Справа № 160/74/16-к
Провадження № 1-кп/160/15/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, неодруженого, приватного підприємця, не судимого на підставі ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 , зловживаючи довірою директора ТзОВ "Волиньпродукт" ОСОБА_5 , маючи на меті заволодіти майном останнього, 12 грудня 2012 року в смт. Локачі як суб`єкт підприємницької діяльності уклав з ТзОВ "Волиньпродукт" в особі директора ОСОБА_5 договір поставки № 23, відповідно до умов якого прийняв від ТзОВ "Волиньпродукт" товар "свинину обрізну" вагою 4 640 кг, загальною вартістю 153 120 грн., та зобов`язався оплатити вартість даного товару за цінами, що зазначені у накладних, по факту отримання товару. За усною домовленістю між сторонами оплату товару визначено провести по факту його реалізації. Проте ОСОБА_6 , не маючи на меті виконувати умови договору від 12 грудня 2012 року та усних домовленостей, "свинину обрізну" вагою 4 640 кг реалізував, однак з ТзОВ "Волиньпродукт" не розрахувався, чим вчинив заволодіння коштами останнього на суму 153 120 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що дійсно за вказаних обставин місця та часу уклав із ТзОВ "Волиньпродукт" в особі директора ОСОБА_5 договір поставки м`яса, попередньо узгодивши об`єми та ціну товару. За усною домовленістю між ними ОСОБА_5 надав йому транспорт та водія для перевезення товару до місця реалізації, витрати на пальне покладалися на нього. 13 грудня 2012 року ним було отримано у ТзОВ "Волиньпродукт" "свинину обрізну" вагою 4 640 кг на загальну суму 153 120 грн. 14 грудня 2012 року разом із водієм ТзОВ "Волиньпродукт" дане м`ясо було доставлене у м. Київ та релізоване ним. За домовленістю між сторонами він мав розрахуватися за отриманий товар протягом 14 днів з дня отримання, тобто, до кінця грудня 2012 року, вирішив використати ці кошти для проведення іншої операції, яка виявилася невдалою, тому він не розрахувався із ТзОВ "Волиньпродукт". В день реалізації товару 14 грудня 2012 року він зазначив водію, щоб останній його не чекав, а

тому не повертався разом з ним до м. Луцька, відшкодував йому кошти за пальне. Свою вину

визнає у тому, що по даний час не розрахувався із ТзОВ "Волиньпродукт" за отриманий товар, факт отримання якого не заперечує, суму заборгованості в розмірі 153 120 грн. визнає. Пояснив, що із директором ТзОВ "Волиньпродукт" з дня проведення операції по час розгляду справи судом не спілкувався, оскільки не мав відповідних коштів для погашення заборгованості. Просив суд зважити на його молодий вік та суворо не карати, зазначив, що має намір повернути суму боргу ТзОВ "Волиньпродукт".

Зважаючи на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доводиться наступними доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Так, представник потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що обвинувачений зателефонував ТзОВ "Волиньпродукт" із пропозицією про купівлю м`яса, адже товариство, директором якого він є, займається оптовою та роздрібною торгівлею даним товаром. Протягом місяця вони досягали домовленостей і 12 грудня 2012 року між обвинуваченим, який зареєстрований приватним підприємцем, та ТзОВ "Волиньпродукт" було укладено договір поставки, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав товар - "свинину обрізну" вагою 4 640 кг на загальну суму 153 120 грн., що було оформлено накладними. Договором визначено момент оплати товару - по факту його отримання, однак, вони із обвинуваченим домовилися, що йому надається транспорт та водій ТзОВ "Волиньпродукт" для доставки до місця реалізації в м. Київ, де після продажу товару та отримання коштів, обвинувачений повинен був розрахуватися із ТзОВ "Волиньпродукт", передавши кошти в сумі 153 120 грн. водію. Оплата за пальне покладалася на товариство. Однак, ОСОБА_6 , зловживаючи його довірою, реалізувавши м`ясо в м. Київ, свої зобов`язання не виконав, кошти в розмірі 153 120 грн. водію не передав та зник, вимкнувши телефон. Після цього він звернувся до правоохоронних органів для розшуку обвинуваченого, адже останній, починаючи з дня укладення договору по даний час на зв`язок не виходив, переговорів щодо погашення заборгованості не вів, завданих товариству збитків, що є значними, по даний час не відшкодував. Пояснив, що встановлений договором строк його дії до 31 грудня 2012 року не передбачав оплати товару до цієї дати, адже в разі успішних операцій із ОСОБА_6 по даному договору можливим було проведення подальших поставок товару. Вважає, що ОСОБА_6 слід покарати за вчинений ним злочин та переконаний, що останній не мав та не має наміру повернути товариству кошти, якими заволодів незаконним шляхом.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 13 грудня 2012 року у вечірню пору доби він разом із ОСОБА_6 автомобілем ТзОВ "Волиньпродукт", у який попередньо було загружено товар - "свинину обрізну", поїхали у м. Київ, куди прибули 14 грудня 2012 року. Напередодні директор ТзОВ "Волиньпродукт" ОСОБА_5 попередив його, що обвинувачений має віддати йому кошти за реалізований товар орієнтовно в розмірі 150 000 грн. Після продажу м`яса у м.Київ у двох товарних точках, вони вирушили з міста. При цьому йому неодноразово телефонував директор ТзОВ "Волиньпродукт" ОСОБА_5 та запитував чи передав обвинувачений кошти, адже із ним не має зв`язку. ОСОБА_6 запевнив, що кошти є та він їде з ним до ТзОВ "Волиньпродукт" в смт. Локачі, де і передасть кошти. Пізніше обвинувачений попросив його зупинитись, зазначив, що йде в магазин та зник, зв`язку з ним не було. Під час огляду автомобіля він знайшов 1 050 грн., залишені обвинуваченим. При цьому пояснив, що кошти на пальне йому були надані товариством.

Вищенаведене обвинувачення підтверджується також:

- договором поставки № 23 від 12 грудня 2012 року, укладеним між ТзОВ "Волиньпродукт" в особі директора ОСОБА_5 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (а.к.п. 33);

- накладними № 97 від 12 грудня 2012 року, № 113 від 13 грудня 2012 року, № 114 від 14 грудня 2012 року (а.к.п.34), якими підтверджується сума збитків в розмірі 153 120 грн., що обвинуваченим не заперечується;

- свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_6 серії В03 № 531931 (а.к.п.40).

Заперечення обвинуваченого та його захисника про те, що в діях обвинуваченого не має

складу шахрайства, а мають місце цивільно-правові відносини та існує заборгованість

ОСОБА_6 як підприємця по договору поставки № 23 від 12 грудня 2012 року, укладеного із ТзОВ "Волиньпродукт", спростовуються показаннями представника потерпілого, який пояснив, що у договорі визначено умови оплати товару по факту його отримання, що вбачається також із самого договору (п.4.3). Однак, довіряючи обвинуваченому, досягнувши з ним усної домовленості, він надав останньому транспорт та водія товариства для надання можливості реалізувати отриманий товар та по факту реалізації розрахуватися за нього. Зазначене підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 , який також пояснив, що мав забрати кошти в обвинуваченого по факту реалізації товару, при цьому вказав, що директор товариства "Волиньпродукт" ОСОБА_5 неодноразово телефонував йому для з`ясування чи виконав ОСОБА_6 усні домовленості. Показання представника потерпілого та свідка ОСОБА_7 підтверджуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, є чіткими і послідовними та не викликають сумнівів у суду у їх достовірності.

При цьому обвинувачений чітко не вказав, у який строк мав розрахуватися за отриманий у ТзОВ "Волиньпродукт" товар, спочатку зазначивши, що вважав таким строком кінцевий строк дії договору 31 грудня 2012 року, що не може вважатися строком для оплати товару, який згідно із договором чітко визначений (п.4.3), потім протягом 14 днів з дня отримання товару, далі від поставки до наступної поставки.

Враховуючи вищенаведене, а також аналізуючи дії обвинуваченого, який після реалізації товару грудень 2012 року по час розгляду даного кримінального провадження судом не виходив на зв`язок із ТзОВ "Волиньпродукт", не вчиняв дії по поверненню боргу, досягненню домовленостей по погашенню заборгованості, свідчать про те, що останній, укладаючи договір із ТзОВ "Волиньпродукт" як підприємець, не мав наміру виконувати свої зобов`язання за договором, а також усними домовленостями, по оплаті товару, маючи умисел на заволодіння коштами товариства шляхом недобросовісного використання довіри з боку його директора ОСОБА_5 , а тому суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 в умисному заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому у великих розмірах, його дії вірно кваліфіковано і обвинувачений повинен нести відповідальність за ч. 3 ст. 190 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо (а.к.п.49, 50, 90), не судимий на підставі ст. 89 КК України (а.к.п.42).

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_6 у вчиненому не розкаявся, про що свідчить невизнання ним своєї вини у вчиненні шахрайства, потерпілий просить покарати його, оскільки йому завдано значних матеріальних збитків, що по даний час не відшкодовані, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, при цьому, зважаючи на молодий вік обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання, що пов`язане з ізоляцією від суспільства, у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції ч.3 ст.190 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тому суд здійснює відповідне зарахування з моменту затримання обвинуваченого 01 лютого 2016 року по день постановлення вироку - 25 квітня 2016 року включно.

З врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошувався в розшук, оскільки існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, його переховування і від суду, суд дійшов висновку про залишення раніше обраного відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання даним вироком законної сили.

Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 177, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 - 01 лютого 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 лютого 2016 року по 25 квітня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази:

- три чеки на суму 120 грн., 630 грн. та 2 990 грн., довідку про взяття на облік платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 від 07 вересня 2010 року № 434, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 та мокру печатку фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя Локачинського районного суду ОСОБА_1