АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/870/15-к Номер провадження 11-кп/786/130/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України - Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року м. Полтава

Колегія судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, раніше неодноразово судимого, останній раз 21.11.2014 року вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся з апеляційною скаргою обвинувачений ОСОБА_9 , який просить вирок суду щодо нього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що винуватим себе визнає частково, оскільки на момент вчинення кримінальних правопорушень діяв у стані необхідної оборони, захищався від побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Згідно вироку Новосанжарського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2015 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України і йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 125 КК України 6 місяців арешту,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.11.2014 у виді позбавлення волі строком на 1 місяць та остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставинах.

12 квітня 2015 року приблизно о 19.00 год. на території власного господарства, що знаходиться за адресою с. Пристанційне Новосанжарського р-ну Полтавської області, ОСОБА_9 під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 наніс йому один удар ножем в область грудної клітини справа, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді рани в області грудної клітини справа по задньо-підмишечній лінії в проекції між ІХ-Х ребрами, проникаюча в плевральну порожнину, з розвитком правобічного гематоракса, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, в цей же дені і час, в зазначеному господарстві, під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , наніс йому два порізи лезом ножа в область кистей рук та поріз лезом ножа в область поперекової ділянки зліва, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді рани в поперековій ділянці зліва, рани в області кистей рук, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 , провівши часткове дослідження доказів на підставі ч.3 ст. 404 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підставами для призначення нового судового розгляду є обставини визначені у ст. 415 та п.п.2-7 ч.2 ст. 412 КПК України. Вбачається, що жодної із законодавчо визначених підстав обвинувачений не вказує. Натомість у своїй скарзі стверджує про неправильну кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 121, ч.2 ст.125 КК України, оскільки він захищався від протиправних дій потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та відповідно перебував у стані необхідної оборони.

Відповідно до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, а також іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

В судовому засіданні ОСОБА_9 повідомив, що 12 квітня 2015 року близько 19.00 години до нього у господарство в с. Пристанційне Новосанжарського району Полтавської області прийшли ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які перебували в нетверезому стані. Зайшовши до будинку потерпілі почали наносити удари ОСОБА_9 при цьому повалили його на диван. Скориставшись тим, що між потерпілими виникла сварка, обвинувачений схопив ніж та сокиру, що лежав на столі поряд із ліжком та вдарив ножем ОСОБА_12 , а сокирою вдарив ОСОБА_7 та наніс йому порізи ножем. Після цього ОСОБА_9 вибіг із будинку. Обвинувачений стверджував, що в той час, коли потерпілі його били, в будинку знаходилася його співмешканка ОСОБА_13 . Остання також йому повідомила, що після втечі ОСОБА_9 , до його будинку зайшли якісь люди та побили ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що вказаного дня він разом із своєю співмешканкою ОСОБА_14 та ОСОБА_10 прийшли до ОСОБА_9 з метою забрати мобільний телефон викрадений обвинуваченим у ОСОБА_15 . Перебуваючи на подвір`ї обвинуваченого ОСОБА_7 схопив обвинуваченого за руку та викрутив її утримуючи останнього на місці і пред`явив вимогу повернути телефон. В цей час ОСОБА_10 наніс один удар ногою по руці ОСОБА_9 . Останній погодився повернути викрадене та запропонував зайти до будинку. Першим до будинку зайшов ОСОБА_7 . ОСОБА_10 обійшов його та підійшов до свічки щоб підкурити та в цей момент він упав. ОСОБА_7 відразу зрозумів, що відбувається та штовхнув до виходу із будинку ОСОБА_14 і наказав їй тікати. ОСОБА_9 в цей час уже наносив йому удари сокирою по підборіддю, а потім двічі намагався вдарити потерпілого ножем у живіт. Обидва рази ОСОБА_7 перехвачував ніж в результаті чого отримав порізи кистей рук. Після цього потерпілий почав тікати із будинку і ОСОБА_9 втретє ударив його ножем по спині. У будинку ОСОБА_9 ніхто тілесних ушкоджень не наносив, обвинувачений відразу почав бити ножем спочатку ОСОБА_10 , а потім ОСОБА_7 .

Показання свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_7 . Так, остання повідомила суду апеляційної інстанції, що 12 квітня 2015 року від ОСОБА_10 вона дізналася, що ОСОБА_9 продає телефон червоного кольору, який у неї нещодавно викрав. Разом із ОСОБА_10 та співмешканцем ОСОБА_7 вони пішли до обвинуваченого додому. На подвір`ї ОСОБА_9 . ОСОБА_7 схопив обвинуваченого за руку та застосувавши прийом, утримував останнього. ОСОБА_9 запропонував пройти до будинку, щоб повернути викрадений телефон. До будинку першим зайшов обвинувачений за ним ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , свідок йшла останньою. ОСОБА_11 побачила як ОСОБА_10 упав відразу як зайшов до кімнати. В цей час ОСОБА_7 штовхнув її до вхідних дверей і наказав тікати. У будинку ОСОБА_9 ніхто не бив, а лише сказали повернути викрадені телефон та прикраси із срібла.

Свідок ОСОБА_13 не підтвердила показання обвинуваченого, пояснивши, що не бачила щоб ОСОБА_9 били, оскільки ховалася у сусідній кімнаті. Натомість свідок чула лише голосну сварку та вимоги повернути викрадені речі, також чула як ОСОБА_9 просив його не бити. Після того, як все стихло, вона вийшла з кімнати та побачила ОСОБА_10 , який лежав на підлозі та з рани у нього текла кров. ОСОБА_13 зрозуміла, що це ножове поранення та побігла викликати швидку медичну допомогу. Свідок не бачила більше нікого із сторонніх осіб, які б заходили до будинку ОСОБА_9 , як і не бачила самого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Аналізуючи показання ОСОБА_9 вбачається, що останній дає частково неправдиві показання з метою висвітлити події у вигідному для себе світлі з метою уникнути покарання за вчинені дії.

Його доводи про вимушеність таких дій у зв`язку з необхідністю оборонятися від потерпілих, не ґрунтуються на матеріалах провадження та на увагу не заслуговують.

При цьому факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_16 не заперечується.

Із показань потерпілих та свідків є очевидним, що умисел на заподіяння не конкретних тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виник на подвір`ї і з цією метою він запросив до будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Обвинувачений знав, що у кімнаті лежать ніж та сокира. Коли потерппілі зайшли до будинку, він відразу почав наносити їм удари ножем та сокирою, при цьому свідку ОСОБА_11 вдалося втекти.

Таким чином, відсутній фактор характерний для необхідної оборони: «спричинення шкоди для негайного відвернення чи припинення посягання», оскільки на момент спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілим, посягання з їхньої сторони вже було припинено.

Показання потерпілих та свідків відповідно до ст.84 КПК України є джерелом доказу, підстав недовіряти їм немає, оскільки до вчинення обвинуваченим злочину між ними існували нормальні відносини.

Окрім наведеного, винуватість ОСОБА_17 у вчинених злочинах, підтверджується перевіреними в судовому засіданні висновками судово-медичних експертиз про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, характер і механізм їх утворення, показаннями експерта, досліджених судом та проаналізованих у вироку суду.

Показання свідків по справі взаємоузгоджені між собою, з показаннями потерпілих, та з іншими доказами зібраними у справі.

Твердження засудженого в апеляційній скарзі за таких умов про те, що ОСОБА_9 діяв в стані необхідної оборони є надуманими, а тому на увагу не заслуговують.

Суд першої інстанції дослідив надані сторонами кримінального провадження докази по справі та, надавши їм відповідну оцінку, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 121 ч.1; 125 ч. 2 КК України.

Доводи апеляційної скарги засудженого з цього приводу є непереконливі, а тому до уваги прийнятими бути не можуть .

Покарання ОСОБА_9 призначене з урахуванням конкретних обставини вчинених злочинів, ступеню тяжкості злочинів, даних про особу винного, його вік та наявність незнятих та непогашених судимостей, вчинення злочину в період іспитового строку, відсутності обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, є мінімальним та таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Підстав для зміни чи скасування вироку за таких обставин колегія суддів не знаходить, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 час утримання його під вартою у строк покарання у період часу з 23.11.2015 по 23.05.2016 з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у тримісячний строк з дня проголошення судового рішення, а засудженим ОСОБА_9 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4