові злочини, тому колегія суддів вважає, що суд правомірно застосував ч.4 ст. 70 КК України і на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків визначив остаточне покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином судом враховані в тому числі і обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом безпідставно враховано як пом`якшуючі обставини визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди та хворобливий стан обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю і в скоєному щиро розкаявся, потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 викрадене майно повернуто, згідно довідки УДПтС обвинувачений має захворювання, перебуває на диспансерному обліку, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано на підставі ч.1,2 ст. 66 КК України врахував вказані обставини, як пом`якшуючі покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неврахування судом, що обвинувачений був раніше судимим, характеризується як особа схильна до крадіжок, вчинив злочин щодо особи похилого віку, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки враховуючи сукупність даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, незначний розмір викраденого майна, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції і підстави для призначення більш суворого покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, відсутні.

За вищезазначених обставин, ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок у даному кримінальному провадженні є законним і обґрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданими обвинуваченим, захисником і прокурором апеляційними скаргами не підлягає.

При цьому, у зв`язку з набранням чинності 24 грудня 2015 року нової редакції ч.5 ст. 72 КК України щодо зарахування засудженим до позбавлення волі строку їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів, з`ясувавши, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою в порядку запобіжного заходу з 31 березня 2015 року до даного часу, вважає за необхідне ухвалити рішення на виконання вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність і зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання по 14 квітня 2016 року включно, а тому і доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 27 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31 березня 2015 року по 14 квітня 2016 року включно в порядку, визначеному ч.5 ст. 72 КК України із співвідношення: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.