У Х В А Л А

Справа № 183/7237/15

№ 1-кп/183/370/16

26 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.5 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України, -

в с т а н о в и в :
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених.5 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених.5 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України повернуто прокурору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року Ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року скасовано, а обвинувальний акт повернуто на новий судовий розгляд.

Прокурор вважає необхідним призначити кримінальне провадження до розгляду, оскільки справа підсудна Новомосковському міськрайонному суду, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Захисник зазначив, що на його думку обвинувальний акт не відповідає вимогам діючого КПК України, оскільки суперечить вимогам п.5,6 ч.2 ст.291 КПК України. Зокрема, невірно зазначено місце народження обвинуваченого. А так само, невизначена кваліфікація дій обвинуваченого, зокрема, за ст.366 КК України, оскільки її редакція неодноразово змінювалась.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що не відповідає вимогам КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, якою встановлюється обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюється не лише на випадки коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли відомості, викладені в обвинувальному акті відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, суперечать вимогам КПК України до встановлення цих відомостей.
Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках передбачених КПК України, підтверджується і висновком викладеним у постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25.06.2015 р.
Відповідно до ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування вид заходу забезпечення кримінального провадження.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , виходячи з вимог ч.5 ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Таким чином, участь захисника в даному провадженні є обов`язковою і забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Однак, з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, не вбачається, коли саме було призначено захисника обвинуваченому і чи призначався він взагалі під час досудового розслідування.

Адже в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутній номер та найменування процесуальної дії, яка б визначала участь захисника у кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

Тобто, як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, 30.10.2015 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, після чого було вчинено ряд процесуальних дій, але з реєстру не вбачається чи приймав участь у даних процесуальних діях захисник, участь якого, як зазначалося вище, є обов`язковою.

Крім того, відповідно до п.5,6 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

Як видно з обвинувального акту, він містить дані про вчинення декількох епізодів злочинів, однак їх кваліфікація викладена загальним описом, що є порушенням п.5 ч.2. ст.291 КПК України.

Крім того, кваліфікація злочинів, інкрімінуємих обвинуваченому ОСОБА_6 , яка в обвинувальному акті викладена загальним описом, містить таку кваліфікуючу ознаку, як повторність.

Але, якщо дії обвинуваченого описані, як єдина дія, яка охоплюється єдиною кваліфікацією, то не зрозуміло, до якого саме складу злочину відноситься кваліфікуюча ознака повторність, оскільки ч.1 ст.366 КК України такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, не містить, а анкетні дані обвинуваченого, в свою чергу, не містять відомостей про наявність судимостей.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що на переконання суду в даному обвинувальному акті має місце невизначеність кваліфікації злочинів, які інкримінуються обвинуваченому. При цьому до такого висновку суд прийшов не вдаючись в оцінку доказів і не висловлюючи наперед сформованої думки щодо обвинувачення, оскільки саме фактичне висловлювання наперед сформованої думки щодо обвинувачення є неприпустимим на стадії підготовчого судового засідання і є предметом судового розгляду.

Зазначаючи про невизначеність кваліфікації, суд вважає за необхідне зазначити про те, що кваліфікація не є доказом, а відповідно до ст.91 КПК України є обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, а відтак зазначаючи про її невизначеність, суд не вдається до оцінки доказів, не визначає їх належність чи допустимість.

Також, в реєстрі матеріалів досудового розслідування є записи, вчинені від руки, що також на переконання суду є порушенням вимог, які висуваються до обвинувального акту; зазначені процесуальні дії не містять часу проведення процесуальної дії, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а саме зазначено: «надання доступу до матеріалів досудового розслідування», але не зазначено кому; зазначено: «огляд речових доказів», але не зазначено яких.

Згідно зі ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Таким чином, вирішуючи на стадії підготовчого судового засідання питання щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд не може покладатися на імовірність використання чи невикористання прокурором свого процесуального права, визначеного ст.ст. 338-340 КПК України.

До такого висновку суд прийшов у зв`язку з тим, що, перш за все, на сторону обвинувачення покладається процесуальний обов`язок не лише у доказуванні обставин, передбачених ст.91 КПК України, як осіб, на яких така функція покладена державою, а так само як і додержуватись вимог процесуального законодавства під час прийняття процесуальних рішень та затвердження процесуальних документів.

Крім того, не можливо залишити поза увагою посилання сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.366 КК України без зазначення положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність по кожному епізоду в редакції закону про кримінальну відповідальність, що діяв на момент інкримінованих злочинів.

Зазначені обставини в сукупності не були предметом розгляду апеляційною інстанцією, і тому є такими, що вказують на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, а відтак на переконання суду даний обвинувальний акт має бути повернутий прокурору.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000312 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.5 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України - повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3