Пр. № 1/155/1/16
Справа № 0303/1128/2012
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Горохівський районний суд
Волинської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Горохівського районного суду Волинської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нова Вижва Старовижівського району Волинської області, українця, громадянина України, освіта повна вища, неодруженого, інваліда 3 групи, жителя АДРЕСА_1 , засудженого Маневицьким районним судом Волинської області 02 серпня 2011 року за ч.2 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.З ст.364, ч.1 ст.366 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 відповідно до наказу начальника Державної податкової інспекції у Горохівському районі Волинської області № 13 від 04 квітня 2006 року був прийнятий на посаду старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу оподаткування фізичних осіб і, будучи службовою особою державним службовцем, мав спеціальне звання Інспектор податкової служби 3 рангу.
Також ОСОБА_7 відповідно до п.1 ст.2 Закону України Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів належав до працівників правоохоронних органів і відповідно до ст.19 Конституції України, будучи службовою особою, повинен був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Однак ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою в жовтні 2006 року в смт.Мар`янівка Горохівського району Волинської області переконав приватного підприємця ОСОБА_6 отримати для нього кредит у ВАТ КБ Надра на суму 25000,00 грн. При цьому підсудний пообіцяв потерпілому винагороду за оформлення кредиту та запевнив останнього, що заборгованість по цьому кредиту він сплатить самостійно.
Оскільки для оформлення кредиту необхідно було документально підтвердити доходи ОСОБА_6 , як приватного підприємця, ОСОБА_7 вніс виправлення у звіт потерпілого за другий квартал 2006 року, збільшивши обсяг виручки з 3094,00 грн. до 13094,00 грн., а також спонукав останнього у звіті за третій квартал 2006 року подати неправдиву завищену інформацію про обсяг його виручки в сумі 92000,00 грн. На підставі вищевказаних звітів ОСОБА_7 виготовив довідку № 572 від 04 жовтня 2006 року, внісши до неї завідомо неправдиві дані про те, що за період з 01 квітня по 30 вересня 2006 року приватний підприємець ОСОБА_6 отримав виручку в сумі 85941,00 грн. 04 жовтня 2006 року ОСОБА_6 уклав із ВАТ КБ Надра кредитний договір № 77741279 на відкриття карткового рахунку на суму 25500,00 грн., надавши банку вищевказану довідку про доходи. Через тиждень потерпілий зняв з кредитної картки 23000,00 грн. і вищевказані кошти разом із кредитною карткою передав ОСОБА_7 , за що, як винагороду, отримав від ОСОБА_7 1000,00 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, приблизно через тиждень після цього ОСОБА_7 , приїхавши додому до ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою повторно переконав останнього оформити ще один кредит. При цьому ОСОБА_7 пояснив, що самостійно взяти кредит не може, оскільки є державним службовцем, та оформлений потерпілим кредит він буде погашати самостійно. З метою оформити кредит ОСОБА_6 разом із своїм знайомим ОСОБА_8 приїхали у м.Луцьк Волинської області, де зустрілися із ОСОБА_7 . Підсудний надав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 чисті проштамповані бланки декларацій про доходи, які він попередньо взяв на роботі, та продиктував, як їх заповнювати. Після цього 03 листопада 2006 року ОСОБА_6 в ПАТ УкрСиббанк уклав договір про надання споживчого кредиту № 0 та отримав кредит в сумі 5000,00 доларів США під особисту поруку ОСОБА_8 . Вищевказані кошти ОСОБА_6 особисто віддав ОСОБА_7 .
Також в січні 2007 року ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою повторно переконав ОСОБА_8 отримати для нього кредит в розмірі 5000,00 грн. При цьому підсудний надав ОСОБА_8 довідку № 2 від 22 січня 2007 року про те, що потерпілий постійно працює у ТзОВ Агрокомплекс Галичина і його дохід за останні 6 місяців становить 8781,00 грн. Зазначену довідку на прохання підсудного заповнив ОСОБА_9 24 січня 2007 року ОСОБА_8 у м.Луцьку у відділенні банку Тас-Комерцбанк, що в приміщенні магазину Ювант, уклав з цим банком кредитний договір № 0202/0107/50-014 та отримав кредитні кошти в сумі 4900,00 грн. Цього ж дня ОСОБА_8 в приміщенні ДПІ в Горохівському районі передав вищевказані кошти ОСОБА_7 .
Крім того, на початку січня 2007 року ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою повторно переконав ОСОБА_6 оформити ще один кредит. При цьому підсудний двічі надав ОСОБА_6 грошові кошти для часткового погашення заборгованості по попередніх кредитах. З метою оформлення кредиту у банку Райффайзен банк Аваль ОСОБА_7 виготовив та надав ОСОБА_6 довідку № 582/12 від 17 січня 2007 року, внісши до неї завідомо неправдиві дані про те, що за період з 01 липня по 31 грудня 2006 року приватний підприємець ОСОБА_6 отримав виручку в сумі 195706,00 грн. Також аналогічні завідомо неправдиві довідки він надав ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та попросив зазначених осіб бути поручителями ОСОБА_6 . 26 січня 2007 року ОСОБА_6 уклав із ВАТ Райффайзен банк Аваль кредитний договір № 014/1121/33501 на отримання кредиту в розмірі 15000,00 грн. ОСОБА_6 отримав вищевказані кошти та передав їх ОСОБА_7 .
В подальшому в другій половині січня 2007 року ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою повторно переконав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 отримати для нього кредити у ПАТ Індекс Банк в розмірі по 15000,00 грн. кожен. Підсудний пояснив, що вищевказані кошти йому необхідні для розширення бізнесу і часткового погашення попередніх кредитів. При цьому ОСОБА_7 надав вищевказаним особам довідки про їх доходи з СДПЧ № 9 м.Горохова від 29 січня 2007 року, де було зазначено, що сукупний дохід ОСОБА_6 становить 11408,00 грн., а ОСОБА_8 11974,40 грн. 02 лютого 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в приміщенні ПАТ Індустріально-експортний банк, що в м.Луцьк Волинської області, уклали кредитні договори № 700463/522 та № 700462/521 на суму по 15000 грн. кожен, а отримані кошти особисто передали ОСОБА_7 .
Також в березні 2007 року ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою повторно переконав ОСОБА_8 оформити ще один кредит. При цьому підсудний надав ОСОБА_8 грошові кошти для часткового погашення заборгованості по попередніх кредитах. 11 березня 2007 року ОСОБА_8 у Горохівському відділенні ТзОВ Комерційний Банк Дельта, яке знаходилося в приміщенні магазину Скарлет Плюс, уклав кредитний договір № 0307, згідно якого отримав кредит у сумі 10500,00 грн. для придбання через приватного підприємця ОСОБА_12 спального гарнітуру та телевізора. Проте, переслідуючи мету заволодіти грошовими коштами, а не зазначеним товаром, ОСОБА_7 , зловживаючи довірою підприємця ОСОБА_12 , ввів останнього в оману і відмовився нібито від імені ОСОБА_8 від придбання зазначених товарів, при цьому замість товару попросив ОСОБА_12 надати грошові кошти, які останній зняв із свого розрахункового рахунку та віддав їх ОСОБА_7 .
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 своєї вини у інкримінованих йому злочинах не визнав і пояснив, що дійсно у 2006 2007 роках працював на посаді податкового ревізора-інспектора в ДПІ в Горохівському районі та був наділений певними повноваженнями. Підсудний ствердив, що з потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був знайомий, тому що вони здавали звіти в ДПІ, при цьому він особисто приймав звіти лише в потерпілого ОСОБА_8 . Підсудний показав, що він з потерпілими ніколи з приводу кредитів не спілкувався, кредитних коштів, які отримували останні, він не брав, жодних виправлень до офіційних документів не робив, нічого всупереч посадовим обов`язкам інспектора податкової служби не чинив, своє службове становище ні у власних інтересах, ні в інтересах третіх осіб не використовував. Що стосується потерпілого ОСОБА_13 , то підсудний ствердив, що потерпілий з власної волі оформив кредит на 10000 грн., з яких 2000 грн. залишив собі, а 8000 грн. позичив йому, тому жодних незаконних дій стосовно ОСОБА_13 він не вчиняв.
Не дивлячись на те, що підсудний своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, його вина повністю підтверджується здобутими та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтвердив свої покази, надані на досудовому слідстві, крім того, суду показав, що він займався підприємницькою діяльністю з 2004 року, з підсудним у нього раніше були спільні бізнесові справи. Коли підсудний обіймав посаду податкового інспектора в ДПІ в Горохівському районі, потерпілий здавав йому звіти. Потерпілий ствердив, що підсудний, перебуваючи на вищевказаній посаді, постійно телефонував до нього з проханням оформити на себе банківський кредит, а отримані кошти віддати йому, обіцяючи при цьому погасити ці кредити та сприяти у веденні потерпілим підприємницької діяльності, вирішувати всі питання, пов`язані з податковими перевірками. Потерпілий показав, що він, погодившись на це, маючи на меті уберегти свій бізнес від необґрунтованого тиску податківців, на протязі біля одного місяця оформив на себе у різних банківських установах 5 кредитів, отримані кошти по яких передав підсудному.
Так, оформляючи кредит у Горохівському відділенні КБ Надра в присутності підсудного, який самостійно підготував всі необхідні для цього документи, працівник банку звернула увагу на те, що довідка про доходи потерпілого не відповідає сумі отриманого кредиту. Коли потерпілий сказав підсудному, що сума його доходів у довідці завищена, той відповів, що все владнає, поговорив з працівником банку, після чого потерпілий підписав кредитний договір. Через деякий час підсудний сказав йому, щоб він прийшов у банк та забрав там банківську картку, зняв з неї кошти та передав їх йому. В присутності свого товариша ОСОБА_14 потерпілий отримав у Горохівському відділенні КБ Надра цю картку, на якій знаходилось 25000 грн., зняв з неї 23000 грн., які разом з карткою передав підсудному. Потерпілий ствердив, що підсудний дав йому 1000 грн. на погашення кредиту, решту пообіцяв сплачувати сам. Через деякий час, коли потерпілий поцікавився долею кредиту, підсудний відповів, що сплатив частину кредиту, однак через рік банк повідомив потерпілого, що кредитні кошти не сплачуються.

Потерпілий також показав, що приблизно через тиждень після цього з тих же мотивів він оформив кредит у Луцькому відділенні Укрсиббанку в сумі 5000 доларів США, які передав підсудному. Потерпілий ствердив, що перед оформленням кредиту підсудний, перебуваючи в той день разом з ним та ОСОБА_15 , який за проханням підсудного виступив його поручителем, у м.Луцьку, надав йому чисті бланки податкових звітів, які потерпілий заповнив під диктовку підсудного. Після оформлення кредитного договору потерпілий передав підсудному в присутності ОСОБА_14 вищевказану суму коштів, яку в подальшому підсудний не сплатив. Потерпілий ствердив, що він сам змушений був сплатити в користь банку біля 4000 доларів США в рахунок погашення боргу.

В подальшому потерпілий оформив кредит у Горохівському відділенні Райффайзен банк Аваль на суму 15000 грн. Потерпілий ствердив, що він погодився укласти цей кредитний договір після неодноразових прохань підсудного та запевнень, що кредитні кошти будуть ним погашені. Поручителями потерпілого в цей раз виступило подружжя ОСОБА_16 , з якими домовився підсудний, а сам потерпілий раніше знайомий з ними не був. Потерпілий показав, що в перший день підписати договір не вдалося, оскільки було виявлено помилку в документах поручителя, при цьому підсудного в банку не було, однак останній самостійно підготував всі необхідні для оформлення кредиту документи, спілкувався з потерпілим та працівником банку по телефону. Приблизно через тиждень за вказівкою підсудного потерпілий знову прибув до цього банку, приніс необхідні документи, підписав договір, отримав банківську картку, на якій знаходилось 15000 грн., та передав її підсудному. Вищевказані кредитні кошти підсудний не погасив, хоча обіцяв це зробити.
Потерпілий ствердив, що через деякий час після оформлення вказаного кредиту з тих же мотивів він та ОСОБА_17 прибули до м.Луцька, де уклали кредитний договір з Індексбанком. Перед укладенням цього договору їх зустрів підсудний та вручив їм довідки про те, що вони працюють пожежниками у пожежній частині м.Горохова та отримують там заробітну плату. Спочатку працівник банку відмовила їм в укладенні договору, однак, після того, як підсудний зайшов у приміщення банку та домовився з керуючим, такий договір було укладено. Потерпілий показав, що він та ОСОБА_17 отримали у касі банку по 15000 грн. кредитних коштів, свої кошти він передав підсудному в автомобілі в присутності ОСОБА_18 . Потерпілий показав, що першу сплату частини цього кредиту здійснив підсудний, однак після цього він жодного погашення не проводив, у зв`язку з чим потерпілий сплатив цей кредит власним коштом в розмірі біля 3500 доларів США.
Крім цього, потерпілий показав, що якби підсудний не працював податковим інспектором, він ніколи б не погодився надати йому таку суму коштів, жодних виправлень у своїх податкових звітах він не вчиняв, такі виправлення були зроблені рукою підсудного. Наявний у матеріалах справи цивільний позов про стягнення в його користь спричиненої шкоди потерпілий просив задовольнити у повному обсязі.

Оголошеними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_8 повністю підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_6 . З цих показань вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 у 2006 році був зареєстрований як фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності. Потерпілий мав спільний бізнес із своїм товаришем ОСОБА_6 , під час складання податкових звітів у 2006 році познайомився із підсудним, який працював на посаді податкового інспектора ДПІ в Горохівському районі. Восени 2006 року підсудний звернувся до ОСОБА_6 з проханням оформити на себе кредит, мотивуючи це тим, що сам він не має права на оформлення кредитів, так як є державним службовцем. При цьому підсудний обіцяв ОСОБА_6 погашувати цей кредит та виплачувати винагороду в розмірі 300 доларів США. Наступного дня після цієї розмови потерпілий, підсудний та ОСОБА_6 підійшли до Горохівського відділення КБ Надра, підсудний при цьому мав на руках всі документи, необхідні для оформлення кредиту. Коли ОСОБА_6 підписав кредитний договір, працівники банку йому повідомили, що приблизно через тиждень він може забрати банківську картку, на яку будуть перераховані кредитні кошти.
Через деякий час підсудний знову просив ОСОБА_6 оформити кредит у Луцькому відділенні Укрсиббанку в розмірі 5000 доларів США, при цьому просив також потерпілого ОСОБА_8 бути поручителем останнього, посилаючись на те, що сам він, як державний службовець, не має права бути поручителем. Будучи переконаними у порядності підсудного, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підписали відповідні угоди, при цьому підсудний самостійно підготував всі необхідні для цього документи.

Вищевказаними показаннями потерпілого ОСОБА_8 стверджується також, що в січні 2007 року підсудний звернувся до нього з проханням оформити кредит на себе в розмірі 5000 грн. та передати йому ці кошти, оскільки у нього виникли якісь фінансові проблеми. Підсудний обіцяв, що ці кошти він поверне на протязі тижня. Під впливом переконань підсудного потерпілий у приміщенні торгового центру Ювант, що в м.Луцьку, підписав кредитний договір у відділені ТАС Комецбанк, про що попередньо домовився підсудний, та надав банку підготовлені останнім документи. Одразу після підписання договору потерпілий отримав в банку 4900 грн., які в той же день передав підсудному в його службовому кабінеті в приміщенні ДПІ.

Крім того, на початку лютого 2007 року підсудний знову попросив потерпілого та ОСОБА_6 оформити кредит в Індексбанку, мотивуючи це необхідністю розширити бізнес та погасити попередні кредити. У м.Луцьку, де оформлявся кредит, працівники банку відмовили в укладенні кредитного договору у зв`язку з відсутністю візи керуючого відділенням банку. Після цього підсудний особисто вирішив це питання та кредитний договір було підписано. Під час спілкування з працівниками банку потерпілий та ОСОБА_6 довідались, що підсудний, який готував всі документи, надав банку довідки про те, що вони працюють у пожежній частині та отримують там дохід. В той же день потерпілий та ОСОБА_6 отримали в касі банку по 15000 грн. та передали їх підсудному, однак, як виявилось в подальшому, останній вищевказаних кредитів не погасив.
В березні 2007 року потерпілий ОСОБА_8 у приміщенні Горохівської ДПІ зустрівся із підсудним, який попросив його оформити на себе кредит на придбання товарів у Дельта Банку в магазині Скарлет Плюс, що в м.Горохові поблизу автостанції. Підсудний пояснив потерпілому, що ніхто товару йому відпускати не буде, підприємець зніме з рахунку кредитні кошти та передасть йому. Коли потерпілий прийшов до магазину, він мав лише паспорт та ідентифікаційний код, які необхідні для отримання кредиту. Після підписання договору йому повідомили, що перерахують на рахунок підприємця 11800 грн. Спочатку підсудний частково погашав оформлені кредити, однак це відбувалось на протязі перших двох місяців, всі інші кредитні зобов`язання перед банками потерпілий виконував за рахунок власних коштів.
Вищевказані показання потерпілих підтверджуються показами свідків та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , яка показала суду, що підсудний працював у відділі оподаткування фізичних осіб ДПІ в Горохівському районі. До його обов`язків входило адміністрування податків, видача довідок підприємцям, надання роз`яснень законодавства і все, що стосується посадової інструкції працівника. Підсудний видавав довідки про доходи, отримані суб`єктами підприємницької діяльності. Для того, щоб видати довідку, суб`єкт підприємницької діяльності звертався до ДПІ із заявою, яка реєструвалася в журналі вхідної кореспонденції. Тоді свідок, як начальник ДПІ, або її заступник доручала цю роботу безпосередньо начальнику відділу, а в разі його відсутності конкретному працівнику, і тоді цей працівник видавав довідку. При підготовці довідки піднімалися документи, декларації і на підставі бази даних про доходи особі видавалася довідка, яка реєструвалася в журналі вихідної кореспонденції. Якщо підприємець здійснював підприємницьку діяльність і звітувався про відсутність доходів, про що свідчить його декларація, в довідці вказувалося про відсутність доходів;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 , який показав суду, що разом із підсудним він працював у період з жовтня 2006 року по березень чи початок квітня 2008 року у ДПІ в Горохівському районі. Свідок ствердив, що підсудний у його підпорядкуванні не був, а працював разом з ним в одному службовому кабінеті. Підприємці ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заходили в податкову, щоквартально звітувались за отримані доходи, а працівники ДПІ приймали у них декларації. Свідок показав, що при можливості така декларація перевірялася відразу, а коли такої можливості не було через деякий час. При цьому підсудний обслуговував підприємців, що перебували на загальній системі оподаткування, а він та ОСОБА_21 тих, хто перебував на єдиному податку. Коли був великий наплив підприємців при здачі звітності, підсудний міг прийняти звіти у тих, хто перебував на загальній системі оподаткування. Чи спілкувались потерпілі з підсудним з приводу отримання кредитів, свідок не знає. Будь-яких перевірок працівник ДПІ проводити з власної ініціативи права не мав, оскільки всі перевірки здійснювались відповідно до графіку їх проведення або до направлення, виданого начальником ДПІ;

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , яка підтвердила покази вищевказаних свідків та суду показала, що вона працювала в одному службовому кабінеті разом із підсудним. Підсудний, як і інші працівники ДПІ, оформляв та видавав підприємцям довідки про їх доходи, при цьому, чи видавав підсудний які-небудь довідки для потерпілих, свідок не пам`ятає;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , яка показала суду, що вона працювала у Горохівському відділенні КБ Надра і займалася кредитуванням фізичних осіб. Свідок ствердила, що при видачі кредитів підприємцям бралась до уваги довідка про їх доходи, видана податковою інспекцією та завірена відповідними підписом та печаткою, підстав сумніватися в достовірності відображених у цих довідках відомостей у працівників банку не було. Свідок показала, що підсудний оформляв у банку, в якому вона працювала, кредит особисто для себе, чи оформлялись кредити підприємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , свідок не пам`ятає;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який показав суду, що з підсудним він був знайомий, оскільки займався підприємницькою діяльністю та здавав звіти в податкову інспекцію безпосередньо підсудному. Свідок ствердив, що одного разу підсудний попросив його виступити поручителем за кредит потерпілого ОСОБА_6 у Горохівському відділенні Райффайзен банк Аваль, на що він погодився, оскільки не думав про наслідки. Довідку про свої доходи в цей банк він не надавав. Крім нього, поручителем по цьому кредиту виступила його сестра, але яким чином вона домовлялася з підсудним, свідок не знає. Чи сплачено цей кредит, свідок не знає, будь-яких повідомлень з банку з цього приводу йому не надходило;
- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_24 , з яких вбачається, що підсудний попросив її бути поручителем при оформленні кредиту потерпілим ОСОБА_6 у Горохівському відділенні Райффайзен банк Аваль. Вона погодилась, підписала відповідний договір, кредитні кошти потерпілий передав їй, а ввечері того ж дня підсудний прийшов до неї додому та забрав ці кошти собі;
- кредитним договором № 77741279 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки у ВАТ КБ Надра від 04 жовтня 2006 року, укладеного ОСОБА_6 (а.с.300-310, т.2);
- довідкою, виготовленою ОСОБА_7 і виданою ОСОБА_6 про те, що об`єм виручки останнього за 2-3 квартал 2006 року становить 85941 грн. (а.с.305, т.2);
- договором про надання споживчого кредиту № 0 ОСОБА_6 від 03 листопада 2006 року в розмірі 5000 доларів США АКБ Укрсиббанк м.Луцьк, де підставою для надання цього кредиту є довідка про взяття на облік як платника податків ОСОБА_6 та звіти суб`єкта малого підприємницва - фізичної особи - платника єдиного податку ОСОБА_6 за 1, 2, 3 квартал 2006 року (а.с.24-29, т.3);
- договором поруки № 00/1 від 03 листопада 2006 року, укладеним із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , його деклараціями про доходи за період з 01 січня 2006 року по 01 вересня 2006 року та довідкою Горохівської податкової інспекції № 638/17, виготовленою ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_8 перебуває на загальній системі оподаткування (а.с.1-67, т.3);
- матеріалами кредитної справи ОСОБА_6 у Райффайзен банк Аваль від 18 січня 2007 року про отримання кредиту в розмірі 15000 грн. (а.с.79-123, т.3), у якій містяться довідки податкової інспекції у Горохівському районі № 782/17, № 788/17, № 787/17 від 17 січня 2007 року, виготовлені ОСОБА_7 , про те, що у 2 кварталі 2006 року ОСОБА_6 отримав виручку в розмірі 195706 грн., ОСОБА_10 отримав виручку в розмірі 14768 грн., ОСОБА_25 отримала дохід у розмірі 56300 грн. (а.с.91, 105, 111, т.3);
- кредитною справою ОСОБА_6 у Індустріально-експортному банку на суму 15000 грн. від 02 лютого 2007 року № 700463/522, у якій підставою для оформлення кредиту є довідка № 2 про доходи ОСОБА_6 , як працівника СДПЧ № 9 м.Горохів в розмірі 11400 грн. за період з 01 серпня 2006 року по 31 січня 2007 року (а.с.32-42, т.2);
- кредитною справою ОСОБА_8 у Індустріально-експортному банку на суму 15000 грн. від 02 лютого 2007 року № 700462/521, у якій підставою для оформлення кредиту є довідка № 1 про доходи ОСОБА_8 , як працівника СДПЧ № 9 м.Горохів в розмірі 11974,40 грн. за період з 01 серпня 2006 року по 31 січня 2007 року (а.с.43-53, т.2);
- кредитним договором від 24 січня 2007 року № 0202/0107/50-014, укладеним між ТАС Комерцбанк та ОСОБА_8 на суму 4900 грн., де підставою для укладення цього договору є довідка № 2 від 22 січня 2007 року про доходи ОСОБА_8 у ТзОВ Агрокомплекс Галичина за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року в розмірі 10050 грн. (а.с.100-110, т.2);
- кредитним договором від 22 березня 2007 року № 001-02070-220307 про надання кредитних коштів на придбання ОСОБА_8 телевізора Самсунг ціною 2500 грн. та спальні Олімпія ціною 8000 грн., всього на суму 10500 грн. (а.с.217-230, т.1);
- розпискою ОСОБА_7 від 16 жовтня 2006 року, наданою ОСОБА_6 , відповідно до якої він засвідчив факт існування боргових зобов`язань на суму 25000 грн. (а.с.173, т.3);
- висновком експерта № 149 від 24 березня 2008 року, відповідно до якого зображення відтисків штампу 9 самостійної державної пожежної частини м.Горохів та відтиск печатки Для господарських та грошових документів Горохівського РВ ГУ МНС України у Волинській області в довідці № 2 від 29 січня 2007 року, виданій ОСОБА_6 , є копіями та нанесені струменевим друком з використанням кольорового струменево-крапельного принтера (а.с.71-77, т.4).
Органом досудового слідства дії підсудного ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.364, ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України.
В той же час в судовому засіданні встановлено, що Законом України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції від 21 лютого 2014 року частину 3 статті 364 КК України виключено. Поряд з цим кваліфікуючою ознакою ч.1 ст.364 КК України (зі змінами, внесеними вищевказаним Законом), є спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно п.3 примітки до ст.364 КК України істотною вважається така шкода, яка в сто разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Згідно підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга надається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Статею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2016 року становить 1378 грн.

Отже, розмір істотної шкоди для цілей, визначених ст.364 КК України, з 01 січня 2016 року становить 68900 грн.
Крім цього, на думку суду, досудовим слідством та в судовому засіданні не здобуто жодного доказу про те, що дії підсудного в епізодах, по яких йому пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.364 КК України, були вчинені всупереч інтересам служби і такі дії виходили за межі покладених на нього обов`язків. Також під час проведення досудового слідства та в ході судового розгляду справи не здобуто жодного доказу про те, що вищевказаними діями підсудного спричинено істотну шкоду державним інтересам у вигляді підриву престижу й авторитету ДПІ в Горохівському районі.

Отже, з огляду на вищенаведене суд вважає, що в ході розгляду справи та виходячи з пред`явленого підсудному обвинувачення встановлено відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, оскільки діями підсудного по жодному з епізодів обвинувачення сума спричиненої потерпілим шкоди не сягає 68900 грн., а фактів спричинення підсудним істотної шкоди державним інтересам в суді не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у кримінальній справі в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) та ст.5 КК України у зв`язку із декриміналізацією злочинного діяння.
Крім цього, обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України по епізоду, що стосується отримання потерпілим ОСОБА_6 кредиту за кредитним договором № 77741279, укладеним ним 04 жовтня 2006 року із ВАТ КБ Надра, не знаходить свого підтвердження в частині спричинення потерпілому значної шкоди, оскільки згідно примітки до ст.185 КК України значною вважається шкода від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто не менше 68900 грн. З огляду на вищенаведене суд вважає, що вчинені підсудним дії підпадають під ознаки злочину, що передбачає відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а тому ці дії, на думку суду, з урахуванням їх перекваліфікації в бік пом`якшення слід перекваліфікувати з ч.2 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України, оскільки підсудний ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_6 заволодів його майном.

На підставі вищенаведеного суд також виключає з обвинувачення по всіх епізодах, пов`язаних із вчиненням підсудним шахрайських дій, таку кваліфікуючу ознаку як заподіяння потерпілим значної шкоди.

Таким чином суд всесторонньо, об`єктивно аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що інші злочинні дії підсудного слід кваліфікувати за ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, оскільки підсудний ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , повторно заволодів їх майном, а також, будучи службовою особою, вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості про розмір виручки потерпілих та свідків.
Органи досудового слідства також звинувачували ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в епізодах, де потерпілими визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , а також в епізоді, який стосується отримання потерпілим ОСОБА_6 кредиту у ВАТ КБ ПриватБанк.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він у 2006 році займався підприємницькою діяльністю, при цьому звітувався у ДПІ в Горохівському районі, де й познайомився із підсудним, який працював там на посаді податкового інспектора. Потерпілий ствердив, що в червні 2006 року в приміщенні ДПІ підсудний звернувся до нього з проханням бути його поручителем при видачі останньому кредиту, оскільки він не може взяти його самостійно у зв`язку з перебуванням на державній службі. Вважаючи, що хороші стосунки із працівником ДПІ сприятимуть йому у підприємницькій діяльності, потерпілий погодився і передав підсудному документи для оформлення поруки. Однак через деякий час підсудний повідомив потерпілого, що працівники банку помилково оформили кредит саме на потерпілого, тому йому необхідно підписати кредитний договір та отримати кошти. Потерпілий ствердив, що підсудний тоді йому сказав, що коли він відмовиться підписати договір, то не отримає своїх документів та буде мати проблеми з податківцями. Через кілька днів, коли потерпілий перебував у м.Луцьку, до нього під`їхав знайомий підсудного ОСОБА_26 , з яким вони на таксі прибули до офісу Приватбанку, де він, не читаючи, підписав кредитний договір. Потерпілий показав, що банківську картку, на якій були кредитні кошти, він передав ОСОБА_27 , отримав від нього свої документи та по приїзді додому взяв у підсудного розписку про отримання ним грошей у борг. Попри те, що підсудний обіцяв потерпілому вчасно сплачувати кредитні зобов`язання, з квітня 2007 року йому почали надходити повідомлення з банку про кредитну заборгованість. Після цього потерпілий декілька разів телефонував підсудному з цього приводу, той спочатку обіцяв все сплатити, але потім на його телефонні дзвінки не реагував. Про те, що цей кредит повністю погашено, потерпілий переконався вже під час судового розгляду кримінальної справи та у зв`язку з цим майнових претензій до підсудного, пов`язаних із вищевказаним кредитом, не має.
Крім цього, потерпілий показав, що у жовтні 2006 року під час складання податкової звітності у приміщенні ДПІ до нього знову звернувся підсудний із вимогою оформити кредит у КБ Надра та передати йому кредитні кошти, оскільки у випадку відмови у потерпілого будуть проблеми з податковою. Потерпілий, сприйнявши цю погрозу як реальну, погодився та уклав кредитний договір у Горохівському відділенні КБ Надра, при цьому підсудний самостійно підготував всі документи, необхідні для його оформлення, та передав їх у банк. Через 2 дні потерпілому, коли він перебував у м.Луцьку, зателефонував підсудний та сказав, щоб він із банківської картки, на якій було 25000 грн., зняв 24000 грн. та передав їх разом із карткою братові підсудного, що потерпілий і зробив, після чого знову відібрав у підсудного розписку про передачу йому грошей у борг. Потерпілий ствердив, що повідомлення з КБ Надра про заборгованість почали йому надходити з весни 2007 року, він повідомляв про це підсудного, однак той її не погашав. Після винесення судового рішення про стягнення з нього в користь банку кредитної заборгованості із пенсії потерпілого щомісячно стягуються в користь кредитора грошові кошти, тому наявний у матеріалах справи уточнений цивільний позов про стягнення в його користь спричиненої шкоди потерпілий просив задовольнити у повному обсязі.

З оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_28 , наданих ним під час розгляду справи в суді, вбачається, що у 2006 році він займався підприємницькою діяльністю, однак у зв`язку з банкрутством жодних доходів не отримував. Про свої доходи він звітувався в ДПІ в Горохівському районі, при цьому підсудний безпосередньо в нього звітів не приймав. На підставі поданої свідком заяви підсудний видав йому довідку № 533/17 від 06 вересня 2006 року та копію декларації про доходи, одержані в першому півріччі 2006 року. Вищевказану декларацію свідок заповнював особисто, а довідку про доходи від 25 січня 2007 року свідок підробив власноручно по зразку раніше отриманої, використавши для цього комп`ютер, так як ці документи йому були необхідні для отримання кредитів та розвитку власного бізнесу. Крім того, будучи особисто знайомим із підсудним, свідок, виконуючи прохання останнього, в м.Луцьку на таксі підвозив потерпілого ОСОБА_5 до відділення ПриватБанку, де той отримав кредит, а отримані кошти передав його знайомому, що має ім`я ОСОБА_29 . Свідку відомо, що особа, яка отримала ці кошти, приблизно у 2008 - 2009 роках погасила цей кредит від імені ОСОБА_5 (а.с.149-150, т.7).
З оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_30 вбачається, що в жовтні 2006 року до нього зателефонував його брат ОСОБА_7 і попросив підійти до офісу КБ Надра, що в м.Луцьку на Київському майдані. Коли свідок підійшов в обумовлене місце, то зустрів там незнайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_31 , який передав йому пакет з пачками грошей. Після отримання цього пакету до нього знову зателефонував підсудний та попросив передати цей пакет пасажиру легкового автомобіля іноземного виробництва, який стояв неподалік біля зупинки. Свідок передав цей пакет вищевказаній особі, хто ця особа, він не знає, марки та номера автомобіля не запам`ятав (а.с.287-290, т.2).

Факт укладення потерпілим ОСОБА_5 кредитних договорів з вищевказаними установами банків підтверджується кредитним договором № 18051 cred від 09 червня 2006 року, укладеним у м.Луцьку між ОСОБА_5 та представником ПриватБанку на отримання кредитної картки на суму 5000 доларів США (а.с.119-123, т.2), а також матеріалами кредитної справи ОСОБА_5 згідно договору № 77738213 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки ВАТ КБ Надра (а.с.126-138, т.2).
Копіями розписок про отримання коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_5 (а.с.158-159, т.3) стверджується, що підсудний позичив у потерпілого ОСОБА_5 10000 доларів США, які останній отримав, як кредитні кошти у відділеннях ГРУ Приватбанк та ВАТ КБ Надра, при цьому підсудний зобов`язується оплачувати ці кредити згідно графіку погашення.

Таким чином з огляду на вищенаведене судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 , двічі отримавши кредитні кошти на прохання підсудного у м.Луцьку, там же відразу зазначені кошти передавав іншій особі. Ні на досудовому слідстві, ні в ході судового розгляду не здобуто жодного доказу того, що зазначені кошти передавались саме підсудному. Крім того, в судовому засіданні доведено, що кредит, отриманий потерпілим ОСОБА_5 у ВАТ КБ ПриватБанк в розмірі 5000 доларів США, погашено ще у 2008 році. Посилання потерпілого на розписки, які надав йому підсудний 09 червня та 19 жовтня 2006 року, як на доказ вчинення останнім шахрайських дій, суд не бере до уваги, оскільки, на думку суду, вищевказані розписки свідчать про цивільно-правові відносини, які склались у той час між підсудним та потерпілим. На підставі викладеного вище та у зв`язку з тим, що диспозиція ст.190 КК України не передбачає вчинення шахрайських дій в інтересах третіх осіб, суд виключає вищевказані епізоди із обвинувачення підсудного за ч.2 ст.190 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що незадовго після отримання ним кредиту у Горохівському відділенні Райффайзен банк Аваль, він, погодившись на неоднарозові прохання підсудного оформити ще один кредит, підписав кредитний договір у Горохівському відділені ПриватБанк в розмірі 15000 грн., отримав картку з відповідними коштами та в приміщенні податкової інспекції передав її підсудному. Підсудний запевнив потерпілого, що буде самостійно погашати цей кредит, кілька разів давав йому певні суми для його погашення, однак повністю не розрахувався, внаслідок чого потерпілий був змушений погасити цей кредит у вказаному розмірі своїми коштами.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що епізод отримання ОСОБА_6 в грудні 2006 року у Горохівському відділенні ВАТ КБ ПриватБанк кредиту в розмірі 15000 грн. та передачу зазначених коштів підсудному необхідно виключити із обвинувачення останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку з недоведеністю, оскільки, крім показань потерпілого, суду не представлено будь-яких інших доказів, які вказували б на причетність підсудного до отримання потерпілим вищевказаного кредиту.
Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що у 2007 році у нього були дружні стосунки із підсудним, вони довіряли один одному. Коли одного разу він звернувся до підсудного з проханням позичити гроші, останній відповів, що може допомогти йому в оформленні кредиту, з якого частину візьме підсудний, а частину потерпілий, при цьому кожен буде погашати цей кредит самостійно. На початку 2007 року потерпілий разом із підсудним поїхали в м.Луцьк, де в АТ Індексбанк потерпілий підписав кредитний договір про отримання кредиту в розмірі 10000 грн., при цьому довідку про його доходи заповняв підсудний в автомобілі перед підписанням договору. Після цього потерпілий отримав в банку готівку на вищевказану суму, з якої 2000 грн. залишив собі, а 8000 грн. біля приміщення банку передав підсудному, домовившись з ним про те, що до кінця року кожен погасить свою частину кредиту. Потерпілий ствердив, що свою частину кредиту він погасив до квітня 2007 року, однак, починаючи з наступного місяця, йому почали надходити банківські повідомлення про наявність боргу. На неодноразові нагадування підсудному виконати свої зобов`язання та погасити банку 8000 грн. останній обіцяв, що все це зробить найближчим часом, але своєї частини кредиту не погасив, а тому цю суму в червні липні 2007 року сплатила банку мама потерпілого. Потерпілий показав, що не вбачає в діях підсудного ознак кримінального діяння, хоче тільки відшкодувати кошти, які винен підсудний його матері, а тому просив цивільний позов, пред`явлений ним до підсудного, задовольнити у повному обсязі.

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_13 повністю підтверджуються показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_32 .

Отже, виходячи з наведеного, на думку суду, обвинувачення підсудного у вчиненні шахрайських дій відносно потерпілого ОСОБА_13 також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки із показань самого потерпілого вбачається, що між ним та підсудним існували дружні стосунки, потерпілий вважав, що вони спільно беруть кредит і кожен із них буде гасити свою частку, а тому суд приходить до висновку, що цей епізод слід виключити із обвинувачення підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, оскільки вищевказані правовідносини, які склались між підсудним та потерпілим, носять цивільно-правовий характер.
Крім цього, суд виключає із обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, епізод, пов`язаний з діями підсудного в інтересах ОСОБА_28 , оскільки судом встановлено, що обставини, відображені у довідці № 533/17 від 06 вересня 2006 року, яка видана останньому ДПІ в Горохівському районі, відповідають дійсності (а.с.302, т.1), а інші документи, які використовувались з метою отримання кредиту, фальсифікувались безпосередньо ОСОБА_28 .

Крім цього, оскільки ні досудовим слідством, ні під час розгляду справи в суді в ході допиту свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та оголошення показань свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_9 не здобуто жодних доказів про те, що довідки про доходи, видані ТзОВ Агрокомплекс Галичина, 9-ою самостійною державною пожежною частиною м.Горохів та підприємцем ОСОБА_37 , підроблялись та фальсифікувались саме підсудним, суд вважає безпідставним обвинувачення підсудного за ч.1 ст.366 КК України, пов`язане з вищевказаними епізодами, та виключає ці епізоди з пред`явленого підсудному обвинувачення.
При обранні міри покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу підсудного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання підсудному, суд в даному випадку не вбачає.
Також суд враховує і те, що підсудний вчинив корисливі злочини невеликої та середньої тяжкості, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 3 групи, проживає разом із матір`ю, яка перебуває на його утриманні і також є інвалідом І групи.
З врахуванням наведеного суд вважає, що виправлення підсудного ОСОБА_7 в даному випадку можливе в умовах ізоляції його від суспільства і щодо нього слід обрати міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким він повинен нести кримінальну відповідальність.
Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Із ч.ч.2, 3 ст.12 КК України вбачається, що злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Частиною 1 ст.49 КК України стверджується, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
В ході судового розгляду судом встановлено, що зазначені злочини було вчинено підсудним в період з жовтня 2006 року по березень 2007 року, отже, на цей час з моменту їх вчинення пройшло біля 9 років. Крім того, вироком Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.307 КК України. Цей злочин було вчинено 21 січня 2011 року. Станом на 21 січня 2016 року вже минуло п`ять років з дня вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України, а строки давності за вищевказаний злочин не переривалися (ч.3 ст.49 КК України).
Отже, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідно до ст.49 КК України підсудного необхідно звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу щодо нього за вчинення ним злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України, слід провадженням закрити.
При вирішенні заявлених цивільних позовів суд приходить до висновку, що, оскільки кримінальну справу за ч.3 ст.364 КК України закрито у зв`язку з декриміналізацією, то позови, пред`явлені потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , слід залишити без розгляду.
Крім цього суд вважає, що підлягає залишенню без розгляду цивільний позов, пред`явлений потерпілим ОСОБА_8 , оскільки останній жодного разу не з`явився в судове засідання і не підтримав цей позов в ході судового розгляду справи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_38 , на думку суду, також необхідно залишити без розгляду, що не позбавляє останнього права повторно в порядку цивільного судочинства звернутись до суду. При цьому суд виходить із того, що потерпілим на момент розгляду даної справи не надано документального підтвердження про те, хто саме і в якому розмірі поніс матеріальні збитки під час виконання рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2008 року та Іваничівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2008 року, якими було солідарно стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 кредитну заборгованість.
Керуючись Законом України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексу України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конфенції ООН проти корупції", ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст.323, 324 КПК України ( в редакції 1960 року), суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права займати посади працівника правоохоронного органу, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та контрольно-ревізуючих обов`язків за спеціальним повноваженням строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальну справу за ч.3 ст.364 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) та ст.5 КК України у зв`язку із декриміналізацією злочинного діяння.
Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_13 залишити без розгляду.

Стягнути із ОСОБА_7 в дохід держави 912,71 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередню підписку про невиїзд.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд Волинської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Головуючий: (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1