Справа № 299/759/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.07.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001274 від 26.10.2016 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу скасувати, винести нову ухвалу про призначення кримінального провадження до судового розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що висновки суду першої інстанції є безпідставними, зробленими в порушення вимог ст. ст. 36, 37, 214, 291, 314 КПК України. Твердження суду в ухвалі про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не викладено в повній мірі фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме не вказано, що в результаті ДТП окрім отримання ОСОБА_8 , 1966 року народження, тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, його пасажиром ОСОБА_8 , 1987 року народження, отримано легкі тілесні ушкодження, та не відображення даного факту є обставиною, яка впливає на ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_5 , є безпідставним, оскільки у відповідності до ст. 286 КК України, кримінальна відповідальність настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження, а заподіяння в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху легких тілесних ушкоджень виключає застосування ст. 286 КК України. Таким чином, не наведення в обвинувальному акті факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , 1987 року народження, ніяким чином на ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_5 , не впливає. Крім того, у ході досудового розслідування слідчим визнано ОСОБА_8 , 1987 року народження, цивільним позивачем, а цивільний позов разом із відповідними додатками приєднаний до обвинувального акту, а тому твердження суду про те, що не наведення у обвинувальному акті отримання ним легких тілесних ушкоджень під час ДТП позбавляє можливості визнати його цивільним позивачем у ході судового провадження не відповідає дійсності.

В поданих апеляційному суду запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_8 , 1966 року народження, ОСОБА_8 , 1987 року народження та ОСОБА_9 , 1986 року народження, посилаючись на законність, обґрунтованість і вмотивованість ухвали суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу прокурора відхилити, ухвалу суду залишити без змін. В обґрунтування вимог вказують, що в апеляційній скарзі прокурора не зазначено про те, чим суд порушив вимоги ст. ст. 36, 37, 214, 291, 314 КПК України. Невизнання ОСОБА_8 , 1987 року народження, та ОСОБА_9 , 1986 року народження, потерпілими мало наслідком складення слідчим повідомлення про підозру ОСОБА_5 з порушенням вимог ст. 27 КПК України, в якому зміст підозри викладений не в повному обсязі, не вказані суттєві обставини справи про спричинення потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майнової, фізичної та моральної шкоди. У зв`язку із неправильним, незаконним викладенням в повідомленні про підозру змісту підозри, обвинувальний акт також складено з порушенням вимог ст. 291 КПК України, в якому відсутні анкетні відомості кожного потерпілого, не в повній мірі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, чим грубо порушено права потерпілих ОСОБА_8 , 1987 року народження, та ОСОБА_9 , 1986 року народження, передбачені ст. 55 КПК України.

Також, ОСОБА_8 , 1966 року народження, ОСОБА_8 , 1987 року народження, та ОСОБА_9 , 1986 року народження та захисником ОСОБА_10 , подано апеляційному суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001274 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто керівнику Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Рішення про повернення обвинувального акту суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України щодо достатності фактичних і юридичних підстав для прийняття рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України. Зокрема, у викладених в обвинувальному акті фактичних обставинах кримінального правопорушення відсутні будь-які відомості щодо вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_8 , 1987 року народження, та ОСОБА_9 , 1986 року народження, проте зазначено, що кримінальним правопорушення їм заподіяно матеріальну шкоду, яку ОСОБА_5 не відшкодовано. Крім того, прокурором не викладені всі фактичні обставини ДТП, яка відбулася 26.10.2015 року, а саме не вказано, що в автомобілі марки «ВАЗ-21063», р. н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , 1966 року народження, якого визнано потерпілим від кримінального правопорушення, знаходився пасажир ОСОБА_8 , 1987 року народження, який в своїй позовній заяві вказує, що отримав легкі тілесні ушкодження, та відповідно відсутність таких відомостей позбавляє суд можливості прийняти рішення щодо визнання останнього цивільним позивачем у ході судового розгляду даного кримінального провадження. Заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , 1987 року народження, можливо і не містить складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, проте є обставиною, яка впливає на ступінь тяжкості злочину ОСОБА_5 та підлягає зазначенню в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не прибув та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, що стверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 108).

За таких обставин відповідно до ч. 4 ст. 405 КК України неприбуття обвинуваченого ОСОБА_5 не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі та поданих на неї заперечень, була заслухана прокурор ОСОБА_7 , яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Ці вимоги кримінального процесуального закону щодо обвинувального акту відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України не були виконані в повній мірі старшим слідчим СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_11 .

Прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , затверджуючи цей обвинувальний акт, також не звернув уваги на те, що складений слідчим обвинувальний акт не відповідає в повній мірі вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Суд першої інстанції зазначає, що в обвинувальному акті не викладені всі фактичні обставини ДТП, яка відбулася 26.10.2015 року, а саме не вказано, що в автомобілі ВАЗ-21063, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , 1966 року народження, знаходивсь пасажир ОСОБА_8 , 1987 року народження, який отримав легкі тілесні ушкодження та пред`явив до обвинуваченого цивільний позов, в якому посилається на завдання йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до стаття 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов (ч. 1). Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (ч. 2). Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому (ч. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта

З огляду на ці вимоги кримінального процесуального закону визначення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, має бути таким, щоб забезпечити розгляд у кримінальному провадженні цивільного позову.

За таких обставин суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в обвинувальному акті не вказано такі фактичні обставини кримінального правопорушення, як перебування цивільного позивача в транспортному засобі із яким зіткнувся транспортний засіб під керуванням обвинуваченого, внаслідок порушення ним правил дорожнього руху та наслідки цих протиправних дій.

Оскільки суд першої інстанції обґрунтовано встановив невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, прийняте рішення про повернення обвинувального акту прокурору відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а тому є правильним.

Порушень вимог ст. ст. 36, 37, 214, 291, 314 КПК України не встановлено.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності ухвали суду є необґрунтованими, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001274 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто керівнику Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3