АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1875/15-к Номер провадження 11-кп/786/285/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категоріяч.1ст.289 КК-Н.Т.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою та прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 січня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 , громадянин України, учень Комсомольського політехнічного коледжу Кременчуцького національного університету ім.М.Остроградського, раніше не судимий, визнаний винним та засуджений,-

за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст.104 КК України його звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на один рік та покладено обов`язки:

повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 відшкодування завданої злочином майнової шкоди в розмірі 3995 грн.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи свою вину, кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду та призначити йому покарання у виді відбуття громадських робіт. Вказує, що суд призначаючи покарання у виді обмеження волі безпідставно не застосував до нього вимоги ст.69 КК України і не призначив його вид менш суворе ніж встановлено у законі. Не було належним чином враховано, що він частково відшкодував шкоду, потерпілий просив суд суворо його не карати, він є студентом, характеризується позитивно, раніше до відповідальності не притягувався, тяжких наслідків від вчиненого не настало. Крім цього вказує, що суд безпідставно задовольнив позов потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди, оскільки він транспортний засіб не пошкоджував, даних які б підтверджували завдані збитки у справі відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

В апеляції прокурор вказує, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд призначив покарання в виді обмеження волі, яке не може бути застосоване до неповнолітніх у відповідності до вимог ч.3 ст. 61 КК України.

Просить призначити покарання неповнолітньому ОСОБА_7 за ч.І ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України 100 годин громадських робіт, в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 12 липня 2015 року близько 1 год. від будинку АДРЕСА_2 , таємно заволодів мопедом марки «Yamaha» вартістю 3200грн. належний потерпілому ОСОБА_11 і розпорядився ним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_8 про необхідність зміни вироку суду і призначення покарання у виді громадських робіт та відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого, виступ прокурора про підтримання апеляції, який просив скасувати вирок суду у частині призначення покарання та ухвалити новий вирок з підстав наведених у апеляції і призначити 100годин громадських робіт, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляція обвинуваченого підлягає частковому задоволенню а прокурора повному задоволенню, вирок суду слід скасувати у частині призначення покарання з ухваленням нового вироку з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України, доведеність вини та кваліфікація діяння у апеляції не оспорюється.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом у неповнолітньому віці. Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не звернув на це увагу і незважаючи на вимоги викладені у ч.3 ст.61 КК України про заборону застосовувати до неповнолітніх покарання у виді обмеження волі, його застосував.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду у частині призначення покарання з ухваленням нового вироку із застосуванням покарання менш суворого ніж вказано у санкції закону з наступних мотивів.

У Постанові Пленуму ВСУ №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», зазначається, що суди при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватись принципу справедливості, індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд належним чином не врахував, що маються ряд обставин, які пом`якшують його відповідальність : щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, особа раніше не притягувалася до відповідальності, позитивну характеристику, навчання в коледжі, часткове відшкодування шкоди. Також не було враховано і думку потерпілого про небажання суворого покарання винного, відсутність тяжких наслідків і обтяжуючих обставин. За наявності декількох пом`якшуючих обставин колегія суддів вважає за можливе при призначенні покарання застосувати ст.69 КК України і визначити покарання менш суворе ніж зазначено у санкції закону, а саме про те яке просив і прокурор, так і сам обвинувачений у судовому засіданні.

За таких підстав апеляція прокурора і обвинуваченого щодо призначення покарання підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання з ухваленням нового вироку.

Щодо неправильного вирішення цивільного позову про що в апеляції твердить обвинувачений, то він розглянутий правильно і у відповідності до ст.127-129 КПК України, де зазначається, що шкода завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженню.

Як вбачається зі змісту вироку, суд, розглядаючи цивільний позов потерпілого до засудженого про відшкодування матеріальної шкоди, дотримався норми закону, що регулює ці правовідносини.

Визначаючи суму відшкодування понесених потерпілим збитків на відновлення транспортного засобу, суд при визначенні конкретного розміру таких видатків виходив з тих доказів, які були надані потерпілим, дослідив їх з точки зору достатності та допустимості й дійшов правильного висновку про те, що засуджений повинен відшкодувати такі витрати, оскільки потерпілий ОСОБА_11 та інші свідки підтвердили, що мопед після його вилучення мав технічні пошкодження. На відновлення попереднього стану потерпілий витратив 4495 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт, накладною та рахунком від 01.09.2015 року, виданими ПП ОСОБА_13 про вартість запасних частин.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо необхідності відшкодування завданих збитків по відновленню мопеда. Доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність доказів пошкодження транспортного засобу, саме від дій обвинуваченого, суперечать наданим та дослідженим доказам. Встановлено, що мопед вибув з володіння потерпілого з вини саме обвинуваченого та в результаті його дій зазнав пошкоджень, тому обов`язок з відшкодування завданої шкоди має бути покладено саме на ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.289 КК України правильно кваліфіковано, оскільки він незаконно заволодів транспортним засобом.

Посилання прокурора в апеляції щодо уточнення імені обвинуваченого, то суд першої інстанції виправив свої помилки шляхом винесення додаткового рішення яке не міняє суті вироку, підстав для зміни вироку суду у цій частині відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.420, 407,409 КПК України, колегія суддів -

З А С УД И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу процесуального прокурора - заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 - повністю.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.289 КК України скасувати у частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1ст.289 КК України і призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

У іншій частині цей вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду вступає у силу негайно і може бути оскаржено усіма учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4