Справа № 486/66/16-к 09.08.2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001009, за апеляційною скаргою прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кірово-Чепецьк Кіровської області Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 ,
визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачена ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Прокурор просить вирок в частині звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженою до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення обвинуваченою тяжкого злочину.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченої, зазначає, що вирок в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки призначаючи покарання суд першої інстанції не дотримався вимог, викладених в п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. На думку апелянта суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким те, що злочин вчинено ОСОБА_6 через незначний проміжок часу після ухвалення відносно неї 26.06.2015 р. вироку Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, за яким покарання обвинувачена не виконувала, що свідчить про те, що належних висновків щодо своєї поведінки обвинувачена не зробила, на шлях виправлення не стала та знов вчинила злочин.
Прокурор зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно врахував не передбачену законом обтяжуючу покарання обставину вчинення тяжкого злочину.
Узагальнений виклад позиції захисника ОСОБА_8 в запереченні на апеляційну скаргу.
Вважає вирок законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що судом призначено покарання саме таке, яке було запрошено стороною обвинувачення із урахуванням щирого каяття, інфекційної хвороби ВІЛ, визнання вини та наявності у обвинуваченої малолітньої дитини, яка потребує її догляду.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
22.11.2015 р. в денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_6 , яка побачила раніше незнайому їй жінку ОСОБА_9 , виник корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме золотими сережками, що були на ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, ОСОБА_6 почала слідкувати за ОСОБА_9 . Коли остання дійшла до другого під`їзду буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 з метою досягнення свого умислу, вирішила вчинити відносно ОСОБА_9 напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, для чого підібрала камінь та зайшла з ним до під`їзду слідом за потерпілою, плануючи завдати ним удар в область життєво-важливого органу голови ОСОБА_9 .
Знаходячись в кабіні ліфта на третьому поверсі будинку, ОСОБА_6 , з метою заволодіння майном потерпілої, вхопила лівою рукою за золоту сережку на лівому вусі ОСОБА_9 , а потім, з метою подолання опору з боку потерпілої, завдала останній удар каменем в область голови, від чого потерпіла, не втримавшись на ногах, впала на підлогу майданчику третього поверху. ОСОБА_6 , діючи відкрито, зняла з ОСОБА_9 золоту сережку вартістю 1860 грн. та сховала її до кишені свого одягу. Потерпіла, вчиняючи опір злочинним діям обвинуваченої, стала кликати на допомогу і схопила ОСОБА_6 за волосся та одяг, а тому залишити місце події обвинувачена не змогла. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця та подолання фізичного опору потерпілої, у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я потерпілої, у зв`язку з чим, вона дістала з кишені своєї куртки розкладний ніж, яким спричинила різану рану лівої кісті руки та колоту рану в області ребер лівої частини тулубу потерпілої. Мешканцями будинку ОСОБА_6 була затримана, а тому місце події залишити не змогла.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного нею злочину, особу винної, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, визнання вини та щире каяття обвинуваченої, наявність у неї малолітньої дитини та інфекційної хвороби ВІЛ, обставинами, що обтяжують покарання рецидив злочину та вчинення тяжкого злочину.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, дослідивши обставини, що характеризують обвинувачену, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно ст. 65 КК України, правильно визначив його вид та строк з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної, яка раніше судима, обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та визнання вини, наявності у обвинуваченої малолітньої дитини та захворювання на ВІЛ, обставини, яка обтяжують покарання рецидив злочину.
За змістом ст. 75 КК України при звільненні від відбування покарання з випробуванням має враховуватися тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи, що в сукупності мають давати підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для провадження та застосувати вказані вимоги закону лише у тому разі, коли для цього є умови й підстави.
Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, призначаючи покарання та звільняючи особу від відбування покарання, суд зобов`язаний мотивувати своє рішення належним чином.
Приймаючи рішення про застосовування положень ст. 75 КК України стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції на думку апеляційного суду не достатньо врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, самі обставини кримінального правопорушення, зокрема, те, що злочин вчинено в денний час доби із застосуванням насильства, яке виразилось у нанесенні потерпілій удару заздалегідь приготованим каменем в область голови, а далі, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця та подолання фізичного опору потерпілої у нанесенні ножем різаної рани лівої кісті руки потерпілої та колотої рани в області ребер лівої частини тулубу потерпілої.
В судовому засіданні обвинувачена пояснила, що була засуджена 26.06.2015 р. до покарання у виді штрафу, 07.10.2015 р. штраф був замінений на 50 годин громадських робіт, відбула вона покарання грудні 2015 року, після вчинення нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Розбій і крадіжку, за вчинення якої вона засуджена Первомайським міськрайоним судом Миколаївської області 06.07.2016 р. вчинила, бо бракує грошей, а вона не працює і не має будь-яких джерел доходів.
Наведені обставини в їх сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_6 , системний характер її протиправної поведінки, її схильність до продовження злочинної діяльності та небажання вставати на шлях виправлення. Цим даним суд першої інстанції не дав належної оцінки, а тому висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним. Обставини, на які послався суд в обґрунтування свого рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, на думку апеляційного суду не дають підстав для висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.
З урахуванням викладеного апеляційний суд погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування ст. 75 КК України, оскільки судом першої інстанції не надано повної оцінки особі обвинуваченої ОСОБА_6 та обставинам, з якими він пов`язав можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Оскільки відповідно до вимог до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції у разі неправильного звільненням обвинуваченого від відбування покарання скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, вирок суду відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з постановленням нового вироку.
Щодо доводів прокурора про безпідставне врахування судом першої інстанції як обставини, що обтяжує покарання, вчинення обвинуваченою тяжкого злочину то вони є слушними. Перелік обставин, які обтяжують покарання, міститься в ч. 1 ст. 67 КК України, він є вичерпним, і, суд при призначенні покарання не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 67 КК. Отже, вчинення обвинуваченою тяжкого злочину, як обставина, що обтяжує покарання підлягає виключенню з вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 424, 420, 424,426, 532 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням скасувати.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду, як на обтяжуючу покарання обставину вчинення обвинуваченою тяжкого злочину.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді
_____________________ _____________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3