КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №1609/7279/12
Провадження № 4/1609/685/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2012 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Шевченко А.В.,

за участю

прокурора Махно А.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у м. Полтаві в приміщенні суду подання слідчого СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого: м. Полтава, пр. заячий, 1, кв. 155, раніше судимий 15 травня 2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 309 ч. 1 КК України до сплати штрафу в розмірі 850 грн.,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.307КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно матеріалів подання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачується в тому, що він, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин за наступних обставин.

08.08.2012 року близько 12:45 год., перебуваючи у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, незаконно збув, продавши громадянину «В», під вигаданим ім'ям ОСОБА_4, медичний шприц об'ємом 2 см3, який був заповнений до позначки 1 см3 рідиною світло-жовтого кольору, яка згідно з висновком спеціаліста № 1460 від 13.08.2012 року, являється метамфітаміном, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 0,0031 г.

По даному факту 14.08.2012 року СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській обл. була порушена кримінальна справа № 123210294 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

21.08.2012 року склад злочину по кримінальній справі перекваліфіковано з ч. 1 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 307 КК України.

21.08.2012 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 115 КПК України.

22.08.2012 року ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд, заслухавши пояснення слідчого, який підтримав подання, обвинуваченого та його захисника, які з поданням не згодні, просять обрати запобіжний захід, не повязаний з позбавленням волі, прокурора, який подання підтримує, дослідивши матеріали, вивчивши матеріали кримінальної справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 148 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Згідно зі ст. 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров'я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 25 квітня 2003 року N 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» роз'яснив, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч. 2 ст. 148 КПК, і його належної поведінки. Що взяття під варту на стадіях дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 1 ст. 155 КПК), і коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність (ч. 2 ст. 148 КПК).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.

Проте, на час розгляду подання встановлено, що ОСОБА_3 від явки до слідчого та до суду не ухилявся, в межах іншої кримінальної справи особі обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, який останнім виконується. ОСОБА_3 має постійне місце проживання.

Само по собі обвинувачення особи у вчиненні тяжкого злочину, на що посилався слідчий в судовому засіданні під час розгляду подання, не оцінюється судом як підстава для обрання особі найбільш судорого запобіжного заходу.

Надана до суду негативна характеристика на ОСОБА_3 не може бути прийнята до уваги, оскільки складена ДІМ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що хоча ОСОБА_3 і обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад пяти роки, в той же час органами досудового слідства не наведено підстав для застосування відносно особи найсуворішого запобіжного заходу. Суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі.

Тому суд не вбачає підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та приходить до висновку, що його належну поведінку можуть забезпечити інші, менш суворі, запобіжні заходи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях на тому, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), № 65559/01, пункт 74, від 27 лютого 2007 року), «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, п. 2728, від 14 жовтня 2010 року).

Тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), № 11036/03, пункт 55, ECHR 2008-... (витяги)). Наприклад, у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland) (№ 38797/03, пункти 2932, від 4 травня 2006 року). Тому суд обовязково має розглянути питання, чи є взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді та чи могли інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Керуючись ст. ст. 148 - 155, 165-2 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання слідчого СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно ОСОБА_3, 07 червня 1970 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом трьох діб з моменту її проголошення.

Головуючий Н.Л.Яковенко

23.08.2012