УХВАЛА

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дуплиське, Залішицького
району, Тернопільської області, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк два роки шість місяців, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінального-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінального-виконавчої інспекції, не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органів кримінального-виконавчої інспекції.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації, вважає, що вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням є незаконним, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. Апелянт звертає увагу на те, що судом в повній мірі не враховано підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, обставини його вчинення, мотивацію злочину та особу обвинуваченого.
Прокурор вважає, що судом безпідставно визнано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, оскільки останній не надав достовірну інформацію про джерело придбання наркотичного засобу.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції проігнорував наявні в матеріалах кримінального провадження дані, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, оскільки останній своїми діями сприяв поширенню немедичного застосування наркотичних засобів. Такимчином, апелянт вважає, що застосування положень ст.75 КК України за цим вироком унеможливлює досягнення мети виправлення обвинуваченого.
Після чого, він перевіз вказаний наркотичний засіб до проспекту Бажана, буд. 7-ж в м. Києві, де в 17 год. 30 хв. був затриманий працівниками міліції, та в нього був вилучений придбаний наркотичний засіб методон, загальною вагою 1, 15 г, який він при затриманні викинув.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду не підлягає скасуванню.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 307 КК України як незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу метадону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, вказане положення закону виконано в повному обсязі.
Зокрема, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурора, а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, який згідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення злочину.
Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому правильно врахував дані про його особу, який згідно ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину.
Доводи прокурора про безпідставне визнання судом щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину повністю і висловив щире каяття у вчиненому злочині.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 відразу після затримання дав показання про придбання наркотичного засобу з метою збуту. Його показання щодо цього в суді були єдиним доказом сторони обвинувачення на підтвердження мети придбання наркотичного засобу.
Крім того, матеріали провадження свідчать про те, що після затримання, ОСОБА_7 став співпрацювати зі слідством, розказавши хто йому запропонував збувати методон, розповів схему збуту іншими особами йому наркотичного засобу, назвавши їх імена, номери телефонів, номер банківської карти та ім`я її власника, куди необхідно було перевести кошти за придбаний наркотичний засіб.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення злочину свідчать про його щире каяття, про що він заявив як в суді першої інстанції, так і при розгляді провадження в апеляційному суді.
Наведені вище обставини підтверджують правильність висновку суду про можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання, та спростовують доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, не врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, особу винного та інші обставини провадження, а також відсутність підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати завданням, визначеним в ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
За таких обставин колегія суддів вважає призначене ОСОБА_5 покарання справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2