Справа № 183/4258/15
№ 1-кп/183/80/16
В И Р О К
іменем України
06 червня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іркутськ Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
27 грудня 2014 року наказом №40 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду стрільця-зенітника 1 відділення 1 зенітно-ракетного взводу ракетно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

02 січня 2015 року солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

056 березня 2015 року солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Обвинувальний акт надійшов до Новомосковського міськрайонного суду з угодою про визнання винуватості, відповідно до якої під час досудового розслідування підозрюваний повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, взяв зобов`язання беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, щиро каятися, активно сприяти розслідуванню кримінального правопорушення, прокурор та підозрюваний узгодили покарання обвинуваченому з застосуванням ст. 60,69 КК України у виді арешту.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання.

У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений раніше не був судимий, за місцем служби характеризується позитивно, інших характеризуючих даних сторонами кримінального провадження не надано.

Між тим, обвинувачений скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання, визнається щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, обвинувачений, розуміючи соціальну значущість вчиненого кримінального правопорушення, висловив своє бажання виправити ситуацію, що склалася, а також довів суду свою готовність підлягати кримінальній відповідальності, не дивлячись на обставини, які спонукали його до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

З урахуванням наявності обставини, що пом`якшує покарання, а також з урахуванням особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного, суд вважає за можливе призначити йому покарання з застосуванням ст.ст. 60,69 КК України.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, покарання у виді арешту на певний період з відбуванням його на гауптвахті буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13березня 2015 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та ОСОБА_5 .

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст. 407 КК України з застосуванням ст.ст. 60,69 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1