Справа № 742/840/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1021/2016
Категорія - ст.190 ч. 2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гужівка Ічнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, зареєстрованого ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності зареєстрованого місця проживання, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської областівід 15 липня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним за ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 18.02.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк визначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 18.02.2016 року по день винесення вироку - 15.07.2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 заподіяні злочином матеріальну шкоду розміром 88000 (вісімдесят вісім тисяч) грн.. та моральну шкоду розміром 50000 (п`ятдесят тисяч) грн..

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд у грудні 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Прилуки, діючи з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою ОСОБА_10 , якій він раніше допоміг переїхати із зони проведення антитерористичної операції до м. Прилуки, шляхом її обману, видавши себе за волонтера з метою надання видимості правомірності своїх дій, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами, отриманими від реалізації квартири ОСОБА_10 , переконав її видати йому довіреність направо продажу квартири. У подальшому, 10.12.2014 року ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, оскільки ОСОБА_6 запевнив її, що кошти від реалізації квартири відразу переведе на її банківський картковий рахунок, надала ОСОБА_6 довіреність на право продажу належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку в установленому законом порядку посвідчено нотаріально.

Отримавши право розпоряджатися квартирою ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , реалізуючи свій заздалегідь спланований злочинний намір на заволодіння коштами від реалізації квартири та не маючи наміру віддавати кошти ОСОБА_10 , діючи на підставі виданої ОСОБА_10 довіреності, 13.12.2014 року в м. Краматорськ Донецької області уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_11 про продаж належної ОСОБА_10 квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же день ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_11 у якості оплати за продану квартиру 90 000 грн., якими, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх караність, неправомірно заволодів, розпорядившись ними на свій власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 , матеріальних збитків, які в сто і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є значною шкодою.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив вирок районного суду змінити, застосувавши ст. 69 КК України. Вказує, що судом першої інстанції не враховані такі обставини: визнання вини, сприяння розкриттю злочину, почав відшкодовувати збитки потерпілим, стан здоров`я, похилий вік, позитивні характеристики з місця проживання, займається волонтерською діяльністю в зоні АТО, займається благодійністю, опікується хворим братом та матір`ю, відсутність обтяжуючих обставин.

Потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких вказує на законність та обґрунтованість вироку та просила залишити його без змін.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, адвоката ОСОБА_9 , яка також підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого і просила її задовольнити, представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти поданої апеляційної скарги обвинуваченого, вважали вирок районного суду законним, обґрунтованим та просили залишити скаргу без задоволення, а вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що не є тяжким, відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_6 , а також особу самого обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований ФОП, місце проживання якого не зареєстровано, має позитивну характеристику за місцем фактичного проживання, зі змісту якої також вбачається, що він приймає безпосередню участь в утриманні батьків та брата, а також його зрілий вік та стан здоров`я, зокрема те, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, однак хворіє на цукровий діабет та інші хвороби на цьому фоні, враховуючи також факт часткового відшкодування потерпілій заподіяної матеріальної шкоди у сумі 2000 грн. та привселюдного вибачення перед нею в судовому засіданні.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що суд першої інстанції не врахував чи врахував не в повній мірі всі обставини, які давали підстави призначити більш м`яке покарання є такими, що не зайшли свого підтвердження. Так, на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах про що вказано у вироку.

Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивуваши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання. Застосування ст. 69 КК України можливе в тому разі, коли для цього є як умови, так і підстави.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 нижче від найнижчої межі, передбачених санкцією частин інкримінованих статей, колегія суддів не вбачає.

Тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_6 без зміни.

В порядку ст. 404 КПК України зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 у строк визначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 15.07.2016 року по день набрання вироком законної сили - 17.10.2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4