№ провадження 11-кп/781/564/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.07.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0009060 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гурівка, Долинського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, без постійного місця реєстрації та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-25.01.2012 року Новомиргородським районним судом м. Кіровограда за ч. 2,3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 17.09.2015 року

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії останнього з ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 визнає свою вину лише у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України. Так, рішення суду ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , які не навели достатніх доказів щодо проникнення обвинуваченого в жиле приміщення та викрадення з нього майна, належного потерпілому.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 25.09.2015 року близько 14:00 год., проходячи по АДРЕСА_2 . В цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до вище вказаного житла, належного потерпілому ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши хвіртку, яка була не замкнена, потрапив на територію домоволодіння. В подальшому, проник до приміщення другого поверху будинку, де повторно, викрав насос для мийки автомобіля «Малютка», вартість якого становить 300,76 гривень та переносну автомобільну лампу, вартість якої становить 60,66 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_11 . Чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 361,42 грн. Після чого, ОСОБА_7 дані речі скрутив та тримав в руках, оскільки був помічений сином потерпілого, який в подальшому, зупинив автомобіль працівників СВГЗ БМО УДСО при УМВС України в Кіровоградській області.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляцї, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Апеляційні доводи сторони захисту є аналогічними тим, які обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_12 заявляли у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості і надуманості з метою уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченого за вчинене діяння.

На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та суду пояснював, що йшов по вул. Ушакова в м. Кіровограді. Оскільки йому сильно захотілося випити води, підійшов до будинку АДРЕСА_2 . Неподалік від воріт будинку, поряд з тротуаром, знаходилися вказані вище речі. Вирішивши, що дані речі викинуті і ні кому не потрібні, підібрав речі та підійшов до хвіртки домоволодіння АДРЕСА_2 , щоб попросити у власника домоволодіння води. Оскільки ні хто на його намагання позвати мешканців будинку не відреагував, зайшов у двір, щоб підійти ближче до будинку та покликати мешканців. В цей час, вийшов молодий хлопець, який спитав, що в подвір`ї робить обвинувачений. Останній пояснив, що хоче попити води, однак, хлопець вибіг на вулицю та зупинив автомобіль працівників охорони. Стверджує, що не знав, що речі комусь належать і що фактично він вчиняє крадіжку речей.

Проте, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про доведеність інкримінованого обвинувачення, у вироку правильно послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , який стверджував в судовому засіданні першої інстанції, що 5.09.2015 року він перебував на роботі. Близько 14-ої години, йому подзвонив син ОСОБА_9 , який пояснив, що чує, як хтось ходить на другому поверсі будинку. Приїхавши додому, він побачив у дворі сина, працівників поліції, обвинуваченого та свої речі, які зберігалися на другому поверсі будинку.

Крім того, незважаючи на повне заперечення обвинувачен своєї вини в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина підтверджується зібраними по справі та дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме :

- показаннями у суді першої інстанції свідка ОСОБА_10 , згідно яких, він є працівником СВГЗ БМО УДСО при УМВС України в Кіровоградській області. 25.09.2015 року він їхав в автомобілі установи у службових справах. В цей час, на вулицю вибіг молодий хлопець, зупинив автомобіль та повідомив, що на подвір`ї його будинку знаходиться невідома особа, яка викрала речі, належні його батькові. Зайшовши на подвір`я разом із ОСОБА_13 , побачили обвинуваченого, який стояв у дворі між будинком та гаражем та тримав у руках викрадені речі. В подальшому, дана особа була затримана;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду першої інстанції пояснював, що 25.09.2015 року близько 13-ої години він перебував у себе вдома та почув сторонні кроки на другому поверсі будинку. З цього приводу зателефонував батькові, який йому порадив не виходити з будинку. В подальшому, почув, як невідома особу йде металевими сходами, що ведуть з другого поверху на подвір`я. Вийшовши на подвір`я свідок побачив обвинуваченого, в якого в руках були речі, належні батькові. На запитання, що робить дана особа, останній відповів, що хоче води. Свідок вирішив вийти на вулицю, побачив службовий автомобіль працівників міліції, зупинив їх та пояснив обставини події;

- протоколом огляду місця події від 25.09.2015 року, в ході якого було оглянуто домоволодіння потерпілого ОСОБА_11 та виявлено викрадені речі (т.1 а.п. 13-17);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.10.2015 року з участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого свідок пояснив про обставини події, яка мала місце 25.09.2015 року (т.1 а.п. 41-45)

- висновком експерта №757 від 22.10.2015 року, згідно якого вартість насосу для мийки автомобіля "Малютка" становить 300 грн. 76 коп., а вартість лампи переносної "НРБ01-60-001 УХЛ4" становить 60 грн. 66 коп. (т.1 а.п 52-57);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.10.2015 року з участю свідка ОСОБА_10 , в ході якого свідок пояснив про обставини події, яка мала місце 25.09.2015 року (т.1 а.п. 62-66).

На підставі вище перелічених доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, кваліфікувавши його дії як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло.

Таким чином, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду відповідають матеріалам кримінального провадження.

Твердження захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.15, ст. 185 ч.3 на ч.3 ст.15, ст. 185 ч.2 КК України, оскільки у вироку не наведено доказів пошкодження дверей обвинуваченим для проникнення в жиле приміщення, то воно є не обґрунтованим.

Так, ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно, в даному випадку на території домоволодіння ОСОБА_11 .

Таким чином, всупереч апеляційним доводам сторони захисту про невмотивованість апельованого судового рішення, у вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, кваліфікації дій останнього, так і спростування цих доводів, а саме поясненнями потерпілого ОСОБА_11 , який однозначно вказав, що викрадені речі до їх викрадення знаходилися на другому поверсі домоволодіння і ніяким чином не могли бути на тротуарі.

Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, крім того 17.09.2015 року звільнився від відбування останнього покарання, а вже 25.09.2015 року вчинив новий злочин, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обґрунтовано дійшов висновку, про те що ОСОБА_7 представляє для суспільства підвищену небезпечність, і як особа, і те, що він скоїв, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та правильно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухваленого рішення не вбачається.

З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого з наведених у них підстав задоволенню не підлягають, а вирок необхідно залишити без зміни, як законний та обґрунтований.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2