Категорія:ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0003321 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Узбекистану, росіянин, уродженець м. Кунград, Республіки Каракалпакстан Республіки Узбекистан, житель АДРЕСА_1 , з професійно технічною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:

- 08.07.2002 року Володимир Волинським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 22.05.2006 року Володимир Волинським міським судом за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 24.02.2010 року Нововолинським міським судом за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 1 рік 7 позбавлення волі;

- 12.01.2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України на 4 роки позбавлення волі; 07.12.2015 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Вироком задоволено повністю цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_10 на користь останньої 1 000 грн. заподіяної матеріальної та 4 000 грн. моральної шкоди, а також частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 стягнуто на її користь 23 690 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він, з метою заволодіння чужим майном:

- 02 листопада 2015 року, близько 19 год. 00 хв., проник через відчинену кватирку вікна в квартиру АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_7 майно на загальну суму 1000 грн.;

- 03 листопада 2015 року, близько 11 год. 00 хв., шляхом відкриття замка вхідних дверей за допомогою ключа, який він знайшов поряд з вказаними дверима, проник в квартиру АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 24 334 грн. 95 коп., яке належало потерпілій ОСОБА_11 ;

і якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в той же час посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі винного через його м`якість, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування вказує, що суд у вступній частині вироку не вказав про всі судимості ОСОБА_10 , що має істотне значення для справи, а також не врахував при призначенні покарання його протиправну поведінку після нещодавного звільнення з місць позбавлення волі, думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні та невідшкодування останнім заподіяної обвинуваченим шкоди.

У зв`язку з цим просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які підтримали останню та просили її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали даного кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та особі винного через його м`якість, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, згідно ст. ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_10 покарання судом першої інстанції враховано, як кількість так і тяжкість вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і корисних, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, нові злочини вичинив через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі, а також думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого було визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною ж, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд підставно визнав рецидив злочинів.

Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на неврахування судом при призначенні покарання думки потерпілих, а також невідшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди, як на підставу скасування вироку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки перша обставина зазначена у вироку і була врахована судом при призначенні покарання останньому, а інша сама по собі не може слугувати безумовною підставою для скасування вироку.

Крім цього, п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України не вимагає чіткого зазначення у вступній частині вироку всіх відомостей щодо судимостей обвинуваченого. Судом хоч і не зазначено у вироку всіх даних щодо судимостей ОСОБА_10 , однак при призначенні покарання фактично було це враховано, а тому твердження прокурора в цій частині апеляційний суд також вважає безпідставним.

З огляду на вищенаведене та, приймаючи до уваги всі обставини вчинення інкримінованих злочинів, їх кількість та тяжкість, особу винного, думку потерпілих щодо покарання, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання останньому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обгрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, а тому, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2016 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий:

Судді: