Справа № 713/1619/12
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.03.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю прокурора ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 11/777/22/2016 за апеляцією потерпілого ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 16.11.2015.
На підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнено від покарання в зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Суд також відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 в його користь матеріальної і моральної шкоди.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 , працюючи завідувачем виробничим сектором Хустського районного відділу Закарпатської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», 19.03.2010 в приміщенні за місцем роботи по вул. І.Франка, 8 в м. Хусті отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 1800 грн., як завдаток за оформлення технічної документації з землеустрою і прискорення виготовлення державних актів ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а приблизно о 15 годині 17.05.2015 у тому ж місці отримав від ОСОБА_7 решту в сумі 1800 грн., одразу після чого був затриманий працівниками міліції.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову потерпілого, який підтримав свої апеляційні вимоги, пояснення підсудного, захисника, промову прокурора, які заперечили проти апеляції, провів судові дебати, заслухав останнє слово підсудного, перевірив матеріали справи, обговорив доводи сторін та потерпілого і вважає, що апеляція не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 323, 324, 333-335 КПК України (1961 р.) дослідив зібрані у справі докази, виклав їх зміст, аналіз, всебічно, повно і об`єктивно встановив усі обставини справи, перевірив доводи обвинувачення і захисту, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, зазначив мотиви, з яких відкинув доводи сторони захисту, вирішив усі питання, що вирішуються судом при постановленні вироку і належно вмотивував свої висновки, в тому числі щодо доведеності обвинувачення, яке підтримав потерпілий ОСОБА_7 ..
Суд докладно допитав потерпілого і підсудного про всі фактичні обставини справи, зіставив їх показання, в тому числі на попередніх стадіях розгляду справи, з іншими доказами, з`ясував причини зміни показань підсудним і свідком ОСОБА_11 , з`ясував і усунув суперечності та обґрунтував у вироку, чому саме він відкидає одні докази і надає перевагу іншим.
Як убачається з ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 08.02.2012 (т.2 а.с.215-228), на яку посилається потерпілий, та з ухвали цього ж суду від 28.11.2013 (т.3 а.с. 156-158), попередні вироки щодо ОСОБА_5 , ухвалені в цій кримінальній справі, скасовувались через порушення судом першої інстанції приписів КПК України, якими визначено права потерпілого при зміні обвинувачення та якими регулюється розгляд цивільного позову і фіксування судового процесу.
Відповідно до вимог ст. 277 КПК України (1961 р.) прийшовши до переконання, що пред`явлене особі обвинувачення потрібно змінити, прокурор виносить постанову, в якій формулює нове обвинувачення та викладає мотиви прийнятого рішення. Прокурор оголошує постанову і вручає її копії підсудному, його захиснику і законному представнику, потерпілому, позивачу, відповідачу і їх представникам. Постанова долучається до справи. Якщо в постанові прокурора ставиться питання про застосування кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, чи про зменшення обсягу обвинувачення, то суд роз`яснює потерпілому та його представнику їх право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Зазначені приписи судом першої інстанції дотримані.
З матеріалів справи вбачається, що постанова прокурора про зміну обвинувачення від 20.10.2011 (т.2 а.с.157-158) була оголошена в судовому засіданні того ж дня в присутності потерпілого, який отримав її копію і час на ознайомлення з нею до 24.10.2011 (т. 2 а.с. 162, 167, 183-184). В подальшому потерпілий ОСОБА_7 користувався правом підтримувати обвинувачення за ч.2 ст. 368 КК України в судовому засіданні 24.10.2011 (т.2 а.с. 184-186), при поданні апеляції на вирок Хустського районного суду від 31.10.2011 (т.2 а.с. 196-197), в судовому засіданні 13.06.2013 (т.3 а.с.106), при поданні апеляції на вирок Хустського районного суду від 14.06.2013 (т.3 а.с.116-119), в судовому засіданні 13.11.2015 (т.4 а.с.123-124), при поданні останньої апеляції (т.4 а.с. 156-157).
За таких обставин право потерпілого ОСОБА_7 підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі визнати порушеним не можна.
Що стосується повноваження змінити обвинувачення, то воно, згідно зі ст. 277 КПК України (1961 р.), було надано прокурору, який бере участь у судовому розгляді. З матеріалів кримінальної справи видно, що з вересня 2011 року і станом на 20.10.2011 в судовому розгляді брала участь помічник Хустського міжрайонного прокурора Закарпатської області ОСОБА_13 і ця обставина узгоджується з приписами п.6 ч.1 ст. 32 та ст. 264 КПК України.
Отже довід апеляції про те, що прокурор ОСОБА_14 була не вправі змінювати обвинувачення ОСОБА_5 , є безпідставним.
Діяння ОСОБА_5 орган досудового слідства кваліфікував за ч.2 ст. 368 КК України (в редакції за станом на 17.05.2010 року), як одержання службовою особою хабара з використанням свого службового становища, поєднане з вимаганням хабара.
Вимаганням хабара, згідно п. 4 примітки до ст. 368 КК України в зазначеній редакції визнавалось вимагання службовою особою хабара з погрозою вчинення або невчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам та законним інтересам того, хто дає хабара, або умисне створення службовою особою умов, за яких особа вимушена дати хабара з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав та законних інтересів.
В матеріалах кримінальної справи немає і судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б доводили наявність таких фактичних обставин. Висновки суду з цього приводу у вироку належним чином вмотивовані.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» від 13.05.2014 статтю 368 КК України викладено в редакції з урахуванням якої, і приписів ст. 5 КК України, прокурор і суд кваліфікували діяння ОСОБА_5 за частиною першої цієї статті, як одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду і третіх осіб з використанням службового становища.
Відповідно до вимог ст. 28 КПК України (1961 р.) суд першої інстанції разом з кримінальною справою розглянув цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , навів підстави для його відхилення і належно вмотивував своє рішення з його приводу.
Інших доводів на обґрунтування тверджень про те, що вирок від 16.11.2015 є незаконним, в апеляції потерпілого немає.
З приводу фіксації перебігу судового розгляду справи його учасники зауважень не висловили. Порушень його порядку, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 р.), Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В:
апеляцію потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 16.11.2015 щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді