Справа № 314/2899/16-к
Провадження № 1-в/314/2114/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.02.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.11.2011 року по 18.07.2013 рік.

Початок строку: 12.11.2011 року. Кінець строку: 01.03.2017 року.
про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 просив суд задовольнити своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення.

Представник адміністрації установи не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній з 25.09.2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області( №101).

За час відбування покарання характеризується наступним чином: має 2 заохочення, останнє з яких отримав лише у 19.01.2015 року. Стягнень не мав.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101) засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований у 2014 році протягом 5-ти місяців, у 2015 році протягом 9 місяців. У 2016 році працевлаштований взагалі не був.

Його відношення до праці протягом певного періоду часу, на погляд суду, пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

За таких обставин на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Дата призначення до судового розгляду 04.05.2016 09:45

04.05.2016

12.05.2016