АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 травня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, з неповною вищою освітою, не одруженийо, офіційно не працюючий, судимий: 27.05.2014 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.15. ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 міс.; 11.06.2014 року Червонозаводським районим судом м.Харкова за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт, знятий з обліку в зв`язку з відбуттям покарання, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання часково приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27.05.2014 року, остаточно призначено покарання в виді позбавлення волі строком на один рік вісім місяців. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим в тім, що будучи засудженим 11.06.2014 року Червонозаводським районим судом м.Харкова за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт, будучи 23.10.2014 року ознайомленим з постановою Комінтернівського МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області від 23.10.2014 року, а також з наказом Качанівської виправної колонії Управління Державної Пенітенціарної служби України в Харківській області від 24.10.2014 року №314 про встановлення днів явки на реєстрацію, ознайомлення з умовами, терміном і порядком відбування покарання і будучи неодноразово попередженим про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання, від 24.10.2014 року в Качанівській виправній колонії №54 УДПтСУ в Харківській області, для відбування призначеного покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, умисно, з метою ухилення від відбування призначеного покарання, 13.11.2014 року, 17.11.2014 року, 18.11.2014 року, 20.11.2014 року, 21.11.2014 року, 24.11.2014 року, 25.11.2014 року, 27.11.2014 року, 01.12.2014 року без поважних причин не прибув, тобто допустив більше двох прогулів протягом місяця, та до виконання обов`язків не приступив.

Крім того ОСОБА_8 , будучи попередженим, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутим до кримінальної відповідпальності за ч.2 ст.389 КК України та про необхідність явки в Качанівську виправну колонії №54 УДПтСУ в Харківській області для відбування призначеного покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, 19.11.2014 року з`явився на роботу до виправної колонії у нетверезому стані, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України. В обгрунтування вимог вказує на відсутність в його діях складу злочину, так як повністю відбув покарання в виді громадських робіт. Визнає, що мав вказані у вироку прогули, які з дозволу співробітників інспекції відпрацьовував іншого дня. Прогули допускав вимушено, оскільки працював на автомийці «АМЛ Сервіс», розташованій по вул.Новгородській 1 в м.Харкові. Вимушений був працювати через наявність на утриманні хворої матері, важке матеріальне становище сім`ї. Відпрацьовував прогули у вільний від роботи час. З наведених причин вважає, що від відбуття громадських робіт він не ухилявся.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримували доводи поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів. Відповідно із ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може грунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при дослідженні обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу,постановити законний та обгрунтований вирок.

Як пояснював в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , графік відбування громадських робіт з ним не узгоджувався. У вказаний у графіку час та дні вимушено працював на автомойці за відсутністю засобів для проживання з непрацюючою матір`ю, не з`являвся до виправної колонії для відбуття покарання з поважних причин.

Отже в частині обвинувачення, визнаного судом доведеним, про умисне, без поважних причин неприбуття до виправної колонії 13.11.2014 року, 17.11.2014 року, 18.11.2014 року, 20.11.2014 року, 21.11.2014 року, 24.11.2014 року, 25.11.2014 року, 27.11.2014 року, 01.12.2014 року ОСОБА_8 винуватість не визнавав.

Суд першої інстанції в обгрунтування висновків про доведенність обвинувачення в цій частині, неправдивість показань обвинуваченого, зіслався на пояснення ОСОБА_8 працівнику кримінально-виконавчої інспекції та непідтвердження ним документально свого працевлаштування, перебування на роботі у вказані вище дні.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Згідно вимог ч.2 ст.23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Таким чином суд, при дослідженні показань обвинуваченного та дачі критичної оцінки в частині, що стосується поважності причин його неприбуття для відпрацювання громадських робіт, допустив порушення вказаних вище вимог закону, що стосуються загальних засад кримінального провадження, належним чином не дослідив пояснення обвинуваченого з приводу пред`явленного обвинувачення, у відповідності до вимог ст.351 КПК України. Належним чином не обгрунтувавши у вироку мотиви неврахування доводів обвинуваченого про відсутність в його діях складу злочину: умисного ухилення без поважних причин від відбування громадських робіт, не спростував версію обвинуваченого про поважність неявки до установи виконання покарань для відбуття покарання.
Крім цього, визнавши встановленим і доведеним обвинувачення в тій частині, що до виконання обов`язків обвинувачений не приступав, суд не дав оцінки обвинуваченню в цій частині з врахуванням наявних в матеріалах кримінального провадження даних, характеристики ст.інспектора від 31.10.2014 року /а.с.65/.

Вказаними діями суд не забезпечив обвинуваченому право на безпосереднє дослідження в судовому засіданні всіх обставин справи, порушив його право на захист, передбачене ст. 20 КПК України, не забезпечив повне та всебічне дослідження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні для встановлення наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Вказані вище порушення являються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону /ст.ст. 17, 20,23, 370, 374, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України/, які позбавляють судову колегію дати оцінку обгрунтованності висновків суду першої інстанції про фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, обгрунтованність призначення покарання, тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду. При цьому колегія суддів керується загальними засадами кримінального провадження, визначеними ст.7, п.6 ст.9 КПК України.

Оскільки вирок скасовується в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, при призначенні нового судового розгляду апеляційний суд, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, не вправі наперед вирішувати питання про доведенність чи недоведенність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині недоведенності винуватості не розглядаються, а підлягають перевірці при новому судовому розгляді. Подана обвинуваченим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, в частині скасування вироку з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 січня 2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
_____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4