АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/6/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №645/4374/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
потерпілої - ОСОБА_8 ,
представника потерпілої - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Фрунзенського району м.Харкова на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 липня 2014 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець с.Покотилівка Харківського району
Харківської області, українець, громадянин України, із
середньою освітою, не працюючий, розлучений, в силу
ст.89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , -
засуджений за ч.1 ст.122 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання із іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
ОСОБА_7 виправданий за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрати на відшкодування моральної шкоди в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 24 липня 2013 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово-виниклих неприязнених відносин з дружиною ОСОБА_11 (нині Водяницькою), діючи умисно, схопив ОСОБА_8 лівою рукою за її ліве плече, після чого наніс не менше трьох ударів (точна кількість в ході судового розгляду не встановлена) своєю головою по голові потерпілої та повернувши ОСОБА_8 від себе не менше двох разів штовхнув у спину, чим заподіяв тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку та наявністю травматичного набряку м`яких тканин і синця у потиличній ділянці голови зліва, закритий перелам кісток носа, синці на верхніх кінцівках. При утворенні закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку у ОСОБА_8 виникло ураження лівого внутрішнього вуха, що в своєму перебігу ускладнилося розвитком гострого посттравматичного лівостороннього кохлеарного невриту, проявом якого є лівостороння сенсоневральна туговухість із втратою слуху до 40-60 децибел, яка і спостерігається в теперішній час та відповідає соціально неадекватному слуху з несприятливою самостійною перспективою відновлення слуху на ліве вухо. За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма та травма лівого вуха з її ускладненнями, які утворилися по єдиному механізму, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; закритий перелом кісток носа відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; синці на тілі як окремо, так і в сукупності - це легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що в період часу з 24 липня 2013 року по 27 липня 2013 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , діючи із корисливих спонукань, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв із шафи, розташованої в кімнаті, браслет зі сплаву золота 585 проби вагою 31 грам, заколку зі сплаву золота 585 проби вагою 5 грам, дві каблучки зі сплаву золота 585 проби вагою 4 грама кожна, золоту монету Російської імперії номіналом 10 рублів 1899 року, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 13 705, 65 грн.

Вироком ОСОБА_7 виправданий за цим обвинуваченням.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання за ч.1 ст.122 КК України особі обвинуваченого через свою м`якості та безпідставне виправдання за ч.1 ст.185 КК України.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що судом при виправданні ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України не надано належної оцінки показанням потерпілої та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновкам судово-товарознавчої, судово-мистецтвознавчої експертиз, необґрунтовано відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України не враховано, що він не визнав свою вину, вчинив насильницький злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі корисливі насильницькі злочини.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги з наведених підстав, потерпілу та її представника, обвинуваченого, які вважали, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ч.1 ст.122 КК України доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, наведеними у вироку, які не оспорюються апелянтом.

Висновок про недоведеність вини обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України також є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України не ґрунтуються на доказах наданих суду і досліджених в судовому засіданні з додержанням вимог кримінального процесуального закону.

Із вироку суду вбачається, що судом перевірялося доведеність обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України і суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При цьому суд виходив з наступного.

ОСОБА_7 , послідовно пояснював, що в період часу з 24 липня 2013 року по 27 липня 2013 року, тобто в період часу вчинення крадіжки, згідно з обвинуваченням, він знаходився на дачі у батьків за межами м.Харкова, і, ні в цей період, ні в інший день коштовності ОСОБА_8 він не викрадав.

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 встановлено, що на її думку, належні їй коштовності, міг викрасти лише її колишній чоловік ОСОБА_7 , оскільки у кінці липня 2013 року, після сварки з чоловіком, вона повернулася додому у квартиру АДРЕСА_3 , та виявила відсутність виробів із золота та деяких особистих речей чоловіка, через що нею і було зроблено висновок, що ОСОБА_7 за час її відсутності вдома міг викрасти золоті вироби.

Із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що наступного дня після того, як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_8 головою, вона бачила, як ОСОБА_7 приходив додому разом із друзями.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в квартиру ОСОБА_8 , де знаходились вкрадені ювелірні прикраси, мали доступ і інші особи, крім обвинуваченого.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , батька обвинуваченого, встановлено, що вранці 24 липня 2014 року, він відвіз ОСОБА_7 до себе на дачу за межі м.Харкова, де той знаходився біля двох тижнів, і весь цей час додому не повертався. Що підтверджує показання обвинуваченого в тій частині, що він був відсутній в м.Харкові та знаходився на дачі у батьків за його межами.

За таких обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, обвинувачення ОСОБА_15 , в частині крадіжки майна ОСОБА_8 , ґрунтується тільки на припущеннях потерпілої.

Відповідно до вимог ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно вимог ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається із апеляційної скарги, клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, прокурором не заявлялося, а тому не має процесуальних підстав для іншої оцінки доказів, ніж тої, яку дав суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність того, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК України вчинено обвинуваченим, а тому ОСОБА_7 обґрунтовано виправданий на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне вирішення цивільного позову є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги потерпілої, стягнувши на її користь витрати на відшкодування моральної шкоди в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень.

При цьому, задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив із доказів, наданих потерпілою під час судового розгляду. Що ж стосується розміру моральної шкоди, заподіяної злочином, то суд врахував завданні їй тілесні ушкодження, фізичний біль, розлад здоров`я, тривалість та глибину страждань потерпілої, матеріальний стан обвинуваченого, форму вини.

Крім того суд враховано, що потерпілій, молодій жінці, спричинено тілесні ушкодження в області обличчя, що потягло додаткові моральні страждання.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі, суд першої інстанції визначив відповідно до вимог ст.1167 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

Суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_7 виправданий за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є непереконливими.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, із яких вбачається, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст.89 КК України не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості, визнав вину у спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень та попросив вибачення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що вона пробачила обвинуваченого ОСОБА_7 , жодних претензій до обвинуваченого не має.

Обставин, які пом`якшує або обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання, якщо він на протязі встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладенні на нього обов`язки, та вважає, що за таких обставин покарання, що призначено обвинуваченому є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не знаходить підстав вважати, що призначене покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 липня 2014 року стосовно ОСОБА_7 а залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: