Справа № 755/3969/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2016 р. м.Київ
Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
В даному судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючі обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, наявність у ОСОБА_6 непогашеної судимості за вчинення особливо тяжкого злочину. Таким чином, на думку сторони обвинувачення, продовжують існувати з боку обвинуваченого ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого злочину, впливу на свідків.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, подав суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки він має намір влаштуватися на роботу до ФОП у Чернігівській області, де планує постійно проживати.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_6 заперечували проти продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підтримали клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.
Вислухавши думки учасників судового провадження по заявленому прокурором та обвинуваченим клопотанням, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 21.12.2015 року за клопотанням слідчого відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який в подальшому було продовжено ухвалами суду.
Ухвалою суду від 12.10.2016 року було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 до 11.11.2016 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що має намір змінити постійне місце проживання та проживати у цивільної тещі у Чернігівській області, де планує працювати.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 176 КПК України передбачено, що одним із запобіжних заходів є домашній арешт.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 суд оцінює в сукупності такі обставини: міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці проживання має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за різними адресами, проживає з цивільною дружиною, офіційно не працює, однак, зі слів обвинуваченого працює неофіційно, стан здоров`я, наявність не знятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості за вчинення особливо тяжкого злочину.
Кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжкого злочину. У разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
На думку суду, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній проживає та зареєстрований за різними адресами, раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, офіційно не працює, обставини вчинення злочину, його підвищена суспільна небезпечність, свідчать про існування з боку обвинуваченого наступних ризиків: вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому, на думку суду, відсутні.
При цьому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у зв`язку з його наміром влаштуватися на роботу в іншій місцевості, оскільки воно не підтверджене належними доказами, а додані до нього документи викликають у суду сумніви у достовірності.
При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.176-177, 181, 194, 369-372 КПК України, суд
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 відповідно до ухвали слідчого судді від 21.12.2015 року з перебуванням останнього за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, до 09 січня 2017 року включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, в період часу з 23-00 години до 06-00 години наступного дня.
В задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали в частині контролю за домашнім арештом обвинуваченого доручити співробітникам Соломенського управління поліції ГУ Національної поліції у м.Києві. Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, обвинуваченому.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1