Справа № 466/1137/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/705/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0004113 від 25.11.2015 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2016 року,

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_9

представника потерпілої: ОСОБА_10

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання ОСОБА_6 за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років. Позовні вимоги потерпілої задоволені частково. В частині відшкодування моральної шкоди на суму 100 тис. грн. та матеріальної шкоди, підтвердженої фіскальним чеком від 26.11.2015 року Бюро ритуальних послуг на суму 7100 грн. задоволено, а в частині стягнення коштів, які будуть сплачені потерпілою для спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 30 тис. грн. відмовлено за безпідставністю та недоведеністю письмовими доказами у справі.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ніч з 24 листопада 2015 року на 25 листопада 2015 року, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 разом з потерпілою ОСОБА_11 , з якою з 2009 року проживав у зазначеній вище квартирі, після статевого акту, який відбувався за добровільною згодою останньої, на ґрунті раптово виниклого конфлікту та особистих неприязних стосунків, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинив умисне вбивство, а саме стиснув обхвативши двома руками шию ОСОБА_11 , яким спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи № 901/2015 від 11.01.2016 року механічну асфіксію, а саме: тупу закриту травму шиї у вигляді розриву суглобової капсули з`єднання правого великого рогу, під`язикової кістки з тілом на зовнішній поверхні, без порушення цілісності її з внутрішньої сторони, крововиливів в м`які тканини по передній та правій поверхні щитовидного хряща і в м`які тканини шиї по передньо-бокових поверхнях та двох саден і підшкірних крововиливів на шиї по передньо-бокових поверхнях, котра є видовою ознакою смерті, які утворились прижиттєво, незадовго до настання смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення, від чого настала смерть потерпілої ОСОБА_11 .
У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить задоволити її цивільний позов в частині матеріальної шкоди у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень, покликаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки і невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зокрема покликається на те, що відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року на ній лежить обов`язок поховання її померлої племінниці (похресниці) ОСОБА_11 і у відповідності до положень ст. 1201 ЦК України та п. 2 Постановою Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Окрім цього апелянт зазначає, що стягнення грошової суму з ОСОБА_6 у розмірі не менше 30 000 грн. необхідної для спорудження надгробного пам`ятника підтверджується розрахунком замовлення № П-30 виданим суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_12 від 30.03.2016 року, який підтверджує те, що середня вартість спорудження надгробного пам`ятника буде становити не менше 30 000 грн., а саме 36 059 грн.
Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_9 та прокурора, які заперечили апеляційну скаргу та вважають вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Долучена в обґрунтування апеляційної скарги копія замовлення № П-30 від 30.03.2016 року, яка не була долучена до позовної заяви і не була предметом дослідження місцевого суду, не містить доказів того, що апелянт витратила зазначену у замовленні суму 36 059 грн. на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки не додано жодного документа про розрахунок за спорудження надгробного пам`ятника. Крім того відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», на яку посилається апелянт, витрати на виготовлення пам`ятників визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників в даній місцевості. Довідку про таку вартість може надати ЛКП «Виробничо-реставраційний комбінат обрядових послуг», а не ФОП.

Фактів неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки і невідповідності висновків суду обставинам справи у апеляційній скарзі не наведено.
Місцевим судом було встановлено, що жодного доказу про те, що позивач витратила 30 000 грн. на спорудження надгробного пам`ятника в матеріалах провадження немає, тому його рішення про відмову у задоволенні позовної заяви в цій частині є законним і обґрунтованим.

Підстав для зміни вироку не має.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4