Справа № 300/219/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.05.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, з неповною середньою освітою, не заміжня, не працююча, у відповідності до ст..89 КК України не судима, обвинувачена у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,
в с т а н о в и в :
Цим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 29 лютого 2016 року, укладену між обвинуваченою ОСОБА_7 та прокурором - начальником Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання : за ч.1 ст.190 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі; за ч.1 ст.358 КК України 2 (двох) років обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України - (двох) років обмеження волі. Відповідно до вимог ст.70 КК України ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком 3 (три) роки. На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Як вказано у вироку суду, 08.08.2012 року ОСОБА_7 умисно з метою отримання державної соціальної допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям, маючи на меті незаконне збагачення, будучи офіційно попередженою про обов`язок надання достовірної інформації, шляхом обману, внесла в заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» завідомо неправдиву інформацію про те, що вона є одинокою матір`ю, не вказавши відомості про те, що із самого народження сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала з його батьком ОСОБА_11 , з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але вела спільне господарство. В подальшому ОСОБА_7 надала вказану заяву до управління соціального захисту населення Воловецької районної державної адміністрації з метою використання її як підстави набуття права на державну соціальну допомогу, нарахування та отримання соціальної допомоги одиноким матерям, в результаті чого у період з серпня 2012 року по січень 2013 року незаконно отримала державну соціальну допомогу на загальну суму 2025 грн. 72 коп.
Крім того, ОСОБА_7 08.08.2012 року умисно, з метою отримання державної соціальної допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям , маючи на меті незаконне збагачення, будучи офіційно попередженою про обов`язок надання достовірної інформації, шляхом обману, внесла в заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» завідомо неправдиву інформацію про те, що вона є одинокою матір`ю, не вказавши відомості про те, що із самого народження сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала з його батьком ОСОБА_11 , з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але вела спільне господарство, з метою подальшого використання вказаного офіційного документу-заяви як підстави набуття права на державну соціальну допомоги, нарахування та отримання соціальної допомоги одиноким матерям, шляхом подання її до управлінн соціального захисту населення Воловецької РДА.
Також ОСОБА_7 08.08.2012 року умисно, з метою отримання державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, маючи на меті незаконне збагачення, будучи офіційно попередженою про обов`язок надати достовірну інформацію про свої доходи та сімейний стан, внесла в офіційний документ «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» завідомо неправдиву інформацію про те, що вона проживає з ОСОБА_11 , з яким не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але веде спільне господарство, подала підроблену заяву від 08.08.2012 року, в яку нею умисно попередньо були внесені завідомо неправдиві відомості до управління соціального захисту населення Воловецької РДА.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати через істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону і постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування своїх вимог скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , за наявність підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, право на таке звільнення не роз`яснив і ухвалив обвинувальний вирок за наявності, передбачених ч.2 ст.284 КПК України підстав для закриття судом провадження.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подане до апеляційного суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України в апеляційній скарзі прокурора, як і іншими учасниками не оспорюються, а тому виходячи зі змісту ст.404 КПК України, вони не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням процесуальних вимог, передбачених цим Кодексом.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 належним чином не дотримано.
Відповідно до ч.1,2 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Як видно з журналу судового засідання, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 без дотримання вимог ст.ст.285 286 КПК України, та залишив поза увагою перевірку підстав для закриття провадження в кримінальній справі, чим допустив таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень, передбачених ст. 285-288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
З матеріалів судового провадження вбачається, що жодна із сторін кримінального провадження до суду з таким клопотанням не зверталась, ні в письмовій, ні в усній формі, а тому таке рішення судом прийнято не було.
Разом з тим, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: 3 роки у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як видно, із матеріалів кримінального провадження, інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України вчинені нею 08 серпня 2012 року і відповідно до ст..12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.
Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечує проти звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття відносно неї кримінального провадження з підстав передбачених ст. 49 КК України, про що свідчить подане до апеляційного суду письмове клопотання.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року N 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Даних щодо ухилення ОСОБА_7 від слідства або суду та вчинення нею нового злочину матеріали кримінального провадження не містять.
Оскільки строки, передбачені ст.ст. 12, 49 КК України у даній справі спливли, є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України закрити на підставі ст.49 КК України та ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Із врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 417 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 - задовольнити, а вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.
ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України відповідно до ст.49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: