Справа № 278/412/16-к
В И Р О К
Іменем України
16 березня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000039, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Лугинського району Житомирської області, громадянина України, із середньою військово-технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця за призовом за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 (військова частинапольова пошта НОМЕР_2 ), мічмана, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
7 серпня 2014 року на підставі указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для подальшого її проходження до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 7.08.2014 № 172 мічмана ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 2.09.2014 № 195 з 3 вересня 2014 року введено в дію нове найменування "Військова частина польова пошта НОМЕР_2 ", а також печатки та штампи, виготовлені із цим найменуванням.
28 січня 2015 року о 10 годині мічман ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без дозволу командування військової частини та поважних причин самовільно залишив місце служби військову частину польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби, до 13 лютого 2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині визнав повністю, підтвердив обставини справи, у вчиненому кається.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному злочині іншими учасниками судового засідання не заперечується.
Беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачений відмовився давати показання, суд обмежується дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і кваліфікує його діяння за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової служби тривалістю понад один місяць.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є умисним військовим злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовець за призовом за мобілізацією, за місцем служби характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тривалість самовільного залишення місця служби (більше одного року), відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію державного обвинувача, суд приходить до висновку про можливість на підставі ст. 69 КК України призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі. Крім того, враховуючи вищенаведене та те, що обвинувачений є військовослужбовцем, суд підставі ст. 62 КК України вважає за можливе замінити позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні.
Цивільний позов не пред`явлений, дані щодо судових витрат відсутні.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 та ст. 62 КК України у виді одного року восьми місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1