йСправа № 304/1019/15-к Провадження № 1-кп/304/32/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000088 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Латвії, мешканця АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого (має на утриманні двох малолітніх дітей), громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, на початку вересня 2014 року вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим слідством особами щодо сприяння в організації незаконного переправлення шести громадян Афганістану (Забіула Айдарзаде, ОСОБА_6 , його дружини ОСОБА_7 та трьох неповнолітніх дітей Армін, Арман і Юсуф) через державний кордон України у Словацьку Республіку. На виконання попередньої злочинної домовленості, 05 вересня 2014 року обвинувачений прибув до м. Одеси, де на ринку «Привоз» зустрів вказаних нелегальних мігрантів, супроводив їх до пасажирського потягу № 107 сполученням «Одеса Ужгород», після чого розмістив у напівкупе провідників першого та другого вагонів, а сам їхав у напівкупе провідника вагону № 3. Після прибуття потягу на залізничну станцію «Свалява» о 12.30 год. 06 вересня 2014 року, вийшов з вказаними нелегальними мігрантами з потяга, та сів разом з ними в рейсовий автобус сполученням «Свалява Ужгород» (через Перечин). Слідуючи через с. Сімер Перечинського району, вони вийшли поблизу будівлі місцевої школи, де пройшовши декілька метрів обвинувачений ОСОБА_4 передав їх невстановленій досудовим слідством особі в масці для їх подальшого переправлення через державний кордон України. Після того, всередині червня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 вдруге погодився на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи сприяти в організації незаконного переправлення чотирьох громадян Афганістану ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) через державний кордон України у Словацьку Республіку. Так, 16 червня 2015 року на виконання попередньої злочинної домовленості, використовуючи з метою конспірації темну пору доби, перебуваючи за кермом належного йому автомобіля марки «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_1 , о 23.00 год. прибув у заздалегідь обумовлене невстановленою досудовим слідством особою місце, де здійснив посадку вказаних нелегальних мігрантів у автомобіль та доставив у лісисту місцевість, де й передав невстановленим досудовим слідством особам, які наступного дня намагалися здійснити їх незаконне переправлення у Словацьку Республіку в районі 166 прикордонного знаку на ділянці відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак були викриті, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 332 КК України.

24 жовтня 2016 року в м. Перечин між прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, згідно якої обвинувачений визнає свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України. Крім цього, сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років зі звільненням його на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся. Також ствердив, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Разом зі своїм захисником просив її затвердити.

Прокурор також просила затвердити дану угоду та пояснила, що така відповідає вимогам закону, вказана у ній міра покарання визначена з урахуванням особи обвинуваченого, відповідно до положень ч. 2 ст. 332 КК України.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачене ч. 2 ст. 332 КК України сприяння в організації незаконного переправлення кількох осіб через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Також встановлено, що прокурор усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що дана угода про визнання винуватості відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та відповідно може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди узгоджуються з вимогами вказаного Закону, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Також судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній у виді застави, а після набрання законної сили і звернення вироку до виконання грошову заставу повернути заставодавцю.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься в порядку ст. ст. 100, 124, 174 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 474, 475 КПК України, с у д, -
У Х В А Л И В :
затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену 24 жовтня 2016 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання грошову заставу в сумі 26 796 грн., яка внесена на спеціальний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Закарпатській області згідно квитанції № 8 від 24 червня 2015 року, повернути заставодавцю ОСОБА_12 .

Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , бежевого кольору, що знаходиться на відповідальному зберіганні ОСОБА_4 повернути законному володільцю ОСОБА_12 ; мобільний телефон марки «Нокія 1280», ІМЕІ НОМЕР_3 , з карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» номер НОМЕР_4 , який знаходиться при матеріалах кримінального провадження знищити.

Процесуальні витрати по справі за проведення трасологічної експертизи № 16/1214 від 29 грудня 2014 року у розмірі 196 (сто дев`яносто шість) гривень 56 копійок стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалами слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня та 08 липня 2015 року у виді арешту майна скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1