Справа № 444/2972/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/353/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001005 від 24.09.2014 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_10

представника потерпілих ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з випробовуванням строком 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави:

- 738,00 грн. за проведення експертизи № 3704 від 13.10.2014 р.,

- 1045 грн. 50 коп. за проведення експертизи № 3705 від 09.10.2014 р.,

- 1920 грн. за проведення експертизи № 1492 від 20.05.2015 р.,

- 1536 грн. за проведення експертизи № 1388 від 16.04.2015 р.,

- 1107 грн. за проведення експертизи № 470/471 від 03.04.2015 р. та

- 4608 грн. за проведення експертизи № 13510/15-52 від 17.08.2015 р., а всього 10 954,50 грн.

Вирішено питання речових доказів згідно з вимог закону.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 , 23 вересня 2014 року о 20 годині 20 хвилин, керуючи мотоциклом «MUSSTANG МТ 150-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним автомобільною дорогою Київ-Чоп у напрямку до м. Києва, при проїзді її ділянки у с. Малехів Жовківського району Львівської області в районі перехрещення із вулицею В. Стуса, порушив вимоги Р 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Р 2 п. 2.3 б), д); Р 11 п. 11.2; Р 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись по автодорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, не вів керований ним мотоцикл у правій смузі якнайближче до правого краю проїзної частини, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» дод. 1 та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 дод. 2 «зебра» ПДР України, по якому справа наліво по ходу його руху проїзну частину дороги переходив пішохід ОСОБА_12 , з моменту, коли мав об`єктивну можливість його виявити, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду мотоцикла «MUSSTANG МТ 150-6», реєстраційний номер НОМЕР_1 на нього.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 102/14 судово-медичної експертизи від 24.10.2014 року, отримав відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, гострої субдуральної гематоми зліва, яка ускладнилась гнійним запаленням легенів, здавленням мозку гематомою, набряком-набуханням головного мозку і призвела до настання смерті.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки з реальним його відбуванням без застосування ст.75 КК України.
В обґрунтування покликається на те, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.65 КК України і призначено покарання ОСОБА_6 надто м`яке, яке не відповідає ні нормам закону, ні меті призначення покарання, ні загальноприйнятим принципам справедливості, що існують у суспільстві.

Зазначає, що судом безпідставно зазначено, що: « ОСОБА_6 , як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні дав правдиві пояснення про обставини вчиненого ним злочину...»

Однак, на думку апелянта це не відповідає дійсності, адже на досудовому розслідуванні ОСОБА_6 надавав слідству суперечливі покази в яких намагався спотворити обставини справи, виправдовувати свої дії, та намагався звинуватити потерпілого у неправильному переході проїзної частини дороги.

Про перекручування фактичних обставин справи на думку апелянта свідчать, зокрема висновки судово-трасологічної експертизи, відповідно до яких, покази ОСОБА_6 є неспроможними в тій частині, що: «потерпілий ОСОБА_12 від місця, де він стояв на правій смузі руху, розвертаючись через ліве плече почав виконувати переміщення в напрямку до мотоцикла і в момент наїзду права частина мотоциклетного керма сконтактувала з правою передньою частиною тіла пішохода ОСОБА_12 ».

Отже, так зване «щире каяття» ОСОБА_6 в судовому засіданні та його обіцянка відшкодувати потерпілим завдану шкоду, пов`язана лише з намаганням уникнути справедливої відповідальності за вчинений злочин - реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Стверджує, що в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що засуджений ОСОБА_6 :

не в повній мірі розкаявся у вчиненому та недостатньо сприяв слідству у розкритті даного злочину;

не відшкодував потерпілим матеріальної та моральної шкоди від злочину;

не має власної сім`ї, дітей чи інших осіб на утримані;

не страждає на будь-які захворювання, які б перешкоджали йому відбувати покарання у виді позбавлення волі;

злочином спричинено важкі наслідки - смерть потерпілого - нашого єдиного сина, чоловіка, батька двох дітей.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, особу засудженого ОСОБА_6 , на думку апелянта суд першої інстанції мав всі підстави для призначення йому покарання із реальним його відбуванням. Проте, суд цього не вчинив, та безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, яке через свою м`якість, є явно несправедливим, не відповідає фактичним обставинам справи та особі винного.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 в якому просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення. В обґрунтування покликається на те, що вирок суду винесено з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального законодавства, а покарання призначене відповідно до вимог ст.65 КК України.
Заслухавши доповідача, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , їх представника ОСОБА_11 , які підтримали апеляцію, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_6 , 23 вересня 2014 року о 20 годині 20 хвилин, керуючи мотоциклом «MUSSTANG МТ 150-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним автомобільною дорогою Київ-Чоп у напрямку до м. Києва, при проїзді її ділянки у с. Малехів Жовківського району Львівської області в районі перехрещення із вулицею В. Стуса, порушив вимоги Р 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Р 2 п. 2.3 б), д); Р 11 п. 11.2; Р 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись по автодорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, не вів керований ним мотоцикл у правій смузі якнайближче до правого краю проїзної частини, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» дод. 1 та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 дод. 2 «зебра» ПДР України, по якому справа наліво по ходу його руху проїзну частину дороги переходив пішохід ОСОБА_12 , з моменту, коли мав об`єктивну можливість його виявити, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду мотоцикла «MUSSTANG МТ 150-6», реєстраційний номер НОМЕР_1 на нього. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 102/14 судово-медичної експертизи від 24.10.2014 року, отримав відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, гострої субдуральної гематоми зліва, яка ускладнилась гнійним запаленням легенів, здавленням мозку гематомою, набряком-набуханням головного мозку і призвела до настання смерті.

Разом з тим вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставить питання в апеляційній скарзі потерпілий.

Призначивши ОСОБА_6 покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку покликався те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, дав правдиві покази, чим активно сприяв слідству та суду, злочин вчинив вперше, вчинений ним злочин є вчинений з необережності, а також його вік.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання немає.

Суд першої інстанції неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи і при призначені покарання необґрунтовано застосував норми ст..ст.75,76 КК України , помилково прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Приходячи до такого висновку колегія суддів враховує категоричну думку потерпілих які настоюють на реальному покаранні обвинуваченого та повністю підтримують свої апеляційні вимоги стверджують, що за тривалий час , майже півтора роки, обвинувачений жодним чином не намагався відшкодувати їм ні моральної ні матеріальної шкоди попри те, що після смерті потерпілого залишилось двоє дітей.

Наведене, а також тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який згідно з ч.4 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, наслідки скоєного- смерть ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, виключають можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Враховуючи, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки і таке ж покарання потерпілий просить призначити в суді апеляційної інстанції, то саме в цьому контексті ці доводи апелянта про м`якість призначеного покарання є суперечливими, не узгоджуються з положеннями ст. 414 КПК України, а тому до уваги апеляційним судом не беруться.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою молодого віку; щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин які б обтяжували покарання й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання - три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4