Справа № 301/275/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 26.12.2015 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Брід Іршавського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року в частині повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що висновок суду про те, що в обвинувальному акті не вказана кваліфікуюча ознака дій обвинуваченого, а лише перелічені пункти Правил дорожнього руху України, які порушив ОСОБА_5 і не розкрито їх зміст, не відповідає фактичним обставинам, оскільки обвинувальний акт містить всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості та у даному випадку кваліфікуючою ознакою відповідно до ч. 3 ст. 286 КК України є «якщо вони спричинили загибель кількох осіб», а не пункти Правил дорожнього руху України, як це зазначено в ухвалі суду. Щодо розбіжностей в обвинувальному акті в тому, яким саме транспортним засобом керував ОСОБА_5 , прокурор зазначає, що слідчим було допущено технічної помилки, яка може бути усунута шляхом уточнення на стадії судового слідства, дослідження доказів, судових дебатів, по справі речовим доказом визначено автомобіль «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по якому проводиться судова авто-технічна експертиза. Більше того, обвинувачений повністю визнав вину і не заперечує факту вчинення ДТП на автомобілі марки «ВАЗ» при зазначених в обвинувальному акту часі, місці, даті та при викладених в обвинувальному акті обставинах. Викладаючи норми п. 3 ч. 3 ст. 314, ч. 4 ст. 110 КПК України, прокурор вказує, що такі не містять жодної підстави для повернення обвинувального акту з мотивів допущення порушень слідчим чи прокурором при складенні реєстру матеріалів досудового розслідування, та із змісту цих статей КПК України слідує, що відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування переліку вилучених речових доказів та місце їх знаходження не може бути підставою для повернення обвинувального акту згідно ст. 314 КПК України, оскільки жодним чином не впливають на законність обвинувального акту. Посилається на те, що судове рішення про повернення обвинувального акта є незаконним та необґрунтованим, перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 в розумні строки.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 26.12.2015 року повернуто прокурору для усунення зазначених недоліків в розумні строки.

Рішення про повернення обвинувального акту суд мотивував тим, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог ст. 291 КПК України. Зокрема в обвинувальному акті дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, але при цьому не вказана кваліфікуюча ознака дій обвинуваченого, лише перелічені пункти Правил дорожнього руху України, які порушив ОСОБА_5 і не розкрито їх зміст; в обвинувальному акті є незрозумілим, яким саме транспортним засобом керував ОСОБА_5 , так як містяться розбіжності в моделі та реєстраційному номері транспортного засобу, яким керував ОСОБА_5 та транспортного засобу, який потрапив в ДТП; з обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування є незрозумілим, які предмети чи документи, що визнані речовими доказами, кому і куди конкретно віддані на зберігання, у зв`язку із чим, суд позбавлений можливості вирішити долю речових доказів.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити;

- захисник ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які також підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, захисника, представника потерпілого, потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Ці вимоги кримінального процесуального закону щодо обвинувального акту відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України не були виконані в повній мірі старшим слідчим СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 .

Прокурор ОСОБА_6 , затверджуючи цей обвинувальний акт, також не звернув уваги на те, що складений слідчим обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, в обвинувальному викладено фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення із зазначенням лише пунктів Правил дорожнього руху, які ним порушено, але не зазначено конкретно, порушення яких саме правил дорожнього руху спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, заподіяли тяжке тілесне ушкодження, спричинили загибель кількох осіб.

Як вбачається, пункти Правил дорожнього руху, на які є посилання в обвинувальному акті, містять в собі різноманітні норми, обов`язкові для виконання особою, яка керує транспортним засобом.

п. 2.3. б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9. а) Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.6. б) Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.;

Оскільки законом України про кримінальну відповідальність (стаття 286 КК України) встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху в обвинувальному акті мають бути зазначені не тільки пункти (підпункти), а й конкретні правила безпеки дорожнього руху, які порушено.

Крім того, в обвинувальному акті допущено суттєве протиріччя щодо визначення транспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_5 і в якому знаходились потерпілі.

Так, а обвинувальному акті вказано, що водій ОСОБА_5 керував технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження та настала смерть пасажирів автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2199» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування речовим доказом визнано автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2199» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Будь-які дані щодо автомобілю марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 , відсутні.

За таких обставин не можна погодитись із позицією прокурора, який вважає виклад таких фактичних обставин кримінального правопорушення встановленими.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність в цій частині обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, є правильними.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України стосовно речових доказів.

Статтю 291 КПК України, в якій викладено вимоги щодо складення, затвердження, змісту обвинувального акту та переліку документів, що до нього додаються, законодавцем визначено як «Обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування», а тому посилання суду першої на фактичне не виконання вимог ст. 109 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акут, є обґрунтованим.

Статтею 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом (ч. 1). Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про проведення огляду місця ДТП та матеріальні об`єкти, які визнані речовими доказами.

Але, реєстр матеріалів досудового розслідування не мстить реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування та вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування щодо тимчасово вилученого майна під час огляду місця ДТП та арешту цього майна, відповідно до вимог п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 131, п. 1 ч. 2 ст. 167, абз.1 ч. 2 ст. 168, ч. 5 ст. 171, ст. 173 КПК України.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, прийняте рішення про повернення обвинувального акту прокурору відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а тому є правильним.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності ухвали суду є необґрунтованими, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 26.12.2015 року повернуто прокурору, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3