Справа № 539/1750/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни кримінальне провадження на підставі угоди про примирення зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001018 від 06.06.2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ташань Переяслав Хмельницького району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, освіта середня, не працюючого, раніше не судимого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :
24.05.2016 року близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , попередньо знаючи про наявність металобрухту на території ТОВ «Лубенський м`ясокомбінат», що по вул. Індустріальній, 9 в м. Лубни Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, виражених у таємному викраденні чужого майна, зайшов на неогороджену та не охоронювану територію ТОВ «Лубенський м`ясокомбінат», де з даху приміщення м`ясо-жирового комплексу демонтував металеву вентиляційну трубу вагою 130.6 кг вартістю 457,1 грн., після чого, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння матеріального збитку потерпілому і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою власної наживи, перевіз викрадену трубу за допомогою саморобного воза до дороги з метою подальшого її перевезення до місця свого проживання, але був помічений працівниками поліції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, тому вказану трубу залишив поблизу місця вчинення злочину, у зв`язку з чим, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке не було закінчено з причин, що не залежали від волі особи, яка не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

10.06.2016 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення, за умовами якої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, узгодили покарання у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно та кратно сумі в розмірі 850 гривень, а також щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо наслідків умисного невиконання угоди про примирення.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджену в угоді міру покарання.

Представник потерпілого ТОВ « Лубенський м`ясокомбінат» ОСОБА_5 вважав за можливе затвердити укладену угоду про примирення та призначити узгоджене сторонами покарання. Також пояснив, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, розуміє, що при затверджені угоди про примирення буде позбавлений можливості вимагати притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення та вимагати відшкодування шкоди. Шкода заподіяна відповідним злочином потерпілому відшкодована.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, в обсязі підозри, погодився на застосування до нього узгодженого виду і розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення і що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про примирення затвердити та призначити узгоджене покарання.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним. Зобов`язання взяті на себе обвинуваченим за угодою про примирення можливі для виконання.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна є правильною.

Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості і відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Узгоджена міра покарання - у виді штрафу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених в ст. 65 КК України.

Суд вирішує долю речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме майно яке було предметом злочину слід повернути законному володільцю, яким є потерпілий ТОВ « Лубенський м`ясокомбінат» .

Таким чином, керуючись ст.100, п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 10 червня 2016 року про примирення укладену між потерпілим ТОВ « Лубенський м`ясокомбінат» в особі представника ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 10 червня 2016 року покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі у 850 гривень.

Речові докази , вилучену 06.06.2016 року у ОСОБА_4 частину коляски знищити, а вилучену в ході огляду металеву трубу передати потерпілому ТОВ « Лубенський м`ясокомбінат», як власнику даного майна.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копію даного вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1