АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Номер провадження: 11-сс/796/292/2016 Суддя 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року про накладання арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки Тоуоtа Саmгу, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .
В ухвалі слідчий суддя вказав, що з метою недопущення втрати чи пошкодження автомобіля Тоуоtа Саmгу, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, необхідно задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зазначений автомобіль.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 стверджує, що строк оскарження ухвали слідчого судді не пропущений, оскільки копію ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року він не отримав.
Також зазначає, що відповідно до ухвали Московського районного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року ОСОБА_7 є законним володільцем (зберігачем) автомобіля Toyota Camry.
Вважає, що арешт на автомобіль накладено незаконно та необґрунтовано.
Апелянт стверджує, що ні він, ні власник автомобіля не є у даному кримінальному провадженні підозрюваним, обвинуваченим чи особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно
небезпечне діяння.
Крім цього, апелянт посилається на відсутність підстав для накладення арешту на майно.
В судове засідання апелянт ОСОБА_7 не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у його відсутність.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 17.11.2015 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ОСОБА_7 пропущений не був.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Згідно ст. 171 КПК України, слідчий має право, за погодженням з прокурором, в межах кримінального провадження звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у виді речей, документів або грошей, в якому повинно зазначатись підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому 26.03.2015 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0002881 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 24.03.2015 невстановлені особи незаконно заволодіди автомобілями, які належать ОСОБА_9 , зокрема Тоуоtа Саmгу, номер кузова jtn8e40k303202702, 2010 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . 08.11.2015 автомобіль був зупинений екіпажем № 108 УПС МВС України в м. Харкові, як автомобіль який перебуває в угоні. За кермом автомобіля перебувала ОСОБА_10
16.11.2015 старший слідчий Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції ОСОБА_8 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб Тоуоtа Саmгу, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .
17.11.2015 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва клопотання було задоволено та накладено арешт на автомобіль Тоуоtа Саmгу, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що згідно ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що автомобіль відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України та є предметом кримінального правопорушення або одержаний внаслідок його вчинення, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доводи апелянта про існування між ним та ОСОБА_9 цивільно-правового спору про право власності на згаданий автомобіль не можу бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки підстави для такого рішення слідчого судді передбаченні положеннями ст.173 КПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду клопотання) та у цьому випадку не мають місця.
Також неґрунтовними є доводи апелянта щодо відсутності у нього та ОСОБА_9 процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, оскільки слідчим таких вимог закон не містить у разі накладення арешту відповідно до положень ч.2 ст.167 КПК України (в редакції на момент розгляду клопотання).
Крім цього, як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на вказане майно порушень вимог КПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме автомобіль Тоуоtа Саmгу, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4