Ухвала іменем україни 2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 09 вересня 2015 року,
встановила:
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2015 року засуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком від 27.03.2003 року за ч. 2 ст. 296, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі, 22.08.2014 звільненого умовно-достроково з невідбутим строком 3 роки 1 місяць,

- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 2 місяці.
Судом вирішено долю речових доказів та відшкодування судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 вересня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 20 квітня 2015 року, у період часу з 00 год.55 хв., по 00 год. 58 хв., перебуваючи у приміщенні ночного клубу «Кіно», що знаходився на вул. Театральній, 18 у м. Ковелі, умисно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю належного нагляду за особистим майном, викрав з жіночої сумочки мобільний телефон «Lenovo», що належав ОСОБА_7 вартістю 2 507 грн 50 коп.

У касаційній скарзі засуджений посилаючись на порушення кримінального процесуального закону просить скасувати судові рішення щодо нього з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що погано розуміє українську мову, а йому не було надано можливості користуватися послугами перекладача.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється, як і кваліфікація дій засудженого за ч.1 ст. 185 КК України, отже не перевіряється касаційним судом.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи засудженого про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що він не розуміє українську мову та потребував на досудовому слідстві та у суді перекладача є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 19 КПК України особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право робити заяви, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною мовою і користуватися послугами перекладача. При цьому, слідчі і судові документи вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову або на іншу мову, якою він володіє.
Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», суди повинні додержувати вимог закону щодо мови, якою провадиться судочинство. Особам, які беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, і користуватися послугами перекладача.
Разом з тим, твердження засудженого про те, що він не володіє українською мовою не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Як убачається, засудженому була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, в якій останньому було роз`яснено право, в разі необхідності, запросити захисника та перекладача. При цьому жодних заяв та клопотань засуджений не заявляв ( а.п. 38). Крім того, інтереси засудженого ОСОБА_6 на досудовому слідстві і в суді представляли професійні адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
В судовому засіданні засудженому ОСОБА_6 були роз`яснені його процесуальні права (а.п. 45-46), проте клопотань про призначення перекладача ні від засудженого, ні від його захисників до суду не надходило.
Крім того, не погоджуючись з вироком суду, засуджений звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним, що характеризують його особу, неправильне застосування кримінального закону, а саме виключення з вироку суду обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину, а на підставу для скасування вироку через порушення його процесуальних прав в частині призначення йому перекладача не зазначав.
Як видно з матеріалів провадження, апеляційна скарга на вирок місцевого суду складена української мовою та підписана особисто засудженим ОСОБА_6 (а.п. 57-58).
Не висловив прохання про призначення перекладача засуджений й під час апеляційного розгляду провадження, де він був присутній. У відповідності до вимог закону кримінальне провадження здійснювалося державною мовою.
Одночасно, вивченням даних про особу засудженого, які містяться у матеріалах провадження, встановлено, що останній є громадянином України, народився та проживав на території України, отримав базову середню освіту в Україні та взяв шлюб з громадянкою України, має неповнолітню дитину, про що свідчать відповідні свідоцтва, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності на території України, що свідчить про те, що засуджений володіє українською мовою та розуміє її.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень, по справі не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 09 вересня 2015 року залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3