У х в а л а
іменем україни

19 квітня 2016року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , судимого:
- 23.10.2000 р. за ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 101, ст. 42 КК України 1960 р.,
- 12.12.2000 р. за ч. 1 ст. 229-6, ст. 43 КК України 1960 р. на 7 років
позбавлення волі, звільненого 20.10.2007 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з засудженогопроцесуальні витрати, вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд не звернув уваги, що ОСОБА_5 не мав умислу на заподіяння смерті потерпілому, а тілесні ушкодження ОСОБА_8 спричинив, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, викликаного протиправною поведінкою потерпілого. Вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК України. Зазначає, що суд не мотивував у вироку, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Посилається, що апеляційний суд при новому розгляді кримінального провадження не дотримався вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки не виконав обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те що він, 04 травня 2013 року, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку № 1/35 на вул. Гродненській у м. Києві, під час сварки з ОСОБА_8 , яка переросла у бійку, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли, з метою вбивства, наніс ОСОБА_8 удар клинком розкладного ножа в область правого стегна. Коли ОСОБА_8 спробував втекти, ОСОБА_5 наздогнав його, повалив на землю та наніс удари ножем у різні частини тіла, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, колото-різаних ран у скроневій ділянці, в проекції плечового суглоба справа, середньої третини правого стегна та у ділянці правого ліктьового суглоба.

Проте, ОСОБА_5 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки підбіг ОСОБА_9 та вибив з руки засудженого ніж, припинивши таким чином злочинні дії ОСОБА_5 , спрямовані на протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК України доводи щодо неповноти та однобічності судового розгляду не перевіряються судом касаційної інстанції, оскільки є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК України має право на скасування вироку з зазначених підстав.

Доводи касаційної скаргипро незаконність вироку щодо ОСОБА_5 аналогічні доводам, які були наведені в апеляційній скарзі захисника, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необгрунтованою.

Погоджуючись з висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_10 , крім показань останнього щодо обставин вчинення злочину щодо нього, підтверджено показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , даними протоколів огляду місця події, виявлення та вилучення розкладного ножа, висновком судово-медичної експертизи про характер, кількість та локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, механізм їх заподіяння.

Суд належним чином проаналізував доводи захисника про те, що засуджений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, та визнав їх такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження. При цьому, на підставі належно оцінених доказів суд правильно встановив обставини події, зокрема, взяв до уваги, що Сокульський Б.С. наздогнав ОСОБА_10 , який тікав від нього з метою уникнення конфлікту, та продовжив наносити потерпілому удари ножем, у тому числі в область розташування життєво важливих органів, урахував також те, що злочинні дії засудженого було припинено лише внаслідоквтручання сторонньої особи. При цьому судом не було встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що кримінальне правопорушення вчинене засудженим у стані сильного душевного хвилювання.

Таким чином суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованогокримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Отже, судом досліджено всі обставини, які могли матиістотне значення для прийняття правильного та обгрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Виходячи з обставин, за яких було вчинено злочин, та його наслідки, дії засудженого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Підстав вважати, що діям ОСОБА_5 надано неправильну юридичну оцінку, немає.

Судом апеляційної інстанцій під час нового розгляду кримінального провадження, який відбувся після скасування касаційним судом попередньої ухвали апеляційного суду, повністю дотримано вимоги ч. 2 ст. 439 КПК України, яка передбачає обов`язковість вказівок суду касаційної інстанції.

При цьому під час перегляду кримінального провадженняв апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені наведені в апеляційній скарзі захисника доводи та прийнято рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б тягнули скасування чи зміну судових рішеньщодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргузахисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3