Справа № 298/1269/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.11.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду від 10 листопада 2016 року,
в с т а н о в и в :
Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, цілодобово, строком - до 29 грудня 2017 року.
Органом досудового слідства ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 07.11.2016 року близько 01-ої години ночі, діючи спільно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , 1997 року народження, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, знаходячись на околиці с.Забрідь Великоберезнянського району, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , 1972 року народження, нанесли йому декілька ударів руками та ногами по різних частинах тіла, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ, гематома лівого ока, перелом щелепи з права» та викрали від нього гроші в сумі 600 доларів США, 2400 грн., планшет марки «Алкател» вартістю 2000 грн. та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 .
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України.
Слідчий суддя в ухвалі зробив посилання на ст..5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та з урахуванням фактичних обставин справ, особи обвинуваченого, характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому та зважаючи на можливі ризики по справі, визнав достатнім застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_7 під вартою. На думку прокурора, слідчий суддя не врахував наявність ризиків, які містять достатні підстави для застосування саме цього запобіжного заходу а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадження. Свої доводи прокурор обґрунтовує відсутністю підозрюваного за місцем проживання 7.11.2016 та 08.11.2016 року, не встановленням місцязнаходження всіх речових доказів та документів, які були викрадені у ОСОБА_12 та товаристськими стосунками зі співучасником кримінального правопорушення ОСОБА_10 .
В запереченнях, поданих на апеляційну скаргу прокурора, захисник неповнолітнього підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просить в її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що обраний запобіжний захід ОСОБА_7 , останнім неухильно дотримується, а тому слідчим суддею вірно зроблено висновок про достатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту запобіганню зазначеним в клопотанні слідчого ризикам.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та законного представника про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.
Згідно ч.2 ст.492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Як видно, дослідивши матеріали провадження та заслухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх обставин для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено, а одна лише тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється останній не може вважатись виключною підставою для запобіжного ув`язнення підозрюваного.
З урахуванням вказаного, вимог ст..5 Європейської Конценції про захист прав людини та основоположних свобод, а також даних про особу ОСОБА_7 , фактичних обставин справи, характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, зваживши на можливі ризики по справі, суд вірно дійшов висновку про можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме, домашнього арешту цілодобово. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 492 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо неповнолітнього підозрюваного.
Крім того, суд застосував до підозрюваного електронний засіб контролю, який повинен забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, втім недостатньої їх вагомості для застосування до цього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи слідчого та прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цьому підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, а саме тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки обставини на які вказує прокурор в апеляції, були враховано судом при прийнятті рішення, в зв`язку з чим до підозрюваного застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії співмірний з існуючим ризиком, відповідає даним про особу підозрюваного, який є неповнолітнім та позитивно характеризується за місцем проживання, тяжкості злочину та його наслідкам, і підстав вважати його м`яким не має.
До того ж, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено в рішенні №7064/05 від 01.06.2006 року «Мамедова протии Росії - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді постановлена на підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, є вмотивованою та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.
Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи про відсутність підозрюваного за місцем проживання 7.11.2016 року та 08.11.2016 року не свідчить про його спробу переховуватися від слідства та суду, а доводи про невстановлення місцязнаходження всіх речових доказів та документів та товаристські стосунки з можливим співучасником злочинку не можуть бути підставою для скасування ухвали та суперечать Загальним засадам кримінального провадження, зокрема, передбаченій п.10. ч.1 ст.7 КПК України презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини стороною обвинувачення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422, 492 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду від 10 листопада 2016 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: