Справа № 500/2442/16-к
Провадження № 1-кп/515/1279/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2016 року м.Татарбунари

Колегія суддів Татарбунарського районного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №00003334 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 263 ч.1, 348 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2016 року до Татарбунарського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області згідно ухвали колегії судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від 31.05.2016 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003334 від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 , у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 263 ч.1, 348 КК України для розгляду після визначення підсудності.

Тому, ухвалою суду від 10.06.2016 року по вказаному кримінальному провадженню, відповідно до ч.6 ст.34 КПК України, було призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив про призначення судового розгляду по справі на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, оскільки кримінальне провадження підсудне Татарбунарському районному суду Одеської області, з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 31.05.2016 року щодо призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, підстави для закриття кримінального провадження відсутні. Також заявив клопотання про здійснення виклику до суду для допиту в судовому засіданні потерпілих по справі та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

В ході підготовчого судового засідання, вирішуючи питання передбачені ч.3 ст.314 КПК України, щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області, мотивоване тим, що зазначений обвинувальний акт поданий до суду з порушенням норм діючого кримінально-процесуального законодавства, посилаючись на те, що в заголовку обвинувального акту, слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого підозрюваному (обвинуваченому) ОСОБА_6 кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є недопустимим та є порушенням принципу презумпції невинуватості.

Крім того, вважає, що прокурором, в порушення вимог ст.384 КПК України, в протоколі про роз`яснення права на суд присяжних, обвинуваченому ОСОБА_6 не роз`яснено особливості та правові наслідки розгляду кримінального провадження щодо її підзахисного судом присяжних, чим порушено його права. Також у зазначеному протоколі не конкретизовано санкцію статті, за якою передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі; до обвинувального акту не додано розписку про вручення їй копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а до початку слухання справи забороняється надавати суду інші документи.

Прокурор заперечував проти заявленого адвокатом клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та просив відхилити його призначивши справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо повернення обвинувального акту прокурору.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з обвинувальним актом, доданими до нього матеріалами, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, керуючись слідуючими вимогами закону та правовими позиціями Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві", складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. "а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", №9783/82, п.79). Крім того, cуд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Як вбачається із заголовку обвинувального акту, слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого підозрюваному (обвинуваченому) ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не визначивши статус останнього у кримінальному провадженні на час його складання, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним та недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст.17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка у заголовку обвинувального акту щодо факту вчинення обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п.3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.384 КПК України, письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Однак, як вбачається з протоколу про роз`яснення обвинуваченому про право на суд присяжних, доданого до обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , останньому повідомлено прокурором лише право на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних, без роз`яснення йому особливостей і правових наслідків такого розгляду, що дозволило би обвинуваченому підготуватися до реалізації такого права і рішення його в подальшому було б обдуманим та обґрунтованим. Вказані обставини також підтверджені обвинуваченим ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні.

Крім того, посилаючись у вищевказаному протоколі на норму закону ст.348 КК України, прокурор не конкретизував обвинуваченому санкцію вказаної статті(а.с.14), зазначивши й покарання, не передбачене даною статтею.

Також, судом встановлено, що в порушення вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), слідчим в обвинувальному акті, крім вказаних відомостей, зазначено відомості щодо попередніх судимостей ОСОБА_6 . Окрім того, в матеріалах, що надійшли до суду, разом з обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування, в протиріччя ч.4 ст.291 КПК України, наявні документи, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: вимога про перевірку на судимість (а.с.39-41) та судове рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 (а.с.43).

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, на думку суду, перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор та слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Повернення перевіреного судом обвинувального акту разом з додатками прокурору, буде відповідати вимогам ст.2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, виявлені недоліки свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні й затвердженні обвинувального акта.

За встановлених обставин, при наявності вищевказаних недоліків, обвинувальний акт з додатками до нього, має бути повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Крім того, в процесі підготовчого судового засідання, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів з огляду на те, що останній, знаходячись на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, дані кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, скоїв в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, може вчинити інше кримінальне правопорушення, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 в зв`язку з обґрунтованою підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.348 КК України, за яким законом передбачено покарання від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі, може вчинити нові злочини, переховуватися від суду, чим перешкодити кримінальному провадженню, беручи до уваги, що судовий розгляд не призначений і обвинувачення в розумінні ч. 1 ст. 283 КПК України належним чином ще не висунуте, запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.05.2016 року залишено тримання під вартою, а сама по собі та обставина, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, не може бути підставою для зміни або скасування такого запобіжного заходу, суд приходить до висновку про необхідність обрання, відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України, запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, виходячи з розумно необхідного часу для набрання законної сили ухвалою суду і для усунення прокурором недоліків обвинувального акта з урахуванням обмежень, передбачених ст. 197 КПК України.

Керуючись вимогами статей 2, 3, 9, 20, 22, 42, 109,177,197,291, 293, 314, 315 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, 348 КК України - повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі суду недоліків.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб по 02 вересня 2016 року включно з утриманням в Ізмаїльському УВП УДПС України в Одеській області №22.

Ухвала суду щодо повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча-суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3