Справа № 357/7116/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1298/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 15.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
15 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білої Церкви, Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого
11.03.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України на 200 годин громадських робіт,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 125 ч. 2 КК України та призначено йому покарання:
- за ст. 186 ч. 2 КК України - 4 /чотири/ роки позбавлення волі;
- за ст. 125 ч. 2 КК України - 6 /шість/ місяців арешту.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбуваненя ОСОБА_10 визначино покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.
В силу ст. 71 ч. 1 КК України приєднано повністю до призначеного обвинуваченому покарання невідбуте покарання у виді 200 годин громадських робіт за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 року, з розрахунку один день позбавлення волі за вісім годин громадських робіт, і остаточно до відбування ОСОБА_10 визначено покарання у виді 4 /чотирьох/ років 25 /двадцяти п`яти/ днів позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 - 18 043 грн., на користь потерпілої ОСОБА_13 - 13 178 грн. і на користь потерпілого ОСОБА_14 - 2 000 грн. в рахунок відшкодування збитків.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 351 грн. 84 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення дактилоскопічної експертизи.
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку, 23 лютого 2016 року, близько 03 год. 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_15 в його квартирі АДРЕСА_2 , під час суперечки, яка виникла між ним та ОСОБА_15 у приміщені кухні на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, штовхнув останнього коліном правої ноги і той упав на підлогу та в силу того, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, не міг підвестись.
Після цього ОСОБА_7 пройшов до кімнати та, побачивши на столику телевізор, марки «Samsung 32R82» чорного кольору, вартістю 2872 грн., належний ОСОБА_15 , відкрито викрав його і, усвідомлюючи, що потерпілий спостерігає за його діями та не реагуючи на його крик, покинув місце скоєння злочину, спричинивши ОСОБА_15 майнову шкоду в сумі 2872 грн.

3 травня 2016 року, близько 21 год. 45 хв., ОСОБА_7 , проходячи неподалік ЗОШ № 7, що на б-рі Олександрійському, 40 у м. Білій Церкві, Київської області, побачив ОСОБА_12 , котра прямувала тротуаром, і, помітивши на шиї останньої золотий ланцюжок зі срібним хрестиком, вирішив відкрито заволодіти ним.

Реалізуючи свій намір ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_12 ззаду і, схопивши ланцюжок з хрестиком правою рукою, відкрито зірвав його з шиї потерпілої та втік з викраденим з місця події, заподіявши останній майнову шкоди в сумі 4960 грн. 32 коп.

12 травня 2016 року, близько 19 год., ОСОБА_7 , проходячи разом з невстановленою слідством особою поряд з буд. АДРЕСА_3 , побачив потерпілу ОСОБА_13 , котра йшла йому назустріч, і, помітивши у неї на шиї золотий ланцюжок із золотим кулоном, вирішив повторно відкрито заволодіти ним.

Реалізуючи свій намір ОСОБА_7 , дочекавшись доки ОСОБА_13 підійшла ближче, підбіг до неї та, схопивши правою рукою за ланцюжок, зірвав його з шиї потерпілої і, відкрито заволодівши ним, втік з викраденим ланцюжком та кулоном з місця події, спричинивши Бо ОСОБА_16 майнову шкоду в сумі 13178 грн.

Окрім цього ОСОБА_7 19.04.2016 року, близько 22 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустрівши на зупинці громадського транспорту, що на вул. Ярослава Мудрого у м. Білій Церкві, ОСОБА_14 , на ґрунті існуючих протягом тривалого відрізку часу неприязних відносин умисно наніс останньому удар скляною пляшкою по голові справа, після чого намагався нанести потерпілому ще один удар скляною пляшкою по голові справа, але той, захищаючись, прикрив голову правою рукою і удар прийшовся по вказаній руці потерпілого.

Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді рани на голові справа та синця на правій кисті.

Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляції, не оспорюючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вважає вирок незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року у виді 5 років позбавлення волі, засудити за ч.2 ст.125 КК України на 1 рік обмеження волі. Ні підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю невідбутої частини покарання за попереднім вироком Білоцерківськоо міськрайонного судуКиївської області від 11 березня 2016 року та новим вироком обвинуваченому призначити остаточне покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

В обґрунтуванні зазначає, що суд всупереч вимог ч.4 ст.70, ст.71 та абз. 6 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», безпідставно не призначив покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України за епізодом відкритого викрадення чужого майна у ОСОБА_15 , вчиненого 23.02.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та не визначив остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 11.03.2016 року.

Крім того вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, так судом не було враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин на грунті наркоманії, наніс легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений вчинив ряд корисливих тяжких злочинів проти власності та злочин проти життя та здоров`я особи, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого, після засудження ОСОБА_7 11.03.2016 року, він через місяць знову вчиняє злочин, а саме наносить легкі тілесні ушкодження потерпілому , які спричинили короткочасний розлад здоров`я, через два місяці після ухвалення попереднього вироку, обвинувачений вчинив два нових умисних тяжких злочини проти власності, що вказує на його небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя, а також те, що обвинувачений усвідомлював протиправність та суспільну небезпеку вчинених ним діянь, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушив закон про кримінальну відповідальність, крім того, судом не враховано, що ОСОБА_7 не працює, характеризується посередньо, збитки потерпілим не відшкодував, що вказує на суспільну небезпечність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали судове рішення, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Суд першої інстанції в повній мірі дотримався приписів вищевказаної статті.

Як вбачається з вироку суду, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено із застосуванням ст. 70 КК України та ст. 71 КК України, що не суперечить вимогам кримінального закону.
Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Інші доводи прокурора, викладені в його апеляційній скарзі є малопереконливими, оскільки вони порушують права обвинуваченого в частині призначення покарання та принцип верховенства права, так як передбачають призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України двічі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування вироку немає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 час перебування його під вартою з 03.08.2016 року по 15.11.2016 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Головуючий:

Судді: