Справа № 351/1557/15-к
Провадження № 11-кп/779/52/2016
Категорія ст.368 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження № 0000299 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 на вирок Снятинського районного суду від 26 листопада 2015 року відносно

обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орішівці, Кіцманського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого 26 серпня 2015 року Снятинським районним судом за ст. 185 ч.1 КК України до покарання у виді 6 місяців виправних робіт по місцю праці, із відрахуванням 20 % щомісячно в дохід держави,-

в с т а н о в и л а :
даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ст.ст.15 ч.3, 185 ч.2 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

Згідно зі ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Снятинського районного суду від 26.08.2015 р. за ст. 185 ч.1 КК України 1 (один) місяць позбавлення волі, і остаточно обрано покарання 2 (два) роки і 1 (один) місяць позбавлення волі .

Згідно ст. 75 КК України звільнено від призначеного основного покарання з випробувальним терміном 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично реєструватись в КВІ, не міняти місце проживання без згоди КВІ.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винний у вчиненні злочину за таких обставин.

11.09.2015 р. знаходячись на території ТОВ «Птахофабрика Снятинська Нова», в м. Снятин по вул. Широка, 34, протягом дня, шляхом вільного доступу заходив до приміщення пташника №8 на виробничій дільниці №1, де набрав 7 мішків комбікорму марки ГПК6-1 (старт гранули), вагою 350 кілограм, а також взяв 3 мішки комбікорму ГПК6-1 (старт крошка) 140 кілограм, які з метою викрадення, переніс та заховав в іншому пташнику.

В ніч на 12.09.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 переніс захований ним раніше комбікорм ГПК6-1 в загальній кількості 500 кг. вартістю 3120 грн. до автомобіля марки «Nissan Рrimastar», р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 та знаходився на території службової стоянки ТОВ «Птахофабрика Снятинська Нова», не повідомивши останнього про намір вчинення крадіжки, з метою вивезення викраденого майна, попросив відвезти його на АЗС «Захід», однак під час виїзду з території Товариства був затриманий начальником охорони ОСОБА_10 , тобто не довівши до кінця свого умислу, спрямованого на крадіжку чужого майна, з причин, що не залежали від його волі.

Не погодившись з вироком суду заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 15 ч.3, ст. 185 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати покарання за вироком Снятинського районного суду від 26.08.2015 року та визначити остаточне покарання 2 (два) роки 1 (один) місяць позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 .

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст.15 ч.3, ст.185 ч.2 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вирок в цій частині не перевіряється.

Як убачається з вироку, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та застосовано закон, який не підлягав до застосування.

Відповідно до ст.71 ч.4 КК України, покарання, призначене за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, так і невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Незважаючи на те, що вироком Снятинського районного суду від 26.08.2015 ОСОБА_7 було засуджено до відбування покарання у виді виправних робіт реально, від відбування остаточного покарання за сукупністю вироків його звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Виходячи із загального принципу, що будь-яке реальне покарання є тяжчим за будь-яке умовне покарання, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суперечить вимогам ст.71 КК України, оскільки невідбута частина покарання у виді виправних робіт є суворішим покарання ніж остаточне покарання призначене за сукупністю вироків.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону судом не були дотримані в повному обсязі.

Призначаючи покарання судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, призначивши ОСОБА_7 покарання за ст.15 ч.3, ст.185 ч.2 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнив від призначеного покарання останнього.

Призначаючи покарання судом не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу винуватого.

При застосуванні ст. 75 КК України, суд повинен детально з`ясувати фактичну тяжкість вчиненого злочину, особу винуватого та інші обставини справи.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року п. 2 Про практику призначення судами кримінального покарання, з наступними змінами, роз`яснив, що відповідно до ст. 65 ч. 1 п. 1 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Суд не достатньо врахував обставини і не мотивував інших видів покарання, передбачених санкцією цієї статті.

Звільняючи обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим терміном лише на 1 рік суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості скоєного діяння, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також той факт, що обвинувачений будучи засудженим 26.08.2015р. на шлях виправлення не став, а вже 11-12 вересня 2015 року знову вчинив кримінальне правопорушення.

Особа, яка вчинила злочин до відбуття покарання за попереднім вироком відзначається більшою суспільною небезпекою. Постановлення обвинувального вироку та призначення покарання повинно стримувати засуджену особу від подальшої протиправної поведінки. Натомість, якщо засуджена особа не зробила належних висновків і вчиняє новий злочин чи декілька злочинів, обґрунтованим буде призначення більш суворого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше засудженим до покарання у виді виправних робіт покарання не відбув і вчинив новий злочин.

Даний вирок мінімалізує принцип достатності покарання і попередження вчинення нових злочинів.

Тому, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, його сімейний стан, а саме: що у нього на утриманні є троє неповнолітніх дітей, дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, позитивно характеризується, сприяв розкриттю злочину, злочином не заподіяно потерпілому збитків, вчинив замах на таємне викрадення чужого майна.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

засудила :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Снятинського районного суду від 26 листопада 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_7 винуватим за ст.15 ч.3, ст.185 ч.2 КК України та призначити покарання 3 (три) місяці арешту.

Згідно зі ст. 71 ч.4 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Снятинського районного суду від 26.08.2015 року за ст. 185 ч.1 КК України і з урахуванням ст. 72 ч.2 п. б КК України остаточно обрати ОСОБА_7 покарання 3 (три) місяці 15 (п`ятнадцять) днів арешту.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками провадження шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_2