АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/6831/16, Провадження №11сс/790/693/16 Слідчий суддя: ОСОБА_1

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
за участю перекладача ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А :
4 травня 2016 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м.Харкова, розглянувши клопотання слідчого ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання і наклав арешт на майно, виявлене під час огляду місця події 2 березня 2016 року - легковий автомобіль "ВМW-318" в кузові сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 . Цим же рішенням слідчий суддя залишив зазначений автомобіль на відповідальне зберігання у Шевченківському відділенні поліції Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Мотивуючи таке рішення, слідчий суддя послався на наявність достатніх доказів про вчинення кримінального правопорушення, а також, що незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 4 травня 2016 року, в якій просив ухвалу скасувати, а належний йому автомобіль "ВМW-318" передати йому на відповідальне зберігання.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що слідчий у своєму клопотанні не довів необхідність арешту автомобілю який належить потерпілому, а не підозрюваному, а суд, у свою чергу, не послався на обставини, які виключають можливість передачі автомобілю власнику, який зобов`язується забезпечити належне зберігання транспортного засобу, який є речовим доказом у кримінальному провадженні, та безперешкодний доступ до нього для проведення процесуальних дій.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_11 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно зі ст.98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.173 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до матеріалів справи в період часу з 17 години 7 лютого 2016 року до 9 години 8 лютого 2016 року невстановлені особи у дворі будинку АДРЕСА_1 таємно викрали автомобіль "ВМW-318" 1993 року випуску.
Отже орган досудового слідства встановив, що автомобіль "ВМW-318" з реєстраційним номером НОМЕР_4 номер шасі НОМЕР_1 та автомобіль викрадений 8 лютого 2016 року з реєстраційним номером « НОМЕР_3 » номер шасі НОМЕР_1 є одним і тим же автомобілем, який належить ОСОБА_11 .
11 березня 2016 року автомобіль "ВМW-318" з номером шасі НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Проаналізувавши перелічені обставини, слідчий суддя дійшов цілком обгрунтованого висновку про необхідність арешту автомобілю "ВМW-318", що є предметом злочину та речовим доказом у кримінальному провадженні.
Натомість, вирішуючи питання про визначенням місця зберігання арештованого майна, слідчий суддя повною мірою не врахував, що автомобіль "ВМW-318" є власністю особи, яка потерпіла від злочинних дій, і яка бере на себе зобов`язання забезпечити зберігання речового доказу та безперешкодний доступ до нього слідчому та експертам для проведення процесуальних дій, а також відсутність належних умов у відділу поліції для зберігання транспортного засобу і підтримки його в робочому стані.
Про необґрунтованість рішення слідчого судді щодо визначення місця зберігання арештованого майна свідчить також повідомлення прокурора під час апеляційного розгляду про те, що з 11 березня 2016 року до теперішнього часу відбитки пальців рук з салону автомобілю "ВМW-318" слідчим не вилучалися, і товарознавська експертиза вилученого транспортного засобу не проводилася.
За таких обставин, ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова в частині визначення місця зберігання автомобіля "ВМW-318" у Шевченківському відділенні поліції Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області є безпідставною, відтак підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.
Беручи до уваги наведене, керуючись статтями 404,405,407,409,410, 412,418,419,422 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.
Передати автомобіль "ВМW-318" сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_11 .
В решті ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 4 травня 2016 року залишити без змін
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4