Справа № 554/1547/16-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 08.04.2016
8 квітня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Середняки Гадяцького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, в силу статті 89 КК України не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Дерманка Корецького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, не судимого,
та
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця і мешканця АДРЕСА_4 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не судимого
у вчиненні кожним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
17 січня 2016 року, близько 01 год., обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які перебували поряд з будинком АДРЕСА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, домовилися про побиття та пограбування когось із перехожих, які зустрінуться їм на шляху. В цей час назустріч їм йшли потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які поверталися додому. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які йшли попереду, зупинили їх та попросили закурити. Коли їм відмовили в цьому, то ОСОБА_9 попросив у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон нібито для здійснення дзвінка. В цьому йому також було відмовлено. В цю мить до потерпілих згідно попередньої домовленості наблизились двоє інших обвинувачених, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діючи узгоджено зразу ж почали бити їх. При цьому ОСОБА_8 наніс удар кулаком в область голови потерпілого ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 кулаком вдарив потерпілого ОСОБА_5 . Від отриманого удару ОСОБА_4 впав на землю, де йому продовжили наносити удари кулаком по тулубу обвинувачений ОСОБА_9 , а також ОСОБА_8 , який наніс йому приблизно 2-3 удари ногами в область живота, голови та спини. Подолавши таким чином здатність потерпілого до опору, останній перевернув його на спину, наніс удар кулаком в область обличчя і зажадав передачі йому вмістимого кишень. Виконуючи вимогу обвинуваченого, ОСОБА_4 дістав із кишені 60 грн., які були при ньому та передав їх обвинуваченому ОСОБА_8 , якими той відкрито заволодів.
В цей же час обвинувачений ОСОБА_7 після нанесення ним удару кулаком потерпілому ОСОБА_5 , схопив його за одяг та зробивши підніжку, збив його з ніг та повалив на землю, після чого спільно з обвинуваченим ОСОБА_11 нанесли йому по декілька ударів ногами в область живота, спини та тулубу, вимагаючи при цьому передачі грошей та мобільного телефону. Після застосування насильства щодо потерпілого ОСОБА_5 та заявлення йому вимоги про передачу майна, останній передав обвинуваченому ОСОБА_7 160 грн., які були у нього, а обвинуваченому ОСОБА_10 мобільний телефон «Nokia» вартістю 266 грн., якими ті відкрито заволоділи. Крім того, після відкритого викрадення у потерпілого мобільного телефону, обвинувачений ОСОБА_10 наніс удар кулаком в область голови потерпілому ОСОБА_5 та відкрито викрав у нього шапку вартістю 100 грн.
Заволодівши чужим майном потерпілих, обвинувачені зникли з місця скоєння злочину та розпорядились викраденим на свій розсуд.
Внаслідок застосованого обвинуваченими насильства щодо потерпілих останнім були заподіяні тілесні ушкодження, які згідно висновків експерта № 71 та № 72 від 18 січня 2016 року кваліфікуються як легкі.
Допитані в ході судового розгляду справи обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Кожний із них зазначив, що дійсно 17 січня 2016 року, близько 01-ї години, вони поверталися додому з розважального закладу. Вийшовши звідти, вони домовились між собою про побиття та пограбування будь-кого з осіб, які зустрінуться їм на шляху. Пройшовши незначну відстань, вони зустріли потерпілих, які поверталися додому. З метою пограбування, вони зупинили їх та відповідно до розподілу ролей, як вони про це заздалегідь домовились, спочатку нанесли їм удари кулаками, а потім лежачим ногами по голові та тулубу і відібрали у кожного із потерпілих гроші, а у потерпілого ОСОБА_5 ще й мобільний телефон, після чого з місця скоєння злочину зникли. Кожний із обвинувачених підтвердив факт нанесення ударів потерпілим, свою участь у їх побитті та заволодінні майном, як про це зазначено в обвинувальному акті та викладено в описовій частині вироку. Зазначили, що після їх викриття у скоєнні злочину, вони повністю відшкодували завдані потерпілим збитки та усвідомили суспільну небезпечність своїх дій і недопустимість повторення скоєного в майбутньому. Щиро розкаялися у вчиненому та просили їх суворо не карати.
Факт відкритого заволодіння чужим майном з застосуванням насильства, яке не було небезпечним для їх життя та здоровя, підтвердили під час допиту в суді потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які наголосили на правдивості показань обвинувачених про обставини та спосіб заволодіння їх майном, про участь і роль кожного із обвинувачених у вчиненні пограбування, найменуванні та кількості викраденого майна, заподіянні їм тілесних ушкоджень, а також відшкодуванні завданої матеріальної шкоди. Ніхто із потерпілих не мав матеріальних претензій до будь-кого з обвинувачених та не наполягав їх на суворому покаранні, покладаючись у вирішенні цього питання на розсуд суду.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.
Суд кваліфікує дії кожного із обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вони повторно, за попередньою змовою групою осіб між собою з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, відкрито заволоділи їх майном, тобто вчинили грабіж.
Обставинами, які пом`якшують покарання кожного із обвинувачених, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування заданих вчиненням кримінального правопорушення збитків.
Обставин, які обтяжують їх покарання, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного із обвинувачених та обставини, що впливають на призначення покарання.
Зокрема, суд враховує, що ніхто із обвинувачених, крім ОСОБА_8 , який має погашену у визначеному законом порядку судимість, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не засуджувався, всі вони визнали свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаялися в цьому, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, характеристику особи кожного із обвинувачених, їх поведінку як до, так і після скоєння злочину, соціальний статус кожного із обвинувачених, наявність на утриманні у обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 малолітніх дітей і вважає за необхідне призначити кожному із них покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для їх виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що кожний із обвинувачених усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому і своєю поведінкою сприяв розкриттю злочину, запевнив суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчинювати правопорушень, відшкодував завдану злочином шкоду, суд вважає за можливе звільнити кожного із обвинувачених від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальних витрат і речових доказів по справі немає.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України кожного і призначити кожному із них покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити кожного із обвинувачених від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки кожного.
Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на кожного із обвинувачених обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_1