Справа №295/6183/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, вилучене 26.04.2016 року під час огляду місця події, а саме: автомобіль «Daewoo» моделі «Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визначити місце зберігання вказаного майна на штрафмайданчику Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області, за адресою: м. Житомир, вул. Л.Українки, 17.
В клопотанні зазначено, що 25.04.2016 року приблизно о 21:30 год. невстановлені особи, перебуваючи поблизу будинку № 88 по вул. Мануїльського (І.Мазепи) в м. Житомирі, шляхом вільного доступу, таємно викрали велосипед «Titan», моделі «Talon», чорного кольору, що належить ОСОБА_5 , чим спричинили останньому матеріального збитку на загальну суму 3 500 гривень.
26.04.2016 року під час огляду місця події був зупинений вказаний автомобіль «Daewoo» моделі «Lanos», яким керував ОСОБА_6 , у відсіку багажника якого був виявлений та вилучений викрадений велосипед «Titan».
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Daewoo» моделі «Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що накладення арешту на вказаний автомобіль необхідно з метою забезпечення його схоронності та для проведення судових експертиз, вказує, що вилучений автомобіль є засобом вчинення злочину.
В судовому засіданні прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому. Пояснив, що накладення арешту на автомобіль необхідне для забезпечення його схоронності. Вказав, що жодні експертизи по кримінальному провадженню щодо вказаного автомобіля проводитись не будуть.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме майно.
Частина 11 ст.170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Під час розгляду клопотання про арешт автомобіля слідчим суддею не встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає критеріям ч. 1 ст. 98, ст. 170 КПК України, що б давало підстави для задоволення відповідного клопотання. Автомобіль не є знаряддям вчинення злочину, не містить на собі його слідів або інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчому судді не надано докази, які б підтверджували, що власник автомобіля ОСОБА_7 , причетна до вчинення даного злочину, а відтак накладення арешту на вкзаний автомобіль є порушенням прав власника на володіння, користування та розпорядженням власністю. В судовому засіданні прокурором не доведено, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для накладення арешту на автомобіль «Daewoo» моделі «Lanos», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який належить ОСОБА_7 , відсутні.
Керуючись ст. ст.167, 170, 171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1