"13" травня 2016 р. Справа № 363/5263/15-к
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001463 щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
прокурор висловився щодо призначення судового розгляду за участю його сторін зазначених в обвинувальному акті.

Потерпіла та обвинувачений клопотань не мали, проти призначення судового розгляду не заперечували.

Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Суть висунутого обвинувачення зводиться до того, що під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_4 надала ОСОБА_5 на його прохання планшет.

В подальшому останній заволодів цим планшетом, скориставшись неуважністю потерпілої, а після цього пішов додому.

Формулюючи обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України, орган досудового слідства не встановив спосіб заволодіння майном потерпілої, не викликав обставини за яких це сталося.

Зокрема, в обвинуваченні слід обов`язково зазначити, які дії вчинив обвинувачений для незаконного, таємного заволодіння майном потерпілої всупереч волі останньої, яким чином, в який момент, в якій спосіб та внаслідок яких дій майно вибуло з володіння потерпілої, коли в обвинуваченого виникла можливість реально розпорядитися викраденим майном і яким чином він це зробив.

Відсутність вказаних обставин й не зазначення способу викрадення майна є недостатньо визначеним з точки зору вищевказаних вимог Закону і свідчить про неналежне встановлення події злочину.

Отже в обвинуваченні сформульовано взаємовиключні твердження щодо обставин пригоди, оскільки з одного боку потерпіла своє майно добровільно передала обвинуваченому, хоча не вказано на який час та на яких умовах (в користування чи володіння або ж у розпорядження), коли з другого боку стверджується про його протиправне, всупереч волі потерпілої вилучення обвинуваченим у останньої.

Не зазначено в обвинуваченні також мотиву та мети вчинення таких дій обвинуваченим.

Всі викладені вище обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження та в разі визнання особи винуватою мають бути обов`язково зазначені в змісті вироку (ч. 3 ст. 374 КПК України).

При цьому межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України).

Отже, формулюючи обвинувачення в згаданій частині, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної сторони даного злочину.

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Підсумовуючи викладене, з названих підстав обвинувальний акт до судового розгляду призначений бути не може, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 331, 372 КПК України,

ухвалив:

обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001463 щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України повернути Вишгородському відділу прокуратури Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя