АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1292/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, Суддя-доповідач ОСОБА_2
ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000277 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Краматорськ Донецької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в

м. Біла Церква Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в

м. Київ, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2

ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_13

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_6

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14,

ч. 2 ст. 258 КК України, і йому призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, і йому призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Цим же вироком ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_12 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, в період квітня-жовтня 2015 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , діючи умисно, з метою порушення громадської безпеки, перешкоджання проведення заходів часткової мобілізації, призову на строкову військову службу до Збройних Сил України та залякування населення міста Києва, використовуючи складну суспільно-політичну ситуацію, що склалася в Україні, і бажаючи підвищити рівень напруженості, що існує в державі, сповідуючи негативне ставлення до діючої влади України, обраного політичного курсу та радикальні настрої, підготувалися до вчинення терористичного акту.

При цьому ОСОБА_7 визначив конкретний об`єкт вчинення вибуху з підпалом, який би створював небезпеку для життя чи здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків адміністративну будівлю ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , провів розвідку його приміщення і прилеглої території, разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_12 досяг змови на скоєння терористичного акту, опрацювали знайдені в мережі Інтернет інструкції з виготовлення вибухових речовин та вибухових пристроїв. ОСОБА_7 підшукав засоби й знаряддя вчинення злочину, зокрема, через ОСОБА_12 придбав елементи для виготовлення саморобного вибухового пристрою (деревне вугілля, аміачну селітру, алюмінієву пудру), а також забезпечив придбання засобу ініціювання електродетонатора, та з ОСОБА_10 і ОСОБА_12 створили інші умови для вчинення злочину.

На виконання злочинного наміру, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 було розроблено єдиний план скоєння злочину та визначено ролі й функції кожного із співучасників. Так, ОСОБА_7 зобов`язався здійснювати загальне керівництво підготовкою і скоєнням терористичного акту, розвідку території та місця запланованого правопорушення, безпосередню закладку саморобного вибухового пристрою. ОСОБА_10 і ОСОБА_12 мали виготовити саморобний вибуховий пристрій, здійснювати спостереження за навколишньою обстановкою в момент підготовки та вчинення терористичного акту. Окрім того, ОСОБА_12 , за необхідністю, повинен також виконувати функцію водія на особистому автотранспорті «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 .

03 жовтня 2015 року ОСОБА_12 у лісовому масиві біля с. Поташня, Бородянського району Київської області, реалізуючи раніше обумовлений із ОСОБА_7 та ОСОБА_10 злочинний план, з метою перевірки правильності пропорцій складових частин і придатності саморобної вибухової речовини до здійснення вибуху, здійснив спробу підриву піротехнічного пристрою.

Однак з причин, що не залежали від їх волі, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки 09 жовтня 2015 року були затримані співробітниками Служби Безпеки України.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_12 знайшов 100 мисливських патронів калібру 7,62х39 мм, що призначені для стрільби з нарізної мисливської зброї калібру 7,62х39 мм, тим самим незаконно придбав боєприпаси без передбаченого законом дозволу, які став незаконно зберігати в будинку, що належить його дружині ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_6 , де 09 жовтня 2015 року о 21 год. 30 хв. під час проведення обшуку вони були виявлені та вилучені співробітниками Служби Безпеки України

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні та правильність юридичної кваліфікації його діяння, посилаючись виключно на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від

06 травня 2016 року, пом`якшити ОСОБА_7 покарання, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

За доводами апеляційної скарги захисник вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, хоча і обґрунтовано застосував ст. 69 КК України, проте недостатньо врахував сукупність усіх обставин провадження та особу винного.

Зокрема, як зазначає захисник, ОСОБА_7 в ході досудового та судового слідства повністю визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, щиро розкаявся у вчиненому й активно сприяв у розкритті злочину, в провадженні немає потерпілих, не завдано матеріальної шкоди та ніхто не постраждав, відсутні обставини, які обтяжують покарання, ОСОБА_7 виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, двох неповнолітніх дітей на утриманні, а також, що взагалі залишилося поза увагою суду, батьків-пенсіонерів, яким по 81 року і вони потребують його уваги та підтримки. Крім того, за час перебування у слідчому ізоляторі ОСОБА_7 зробив для себе належні висновки і більше ніколи не вчинить злочин. Сукупність усіх цих обставин, як вважає захисник, доводить наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України, бо подальше виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, встановлені судом, доведеність винуватості та правильність правової кваліфікації його діяння, просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року в частині призначеного покарання, пом`якшити йому покарання та звільнити на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На обґрунтування свого прохання апелянт наводить аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , при цьому додатково посилається на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також зазначає, що за час перебування під вартою він зробив для себе належні висновки, став на шлях виправлення і в подальшому зможе виправитися без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_12 у їх вчиненні та погоджуючись з кваліфікацією кримінальних правопорушень, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_12 , просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання, пом`якшити йому покарання, звільнивши від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

На обґрунтування наведеного захисник зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано принципу індивідуалізації покарання, хоча у вироку й були зазначені, але фактично не враховані обставини щодо особи обвинуваченого, зокрема, його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів, що забезпечило встановленню істини у справі, підтверджує критичну оцінку ОСОБА_12 своєї протиправної поведінки та вплинуло на позицію прокурора в провадженні, котрий просив призначити ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_12 інкриміновано незакінчений склад злочину готування до злочину, тобто на цій стадії була ще можлива добровільна відмова від його вчинення; діями обвинуваченого не завдана шкода як державі, так і громадянам; у вироку суду першої інстанції відсутні посилання на доцільність, підстави і мотиви, з яких виходив суд, призначаючи раніше не судимому, працюючому, одруженому, з виключно позитивними характеристиками ОСОБА_12 , який має на утриманні хвору мати пенсійного віку, котра є вдовою, реальне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

За таких обставин, як уважає захисник, суд недостатньо врахував дані щодо особи обвинуваченого, які в сукупності з фактичними обставинами кримінального провадження свідчать про можливість застосування до ОСОБА_12 не тільки вимог ст. 69 КК України, а й ст. 75 КК України, і саме у такий спосіб, на думку захисника, буде досягнута мета покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 , оспорюючи вирок суду першої інстанції виключно в частині призначеного йому покарання, вважаючи його занадто суворим, просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року, пом`якшити йому призначене судом покарання у виді позбавлення волі шляхом звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_12 звертає увагу на те, що він щиросердно покаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, вчиненням якого не завдано збитків, він має незадовільний стан здоров`я, за останнім місцем роботи працював протягом 15 років та не мав жодної догани, брав участь у семінарах, виставках, у виїзних курсах з підвищення кваліфікації обласних філій, постійно надавав допомогу матері пенсійного віку, стан здоров`я якої погіршився, та батькам дружини, які за станом здоров`я також потребують допомогу у веденні домашнього господарства.

Крім того, зазначає, що за час перебування під вартою, він зробив для себе належні висновки, став на шлях виправлення і в подальшому зможе виправитися без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_10 , просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 21 ст. 258 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці без конфіскації майна.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги щодо суворості призначеного ОСОБА_10 покарання, захисник посилається на те, що суд першої інстанції не дотримав вимог ст. 22 КПК України, якою закріплено принцип змагальності сторін, бо не врахував позицію прокурора, який виступає від імені держави, має змогу визначати суспільну небезпеку вчиненого діяння і просив призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці, тобто суд необґрунтовано призначив покарання більш суворе, ніж просила сторона обвинувачення.

Крім того, на думку захисника, призначаючи усім обвинуваченим однакове за видом і розміром покарання, суд в порушення вимог ч. 4 ст. 68 КК України не індивідуалізував роль ОСОБА_10 у вчиненому злочині і не врахував, що його роль, у порівнянні з іншими учасниками, була значно меншою, оскільки він мав виключно виконувати функцію спостерігача за обстановкою в момент вчинення злочину.

До того ж апелянт уважає, що суд, хоча і послався у вироку на застосування до ОСОБА_10 положень ст. 69 КК України, але фактично призначив покарання без застосування вказаної норми закону, оскільки призначене обвинуваченому покарання за вчинення групою осіб готування до терористичного акту не є нижчим від найнижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованого йому злочину з огляду на положення ст. 68 КК України. Не дослідив суд, на думку захисника, і питання можливості застосування вимог ст. 75 КК України, проте виключно позитивні дані про особу ОСОБА_10 свідчать про наявність підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

За таких обставин, як уважає захисник, судове рішення в частині покарання є необґрунтованим, а призначене ОСОБА_10 покарання явно несправедливим через суворість.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_10 , вважаючи судове рішення незаконним і необґрунтованим внаслідок невідповідності призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, просить скасувати вирок від 06 травня

2016 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці без конфіскації майна.

За доводами апеляційної скарги захисник уважає, що при призначення ОСОБА_10 покарання судом недостатньо враховано: реальній ступінь тяжкості злочину (готування без вчинення дій, спрямованих на безпосереднє виконання злочину), усвідомлення обвинуваченим суспільної небезпечності скоєного діяння та його можливих наслідків, що свідчить про його виправлення, яке є гарантією попередження скоєння нових злочинів; особу винного, який офіційно працевлаштований та має на утриманні малолітню дитину; позицію обвинувачення щодо призначення ОСОБА_10 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі та позицію захисту щодо наявності підстав для застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення всіх обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних вимог, пояснення прокурора, який погодився з доводами сторони захисту щодо суворості призначеного всім обвинуваченим покарання, проте заперечував щодо зміни вироку шляхом застосування положень ст. 75 КК України, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 у готуванні до вчинення терористичного акту за попередньою змовою групою осіб та відповідність кримінально-правової кваліфікації цього діяння за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, а також ОСОБА_12 ще й у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що відповідає кримінально-правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, колегія суддів, не встановивши істотних порушень кримінального процесуального закону в цій частині, в тому числі й порушення ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає лише висновки суду в частині призначеного обвинуваченим покарання.

При цьому доводи усіх апелянтів щодо невідповідності призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та їх особам частково заслуговують на увагу.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 КК України за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу, відповідно до ч. 1 якої призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, з урахуванням особи винного.

Призначаючи ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вид та розмір покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, а ОСОБА_12 ще і за вчинене ним кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції, як це зазначено у вироку, на виконання вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості злочинів, фактичні обставини та стадію вчинення злочину проти громадської безпеки, відношення обвинувачених до своїх дій, а саме визнання винуватості, критична оцінка таких дій та щире каяття, особу кожного винного, зокрема те, що всі вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, працювали та за місцем роботи і проживання характеризуються виключно позитивно, мають сім`ю, у ОСОБА_7 на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а у ОСОБА_10 - малолітня дитина.

Обставинами, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття обвинувачених та активне сприяння розкриттю злочину, в той же час, врахувавши фактичні обставини вчиненого злочину і виключно позитивні характеристики усіх обвинувачених, вважав, що зазначені обставини у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та дійшов висновку про можливість при призначенні обвинуваченим покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України застосування ст. 69 КК України, а тому призначив основне показання за цим законом, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 68 КК України, у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної частини статті закону про кримінальну відповідальність, з чим погоджується і колегія суддів.

Висновки суду у вироку про наявність підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні всім обвинуваченим покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України є достатньо обґрунтованими та сторонами кримінального провадження, окрім захисника ОСОБА_8 , який безпідставно ставить під сумнів фактичне застосування судом першої інстанції цієї норми закону, не оспорюються.

При цьому доводи захисника ОСОБА_8 в цій частині не заслуговують на увагу.

Так, за вчинення злочину санкцією ч. 2 ст. 258 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

За вчинення готування до злочину строк або розмір покарання згідно ч. 2 ст. 68 КК України не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Зважаючи на те, що мінімальна межа основного покарання за санкцією ч. 2 ст. 258 КК України 7 років позбавлення волі, то більшого зниження покарання за ч. 2 ст. 68 КК України ніж 6 років позбавлення волі кримінальним законом не передбачено.

Разом із тим, можливість зниження максимального розміру найбільш суворого виду покарання за вищевказаний незакінчений злочин передбачає застосування судом ст. 69 КК України, отже в цій частині судом першої інстанції було дотримано вимог закону про кримінальну відповідальність, оскільки розмір призначеного кожному обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі свідчить про фактичне застосування положень ст. 69 КК України.

В той же час, частково погоджуючись з доводами апеляційних скарг щодо суворості призначеного обвинуваченим покарання і враховуючи ті обставини, на які суд першої інстанції, на думку колегії суддів, недостатньо звернув увагу, а це виключно позитивні дані про особу кожного обвинуваченого, склад їх сім`ї і міцність соціальних зв`язків в місцях їх проживання, при тому, що ОСОБА_7 має батьків віком понад 81 року і приймає участь у вихованні й утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_10 виховує малолітню дитину, а ОСОБА_12 , стан здоров`я якого, як і його дружини, незадовільний, має мати пенсійного віку та надає допомогу батькам дружини, котрі за станом здоров`я потребують такої допомоги у вирішенні побутових питань, з огляду на фактичні обставини незакінченого злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів приходить до висновку, що розмір покарання у виді позбавлення волі щодо усіх обвинувачених за вчинений ними злочин, передбачений ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, шляхом пом`якшення покарання може бути зменшений до 2 років 6 місяців позбавлення волі, бо саме такий розмір покарання буде в даному випадку відповідати його меті.

При цьому посилання в апеляційних скаргах на недотримання судом першої інстанції принципу індивідуалізації покарання є непереконливими, оскільки аналіз фактичних обставин та дій кожного з обвинувачених під час готування до злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, в сукупності з іншими обставинами, які повинні й були враховані судом при призначенні покарання за цей злочин, на думку колегії суддів, доводять правильність висновку суду першої інстанції про те, що в даному випадку всі обвинувачені заслуговують на покарання однакове за видом і розміром, що не суперечить вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Крім того, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 , зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, у тому числі й злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, фактичні обставини його вчинення і відсутність тяжких наслідків, стан здоров`я та виключно позитивні дані про особу ОСОБА_12 , що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів уважає можливим пом`якшити ОСОБА_12 покарання за вчинення цього злочину, застосування ст. 69 КК України і призначення йому покарання за цим законом про кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної частини статті закону про кримінальну відповідальність, а відтак і зменшення розміру остаточного покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Не дивлячись на те, що колегія суддів частково погодилась з доводами, в тому числі й захисника ОСОБА_8 , щодо суворості призначеного ОСОБА_10 покарання, в той же час уважає необхідним зазначити, що твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 про порушення судом при призначенні ОСОБА_10 покарання вимог ст. 22 КПК України є безпідставними, оскільки при вирішенні питання про покарання суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, бо саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, тобто запропонований в суді прокурором кожному обвинуваченому вид та розмір покарання за вчинені ними злочини, як і позиція в цій частині сторони захисту, не є обов`язковими для суду.

Що ж стосується тверджень апелянтів про можливість подальшого виправлення в умовах застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України усіх обвинувачених, які, засудивши свої злочинні дії та тривалий час перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, вже фактично стали на шлях виправлення, то наведені апелянтами на обґрунтування таких доводів обставини враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість застосування ст. 69 КК України, а також колегією суддів, яка дійшла висновку про можливість пом`якшення всім обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі шляхом зменшення його розміру, отже в даному випадку вони не впливають на відповідність та справедливість висновку суду першої інстанції про необхідність реального відбуття покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в умовах ізоляції від суспільства і не дають колегії суддів законних підстав для звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин, усі подані апеляційні скарги обвинувачених та захисників підлягають частковому задоволенню.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у разі засудження особи до позбавлення волі їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального правопорушення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в строк покарання час попереднього ув`язнення кожного в межах цього кримінального провадження з 07 травня 2016 року по 27 жовтня 2016 року включно відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши його у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 місяців без конфіскації майна.

Пом`якшити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши його у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 місяців без конфіскації майна.

Пом`якшити ОСОБА_12 покарання:

- за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши його у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 місяців без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши його у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_12 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 місяців без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 07 травня 2016 року по 27 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з 07 травня 2016 року по 27 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_12 в межах цього кримінального провадження з 07 травня 2016 року по 27 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4