Справа № 204/5782/16-к
Провадження № 1-в/204/1658/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
___________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
23 вересня 2016 року Красногвардійський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю сторін:

прокурора: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

представника установи: ОСОБА_6

за участю особи стосовно якої

розглядається заява: ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
12 вересня 2016 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» підтримав подану заяву.

Прокурор залишила вирішення заяви лікаря психіатра на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 просив суд відмовити в задоволення заяви лікаря психіатра.

ОСОБА_3 просив суд відмовити з задоволенні заяви.

Обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Примусові заходи медичного характеру це система лікувальних, медично-профілактичних та медично реабілітаційних заходів у спеціальних лікувальних закладах, які застосовуються за рішенням суду до осіб, які вчинили суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, у стані неосудності, та осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку.

Метою застосування до особи примусових заходів медичного характеру є її обов`язкове лікування та запобігання вчиненню нею суспільно-небезпечних діянь.

Відповідно до матеріалів особової справи та висновку комісії лікарів психіатрів постановою Першотравневого районного суду Чернівецької області від 25.11.2011 року ОСОБА_3 направлений на примусове лікування до психіатричної лікарні з суворим наглядом. До кримінальної відповідальності притягувався за п. п. 5, 13 ч. 2 ст. 115, 348 КК України.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» № 988 від 02.09.2016 року, ОСОБА_3 страждає шизофренією, параноїдною формою, безперервний тип перебігу, етап формування ремісії, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту.

В обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру зазначено, що у психічному стані спостерігається початковий етап формування ремісії, маячні ідеї поступово інкапсулюються, дезактуалізуються, втрачають афективне забарвлення, вирівнюється настрій. Але зберігається емоційна амбівалентність, неврівноваженість, дратівливість, знижений самоконтроль, підозрілість, настороженість, не диференціює психотичні переживання минулого від реальності, спостерігається анозогнозія, негативне ставлення до лікування.

Однак, поряд в вищезазначеним відповідно до тексту наданого суду висновку, на теперішній час маячні ідеї повсякденних відносин на адресу потерпілого, маячні ідеї переслідування, скеровані на адресу працівників внутрішніх органів поступово втрачають актуальність, афективне забарвлення, розлади сприйняття не спостерігались.

Протягом міжкомісійного періоду психічний стан пацієнта набув тенденції до покращення: маячні ідеї втратили афективне забарвлення, перестали активно висловлюватись пацієнтом. Не турбують розлади сприйняття, дещо покращився настрій. Доступний формальному контакту, орієнтований всебічно вірно. Охоче вступає в бесіду, на питання відповідає по суті, деталізовано, розмірковує про своє самопочуття.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 95 КК України за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу, судом здійснюється продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», положення якої узгоджуються з ч. 2 ст. 95 КК України, уразі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги.

Таким чином, суд, враховуючи викладене, приймаючи те, що продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, в умовах повної ізоляції, є найсуворішим з примусових заходів медичного характеру, а відповідно до Резолюції № 46/119 Захист осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги Генеральної Асамблеї ООН 18.02.1992 року, кожен пацієнт має право на лікування в найменш обмежувальних умовах із застосуванням найменш обмежувального і інтрузивного лікування, відповідних потребам здоров`я пацієнта та необхідності захисту фізичної безпеки інших осіб, вважає, що правові підстави для задоволення заяви лікарів-психіатрів про продовження застосування ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом відсутні; наданий суду висновок містить суперечності, у ньому не конкретизовано у чому полягає особлива небезпека ОСОБА_3 для суспільства, не достатньо обґрунтована необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 , так як останній протягом тривалого часу, а саме з 2012 року, отримує достатнє лікування, яке коригуюче впливає на стан здоров`я останнього.

Керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу " від 22.02.2000 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви лікаря психіатра про продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Першотравневого районного суду Чернівецької області від 25.11.2011 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1