АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/293/16 Справа № 183/7034/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Південного регіону України на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинськ, Світловодського району, Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69, ст.58 КК України на 1 рік службового обмеження, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

05 лютого 2014 року, наказом № 8-ПМ (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особистого складу частини та призначено на посаду старшого стрільця 2 парашутно-десантного взводу, 2 парашутно-десантної роти, 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Старший солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватися у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

26 липня 2014 року, він, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, свої службові обов`язки, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір до повернення до військової частини НОМЕР_1 .

30 жовтня 2015 року, старший солдат ОСОБА_7 був затриманий поліцією в м. Києві під час перевірки документів та 01 листопада 2015 року доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

В апеляційній скарзі:

-заступник військового прокурора Південного регіону України просить вирок суду скасувати в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.407 КК України, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст.62 КК України замінити призначене обвинуваченому покарання на тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 роки. Під час судового розгляду, судом не встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, які є обов`язковими для застосування ст.69 КК України, тобто суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню. При призначенні покарання суд, на порушення вимог ст.65 КК України, не врахував негативну характеристику засудженого за місцем служби. Крім того, суд першої інстанції повинен був по-перше призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, як передбачене санкцією ст.407 ч.3 КК України, а потім відповідно до вимог ст.58 КК України замість позбавлення волі призначити службові обмеження на той самий строк, але не більше 2 років. Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, допустив порушення норм кримінального законодавства, призначивши покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, за своїм видом є явно несправедливим, внаслідок м`якості та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.65, ст.69 КК України, а також п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість або через суворість.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.407 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого ним та його особі внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає непереконливими.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до ст.69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на думку колегії суддів, було наведено достатньо підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.69 КК України, а саме те, що він щиро розкаявся, раніше не судимий, в даній ситуації ґрунтується на критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнав повністю свою провину, має бажання виправити ситуацію та продовжити військову службу за контрактом, а також виявив готовність стати перед судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.2 а.с.44), в ході вивчення особистих якостей кандидата, під час бесіди, ОСОБА_7 виявив бажання проходити військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Строкову військову службу проходив. За характеристикою за місцем проживання характеризується позитивно, дисциплінований, справедливий, постановлені завдання виконує якісно, порушень немає. До кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в органах внутрішніх справ не перебуває.

В матеріалах кримінального провадження також є картка професійного відбору кандидата (т.2 а.с.44), в якій вказані, що ОСОБА_7 активний у громадській роботі, сумлінний, відповідальний, всебічно розвинений, вимогливий до себе, стриманий, ввічливий, спокійний, фізично добре розвинений.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, перейшов до іншого, більш м`якого виду покарання, з урахуванням ст.58 КК України у виді службового обмеження.

Відповідно до ст.58 КК України, покарання у вигляді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби на строк від 6 місяців до двох років, у випадках передбачених Кодексом, а також у випадках коли, суд враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Застосування цього покарання дає можливість військовослужбовцям, які вчинили злочин невеликої тяжкості, а за наявності певних обставин і за злочин середньої тяжкості, продовжувати військову службу і не бути відірваним від звичайних для них умов служби, крім того обвинувачений ОСОБА_7 бажає продовжувати військову службу.

Покарання у вигляді службового обмеження застосовується як основний вид покарання та до певної категорії військовослужбовців, а саме офіцерського складу, прапорщиків, мічманів та військовослужбовців надстрокової служби чи служби за контрактом.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано призначено покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України та з урахуванням ст.58 КК України.

У даному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Усупереч доводам у скарзі суд, обираючи покарання ОСОБА_7 поряд із ступенем тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, врахував особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень Кримінального кодексу України, у тому числі статей 66 і 67 КК України, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості немає.

За таких обставин призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів прокурора про істотні порушеннями вимог кримінально процесуального закону, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, будь-яких інших порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування вироку суду, колегією суддів виявлено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Південного регіону України залишити без задоволення.

ВирокНовомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді: