1-кп/381/307/16
381/4406/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«17» листопада 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в залі судового засідання в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

секретаря - ОСОБА_2 ,

№ 1 - КП /381/307/16

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002032 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Воля Садківське Мостиського району Львівської області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , вдовиці, пенсіонерки, з неповною середньою освітою, українки, громадянки України, не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , вказаної обвинуваченої, а також інших учасників судового провадження: потерпілої ОСОБА_5 , -
У С Т А Н О В И В:
24 жовтня 2016 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_6 , за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 знайшла забуту напередодні потерпілою ОСОБА_5 накопичувальну банківську картку «Ощадбанку» на рахунку якої зберігалися грошові кошти в сумі 1159 грн. та код доступу до рахунку. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, а також скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, 25 жовтня 2016 року о 10 год. 07 хв. ОСОБА_6 прибула до банкомату, що розташований по вулиці Соборній, 18 у місті Фастові Київської області, з якого у спосіб зняття готівки з банківської електронної картки «Ощадбанку», привласнила належні потерпілій ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1150 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.
За таких обставин ОСОБА_7 обвинувачується прокурором у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за ознакою таємного викрадення чужого майна (крадіжки).

09 листопада 2016 року під час досудового розслідування між потерпілою ОСОБА_5 , яку заявою від 02 листопада 2016 року визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні та обвинуваченою ОСОБА_8 , після повідомлення обвинуваченій про підозру, в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Як об`єктивно перевірено судом, в цій угоді потерпіла ОСОБА_5 та ОСОБА_7 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, істотних для даного провадження обставин (особа похилого віку і пенсіонерка, яка не має додаткових засобів існування, не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває). В угоді визначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який відповідає обставинам обвинувачення. Також, сторонами угоди узгоджено покарання, яке ОСОБА_7 повинна понести за вчинений нею злочини, а саме, у виді у виді одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. В угоді отримана згода обвинуваченої на призначення вказаного покарання, а також на звільнення від відбування вказаного покарання з випробуванням. В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.

Обвинувачена в судовому засіданні, просила вказану угоду з потерпілою ОСОБА_5 , яка також не заперечувала проти цього, затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при тому, що безумовно і повно визнала себе винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в обсязі висунутого органами досудового слідства обвинувачення, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання та звільнення від нього з випробуванням, заявила, що здатна реально та повно виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Потерпіла до того ж надала суду заяву про те, що обвинуваченою ОСОБА_9 була повністю відшкодована шкода в розмірі 1150 грн. і вона до неї претензій не має.

Прокурор в судовому засіданні також вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України, а тому не заперечувала проти її затвердження і призначення обвинуваченій узгодженого з потерпілою покарання та інших передбачених угодою заходів.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 та ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення на цій стадії судового розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого є потерпіла особа, і з огляду на фактичні обставини висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, державним чи суспільним інтересам шкода не завдана.

Суд шляхом вивчення витребуваних документів, а також проведення опитування учасників судового провадження додатково переконався, що ініціатором угоди про примирення була сама ОСОБА_6 , і укладення угоди сторонами було добровільним, тобто не було наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення з потерпілою, характер обвинувачення, щодо якого також визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, а тому підстави для твердження про винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 , на думку суду, беззаперечно існують.

Також суд погоджується і з тим, що визначені сторонами в угоді вид і розмір покарання не виходять за межі загальних та спеціальних засад його призначення, встановлених ст. 65 КК України, а саме, воно пропонуються у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а отже, узгоджена міра покарання має конкретний вираз.

Підтримуючи ж рішення про звільнення від покарання з випробуванням, суд крім іншого враховує і те, що сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років зі спеціальним, тобто обов`язковим порядком звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленим ч. 2 ст. 75 КК України, а сама угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені п.п. 16 ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні.

Будь-яких інших підстав, зазначених у тому числі і у пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», які згідно з правилами кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за умовами перевіреної судом угоди, не встановлено.

Отже, на підставі всіх об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, з врахуванням доводів учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , форма та зміст угоди про примирення від 09 листопада 2016 року відповідають вимогам КПК та КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження цієї угоди і призначення узгодженого її сторонами міри покарання.

Враховуючи викладене, суд, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474 та 475 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення від 09 листопада 2016 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_8 .

ОСОБА_12 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за якою призначити їй узгоджене сторонами угоди про примирення від 09 листопада 2016 року покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю в один рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_13 обчислювати з дня постановлення вироку.

Вирок на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом осіб з підстав, зазначених у ч. 3 ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_14 БОНЧЕВ