Справа № 128/2391/14-к
ВИРОК
Іменем України
31 березня 2016 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниця, з вищою освітою, приватного підприємця, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України,-
31.12.2013 близько 11 години 15 хвилин, по вул. Пушкіна, біля будинку № 12 в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області у ОСОБА_6 виникла суперечка з ОСОБА_4 , жителем АДРЕСА_2 . Під час сварки ОСОБА_4 повернувся до свого подвір`я і взяв батіг, який складався з металевої трубки, обтягнутою шкірою коричневого кольору, на кінці якої було прив`язано сплетений з шкіри хлист, вийшов знову до ОСОБА_6 та умисно з метою нанести тілесні ушкодження почав наносити останньому удари вищевказаним батогом по різних частинах тіла, у відповідь ОСОБА_6 пішов до автомобіля взяв пристрій для відстрілу гумових куль марки «ФОРТ 12Р» та умисно з метою нанести тілесні ушкодження здійснив три постріли у ОСОБА_4 , в результаті чого спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 1131 у вигляді двох «вогнепальних непроникаючих поранень правої половини грудної клітки» (на рівні 5-го ребра справа по передній пахвовій лінії і на рівні 9-го ребра справа по середнє-ключичній лінії) та одну «вогнепальну рану» правого передпліччя по тильній поверхні у нижній третині, які по давності утворення відповідають 31.12.2013 року. Ушкодження у вигляді двох ран правової половини грудної клітки у ОСОБА_4 призвели до розвитку правостороннього адгезивного плевриту, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, а спричинили тривалий, (більше 21 доби) розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді рани правого передпліччя належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.
Відповідно до зміненого обвинувального акту за ст. 296 ч.1 КК України зазначено, що 31.12.2013 року близько 11 години 15 хвилин по вул. Пушкіна, біля будинку 12 в смт. Стрижавка у ОСОБА_6 , виникла суперечка з ОСОБА_4 , жителем АДРЕСА_2 . Під час сварки ОСОБА_4 , повернувся до свого подвір`я взяв батіг, який складався з металевої трубки обтягнутою шкірою коричневого кольору на кінці якої було прив`язано сплетений з шкіри хлист, вийшов знову до ОСОБА_6 та умисно з метою нанести тілесні ушкодження почав наносити останньому удари вищевказаним батогом по різних частинах тіла, у відповідь ОСОБА_6 пішов до автомобіля взяв пристрій для відстрілу гумових куль марки «ФОРТ 12Р». Усвідомлюючи, що застосування пристрою для відстрілу гумових куль, порушуватиме громадський порядок та спокій жителів смт Стрижавка, грубо порушуючи громадський порядок з явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, з хуліганських спонукань, умисно та маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, здійснив три постріли у ОСОБА_4 в результаті чого спричинив тілесні ушкодження, у вигляді двох «вогнепальних непроникаючих поранень правої половини грудної клітки» (на рівні 5-го ребра справа по передній пахвовій лінії і на рівні 9-го ребра справа по середнє-ключичній лінії) та одну «вогнепальну рану» правого передпліччя по тильній поверхні у нижній третині, які по давності утворення відповідають 31.12.2013 року. Ушкодження у вигляді двох ран правової половини грудної клітки у ОСОБА_4 призвели до розвитку правостороннього адгезивного плевриту, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, а спричинили тривалий, (більше 21 доби) розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді рани правого передпліччя належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. Умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України -хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
В подальшому прокурором в судовому засіданні було змінено обвинувачення ОСОБА_6 і виключено 296 ч.1 КК України, а в частині ст.122 ч.1 КК України надано обвинувальний акт.
Потерпілим ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 про кваліфікацію його дій за статтями 122 ч.1 і 296 ч.1 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням, а саме за ч.1 ст.122 КК України та за обвинуваченням за ч.1 ст. 296 КК України, підтриманим потерпілим, вину не визнав та пояснив, що він умисно не спричинив тілесні ушкодження, завдані його вистрілами із пістолета в ОСОБА_4 , а наніс їх внаслідок необхідної оборони під час сварки, так як ОСОБА_4 махав йому руками з батогом над головою, а він прикривав голову рукою, щоб потерпілий не попав йому в голову. Лише з необхідністю захисту, він був вимушений застосувати зброю, тільки щоб припинити агресивні дії ОСОБА_4 , захищаючи себе і членів його сім`ї.
Стріляючи з пістолета, він цілився в руку потерпілому, щоб ОСОБА_4 викинув батіг. Потерпілий є дуже конфліктна і агресивна людина, він раніше на очах у його неповнолітнього сина застрелив собаку, яка його вкусила. Пояснив, що хоч він не визнає своєї вини за ст. 122 ч.1 і 296 ч.1 КК України, але згоден, щоб закінчити судитись, вибачитись перед потерпілим в судовому засіданні чи по телевізору, був згоден відшкодувати йому матеріальну шкоду 1 700 грн, що підтверджується документально, і із урахуванням інфляції всього не більше згоден був би відшкодувати йому 5 000 грн., якщо ОСОБА_4 закриє дане кримінальне провадження, а він згоден закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , що перебуває на розгляду в іншого судді, але потерпілий на таке не згоден. Також пояснив, що він не визнає цивільний позов по стягненню матеріальної та матеріальної шкоди. Також обвинувачений додав, що він взяв пістолет з бардачка і вистрілив 4 рази, з яких 1 раз він зробив попереджувальний вистріл в землю, а 3 рази зробив вистріли в ОСОБА_4 , цілився в руку. Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 обвинувачений визнає, а не визнає тяжкість тілесних ушкоджень, та не визнає умисного їх спричинення, так як вчинив їх внаслідок захисту від дій потерпілого ОСОБА_4 , який першим його вдарив батогом, а потім вдарив його дружину. Просив його виправдати.
Пояснив, що між ним та ОСОБА_4 раніше уже кілька років були неприязні відносини, вони проживають навпроти один одного, та конфлікт 31.12.2013 року відбувся не з хуліганських мотивів, а на основі неприязних особистих відносин із-за ігнорування ним сказаного ОСОБА_4 про необхідність прийняти з дороги біля будинку мусор.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчинені кримінальних правопорушень за ст.122 ч.1 та ст.296 ч.1 КК України, його вина у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні обставинами, а саме: показами потерпілого та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 31.12.2013 року ОСОБА_6 виїзджав автомобілем із свого двору, а він вийшов на вулицю і йому сказав, як голова вуличного комітету, щоб він поприбрав на вулиці навпроти свого будинку та одразу вийшла дружина обвинуваченого на вулицю і сказала, «що ти з ним ще говориш» та пішла до автомобіля і взяла в руку пістолет. Він же подумав, що то газовий пістолет. Тоді він пішов і взяв батіг, яким він посвячує козаків при прийнятті в козацтво. Потім раптово побачив, що пістолет був уже в руках у ОСОБА_6 , та він ОСОБА_6 сказав «то що бери і стріляй», але сподівався, що він стріляти не буде. Але ОСОБА_6 раптово тричі вистрілив йому в груди та в нього з грудей почала іти кров. І тільки після того він помахав батогом, але нікого він батогом не бив. Потім уже викликали швидку допомогу. Він лікувався в лікарні на вул. Київській у м. Вінниця, де лікарі вийняли йому одну кулю та із лікарні його виписали з температурою, казали, що він буде лікуватись амбулаторно. Він ще лікувався в Вінницькій районній лікарні і лікарні ім. М.І. Пирогова. Потім другу кулю йому вийняли в лікарні ім. М.І. Пирогова. Лікувався він від отриманих травм більше 21 дня, по теперішній час хворіє. Також потерпілий показав, що в обвинуваченого і його дружини не людський погляд на людей. Він не може такій людині вибачити вчинене. Він на протязі життя робить на вулиці все для людей своєї вулиці, а саме: перший на вулиці викопав криницю, провів кабель на телефон, чим всі люди безкоштовно користувалися. До інциденту, не дивлячись на зверхню поведінку ОСОБА_6 до людей, він був з ним в нормальних стосунках. ОСОБА_6 розсердився на нього за даний йому сільською радою штраф за те, що він вчинив перешкоду, не прибравши мусор на вулиці, при встановленні електричного стовпа. Пістолет був блискучий, як срібло, він думав, що то газовий пістолет, але пістолет не був чорний. Дружина ОСОБА_6 тримала в руках пістолет біля машини і сказала обвинуваченому « що ти не можеш з ним розібратись».
Почувши сказане ОСОБА_9 , він сказав ОСОБА_6 , що якщо він в чомусь винуватий, то можеш у нього стріляти і підійшов до нього десь на 1,5 метра. Та ОСОБА_6 одразу підряд 3 рази вистрілив йому в груди, з яких два рази попав йому в грудну клітку справа, а третій постріл був в руку. Також ще були постріли, але вони були холості. Він пістолет в свої руки не брав, щоб не сказали, що це його пістолет. А потім слідством було встановлено, що цей пістолет на обвинуваченого не зареєстрований. Це в ОСОБА_6 бандитські нахили, він хотів його пристрілити і показити свою зверхність.
Свідок ОСОБА_10 пояснив в цей день зими 2013 року він і ОСОБА_11 приїхали до нього додому, він вийшов, а ОСОБА_11 поїхав далі. Трішки пізніше ОСОБА_11 зателефонував і сказав, що у нього поломався автомобіль, щоб він підійшов, також сказав, що біля нього сваряться сусіди. Коли він прийшов, то побачив, що на руці і на грудях в ОСОБА_4 було багато крові. ОСОБА_4 сказав, що у нього стріляли, чи казав він хто стріляв, свідок не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що десь в грудні 2013 року, був день, вона вийшла годувати собаку і пішла за свій будинок та чула, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 голосно, на повишених тонах розмовляють і там ще з ними була жінка. Вона пішла за свій будинок і почула якісь три хлопка, людей цих вона побачила через щілину в заборі. Трошки постояла на костилі і пішла в будинок. Потім їй стало відомо, що ОСОБА_13 лежить в лікарні. Пістолетів вона не бачила. Вона чула раніше неодноразово, що обвинувачений та потерпілий між собою сваряться. Через деякий час вона зустріла ОСОБА_4 і він сказав, що стріляв в нього ОСОБА_6 і ОСОБА_13 лежав в лікарні. В ОСОБА_6 у дворі бігають собаки, тому коли вона і інші люди ідуть вулицею, то всі бояться його собак.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що 31.12.2013 року її чоловік ОСОБА_6 виїзджав з двору автомобілем за новорічними покупками. Тут ОСОБА_13 відкрив браму і вийшов на дорогу до її чоловіка та почав з ним розмовляти. Чоловік сказав, що хорошо.Трішки пізніше ОСОБА_13 пішов у свій двір і взяв батіг, відкрив двері машини і почав батогом бити чоловіка, а вона закривала ворота. Потім ОСОБА_4 підійшов до неї і почав бити її, а чоловік вийшов з автомобіля і захищав її. Потім обвинувачений взяв у бардачку пістолет і сказав, щоб ОСОБА_13 відійшов, бо він буде стріляти. Потерпілий далі продовжував сварку і чоловік вистрілив вниз, потім була бійка, ОСОБА_4 продовжував конфлікт, чоловік ще раз вистрілив і можливо попав потерпілому в руку, або ще кудись. Потім ОСОБА_4 почав хватати ОСОБА_9 за куртку, після вистрілів, і в цей момент у чоловіка випав пістолет, який вона підняла, віднесла в будинок та повернулась знову на дорогу. Скільки було вистрілів вона не пам`ятає, також не пам`ятає чи був зроблений попереджувальний постріл. Іншим методом, як вистрілити, потерпілого не можливо було заспокоїти, інакше він би її бив батогом. Пізніше вони визвали міліцію та віддали їм пістолет. Потерпілий швидку не викликав, а сів у машину і поїхав. В що був одягнений потерпілий вона не пам`ятає. У ОСОБА_4 увесь час був конфлікт з їх сім`єю, він завжди до них чіплявся. Свідок вважає, що ОСОБА_4 , це така людина, яка завжди любить з кимось воювати, сваритись. Вистріл з пістолета чоловік зробив уже вимушено, так як іншим методом зупинити агресію ОСОБА_4 було неможливо, тому що слова на потерпілого, щоб він заспокоївся, бо чоловік буде стріляти, не подіяли.
Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що йому відомі обставини по даному кримінальному провадженні лише зі слів потерпілого ОСОБА_4 , що між ним та ОСОБА_6 була сварка і бійка.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 31.12.2013 року він їхав в смт. Стрижавка, по вул. Пушкіна і попереду дороги стояв чорний автомобіль, з лівої сторони даного автомобіля (зі сторони водія) стояли обвинувачений і потерпілий. Відстань між ними була приблизно 1,5 м. В руках у ОСОБА_4 був батіг, а в іншого (вищого) ОСОБА_6 був пістолет. Потім вибігли якісь жінки і почали кричати, що вони викликають працівників міліції. Потім між ними була суматоха і раптом він побачив, що високий чоловік пішов у свій двір, а нижчий тримався за груди рукою і йшов у сторону свідка, та промовляв, що його болить в грудях. Пострілу свідок не чув і не бачив, також не бачив того, що ОСОБА_4 бив ОСОБА_6 , але пояснив, що він бачив чорний пістолет ( чи то якась зброя).
Експерт ОСОБА_15 дав пояснення, якими підтверджується обставина проведення ним судово-медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . За першим висновком експертизи було визначено, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. За експертизою, проведеною на підставі ухвали суду, з врахуванням додатково поданих медичних документів про лікування потерпілого ним зроблений висновок, і зазначено, які тілесні ушкодження ОСОБА_4 відносяться до категорії середньої тяжкості.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст.122 КК України підтверджується також іншими доказами по кримінальному провадженню, наданими стороною обвинувачення і іншими учасниками процесу та дослідженими в судовому засіданні, а саме:
-копіями лікарняних листків ОСОБА_4 (а.с.73-76, том №1);
-копіями виписок з медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_4 та консультативним висновком (а.с.77-80, том №1);
-фотографією будинковолодіння місця біля якого відбулась суперечка і бійка між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.130, том №1);
-листком непрацездатності ОСОБА_4 з 16.10.2014 року по 21.10.2014 року (а.с.201, том №1);
-листом Стрижавської селищної ради Вінницького району від 17.02.2015 року, яким підтверджується, що ОСОБА_4 являється головою вуличного колітету (а.с.81, том №2);
-листом Стрижавської селищної ради Вінницького району від 21.12.2015 року, яким підтверджується, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Срижавської селищної ради на ОСОБА_6 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за збереження купи відсіву на інших будівельних матеріалів біля проїжджої частини дороги по вул. Пушкіна, чим порушував благоустрій (а.с.82, том №2).
-протоколом огляду місця події від 31.12.2013 року, відповідно до якого, було оглянуто в хірургічному відділенні ОСОБА_4 , де він добровільно надав спортивну кофту, яка була на ньому 31.12.2013 року, коли ОСОБА_6 здійснював постріли (а.с.100-101, том №2)
-висновком експерта №9-Б від 25.01.2014 року відповідно до якого пістолет, який наданий на експертизу, є ручною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю пристроєм «Форт-12 Р», калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , виробництва КНВО «Форт», м. Вінниця, Україна, призначеним для стрільби з патронів, споряджених еластичними снарядами травматичної (несмертельної) дії, що відноситься до травматичної зброї з вогнепальним принципом метання снаряду. Даний пістолет придатний для стрільби. 3 (три) гільзи, які надані на експертизу, є стріляними гільзами пістолетних патронів калібру 9 мм Р.А., які споряджаються гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами.3 (три) гільзи, вилучені під час огляду місця події, відстріляні з пістолета моделі «ФОРТ-12РМ» № НОМЕР_1 (а.с.102-208, том №2);
-протоколами огляду предметів від 13.03.2014 року та від 27.03.2014 року з фототаблицями (а.с.119-124, 126-128 том №2);
-посвідченням, відповідно до якого ОСОБА_6 мав дозвіл № НОМЕР_2 на право зберігання, носіння пристрію «Форт-12Р№ Ж 2292 (а.с.133 том №2);
-висновком експерта № 100 від 15.05.2014 року відповідно якого на наданій на експертизу спортивній кофті виявлено сліди нітрит -іонів та сліди дифеніламіну, які є характерними для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху. На внутрішніх поверхнях трьох металевих предметів циліндричної форми, що поіменовані в постанові про призначення експертизи як «стріляні гільзи», виявлено сліди нітрит - іонів та сліди дифеніламіну, які є характерними для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху. На предметі овальної форми сірого кольору, що поіменований в постанові про призначення експертизи як «гумова куля», виявлено сліди нітрит - іонів та сліди дифеніламіну, які є характерними для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху. На ватно - марлевому тампоні, яким «було зроблено протяжку каналу ствола» (за текстом ), виявлено сліди нітрит - іонів та сліди дифеніламіну, які є характерними для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху. На наданих на експертизу марлевих тампонах, якими «було зроблено змиви з рук ОСОБА_6 » (за текстом постанови), виявлено сліди нітрит -іонів, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху, але сукупність речовин, яка категорично свідчить про наявність продуктів пострілу, не виявлена. При дослідженні продуктів пострілу на спортивній кофті, на внутрішніх поверхнях трьох металевих предметів циліндричної форми, що поіменовані в постанові про призначення експертизи як «стріляні гільзи», на предметі овальної форми сірого кольору, що поіменований в постанові про призначення експертизи як «гумова куля», на ватно - марлевому тампоні, яким було зроблено протяжку каналу ствола - виявлені однакові компоненти, характерні для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху (нітрит - іони, дифеніламін). Дати відповідь чи однакові за хімічним складом продукти пострілу не є можливим в зв`язку з відсутністю достатньої сукупності ідентифікаційних ознак. Сліди нітрит - іонів, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху, що виявлені на марлевих тампонах, якими «було зроблено змиви з рук ОСОБА_6 » (за текстом постанови), порівнянню не підлягають, в зв`язку з відсутністю речовин селективних для продуктів пострілу ніроцелюлозного пороху (а.с.139-156 том №2);
-таблицею ілюстрацій будинковолодіння по АДРЕСА_1 по факту стрільби по ОСОБА_4 31.12.2013 року(а.с.110-117, том №2);
-розпискою про отримання ОСОБА_4 від слідчого речового доказу- спортивної кофти з наявними пошкодженнями від пострілів (а.с.138 том №2);
-випискою районної лікарні на ім`я ОСОБА_4 (а.с.188 том №2);
Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст.86 КПК України).
Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких наданих Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Об`єктом злочину передбаченого ст.122 КК України є здоров`я потерпілої особи.
Об`єктивна сторона вказаного злочину це діяння, наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження, причинний зв`язок між зазначеними діяннями і наслідками.
Відповідно до ст.122 ч.1 КК України, середньої тяжкості тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього кодексу, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я (понад 21 день) або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
З аналізу всіх досліджених доказів у кримінальному провадженні підтверджується об`єктивна сторона злочину за ч.1 ст. 122 КК України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 , що характеризується умисним діянням обвинуваченого - спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому, наслідками, що настали відповідно спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , причинним зв`язком між вказаними протиправними діяннями обвинуваченого та наслідками, що настали від них, з урахуванням місця, часу, способу, мотиву, обстановки спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Суб`єктивна сторона злочину відображає процеси, які відбуваються у свідомості особи в зв`язку з вчиненням нею злочину і свідчать про спрямування її волі та про її ставлення до суспільно небезпечного діяння та його наслідків.
Суд вважає, що ОСОБА_6 умисно вчинив інкримінований злочин за ст.122 ч.1 КК України, а не внаслідок необхідної оборони, захисту. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків, тому обвинувачений ОСОБА_6 свої дії розумів та повинен був розуміти в момент вчинення злочину відносно потерпілого, а саме здійснення пострілів з пристрою для стрільби гумовими кулями в ОСОБА_4 , від яких настануть виявлені тілесні ушкодження.
Усвідомлення ОСОБА_6 суспільно небезпечного характеру своїх дій означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки злочину значущість об`єкта посягання, яким є здоров`я потерпілого, його вік, стать, характеру діяння, місця, часу, мотиву, способу їх вчинення, а й розуміння соціального значення діяння, їх соціальної шкідливості, коли він проводив постріл з пістолета в ОСОБА_4 , при цьому мав можливість відійти чи втекти взагалі з місця події та не проводити постріли з пристрою для стрільби гумовими кулями в потерпілого. Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 мав чітке уявлення про те, що від його пострілів з вказаного пристрою для стрільби, за його поясненнями, як необхідної оборони і захисту від дій ОСОБА_4 , у потерпілого настануть тілесні ушкодження.
Крім того, вибрана обвинуваченим необхідна оборона, захист від дій ОСОБА_4 , а саме вчинення цілеспрямованих пострілів по тілу потерпілого з пристрою для стрільби гумовими кулями, не є відповідаючими зазначеній обвинуваченим ситуації, щодо примінення такого виду захисту, а саме необхідності примінення такої стрільби в період виникнення суперечки між ними 31.12.2013 року, тобто не потребувало таких діянь ОСОБА_6 .
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочинів за ст. 122 ч.1 КК України (обвинувачення підтримане прокурором і потерпілим) та за ст.296 ч.1 КК України (обвинувачення підтримане потерпілим) не спростовує вищезазначений висновок суду, про вчинення ним злочину за ст.122 ч.1 КК України, а є, виключно, способом, реалізація якого спрямована на уникнення відповідальності за вчинене ним протиправне діяння, тому суд розцінює це як метод захисту обвинуваченого.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї вини за ст.122 ч.1 КК України та за ст.296 ч.1 КК України, (ст. 296 ч.1 КК України підтримана тільки потерпілим) вина ОСОБА_6 , крім показів потерпілого, свідків та матеріалів кримінального провадження, також підтверджується поясненнями самого обвинуваченого про те, що 31.12.2013 року близько 11 год. 15 хв. на вул. Пушкіна в смт. Стрижавка, біля будинку №12 відбулась між ним та сусідом ОСОБА_4 суперечка, що між ними раніше уже були тривалі, неприязні відносини, що після того коли потерпілий розмахував в його сторону шкіряним батогом з металевою ручкою, то він з метою захисту себе і членів своєї сім`ї, після слів потерпілого, «то стріляй», коли потерпілий був на відстані не більше 2 метрів, він вистрілив з пістолета в ОСОБА_4 та цілився йому в руку, тому умислу на вчинення будь-якого злочину він не мав, але визнає обставину, що від його вистрілів з пістолета ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження та не середнього ступеня тяжкості.
Покази обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість, так як він стріляв в ОСОБА_4 з метою свого захисту та захисту членів своєї сім`ї спростовуються частково показами самого обвинуваченого ОСОБА_6 ; показами допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 ; показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 ; поясненнями в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 та оголошеними матеріалами кримінального провадження.
Також із пояснення експерта ОСОБА_15 суд встановив, що за висновком експертизи проведеної ним на підставі ухвали суду в ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, що при первинному висновку експертизи тілесні ушкодження ОСОБА_4 були віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, так як не було враховано перебування потерпілого в подальшому на лікуванні.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені в судовому засіданні обставини та докази, суд прийшов до висновку, що доводи обвинуваченого про те, що виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження, від яких він знаходився на лікуванні більше 21 дня, не відповідають дійсності, так як ОСОБА_4 був дома, а не знаходився в лікарні більше 21 дня, є безпідставними, спростовуються медичними документами та являються такими, як метод пом`якшення відповідальності ОСОБА_6 і уникнення від відповідальності за вчинене протизаконне діяння.
Враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.122 ч.1 КК України є доведеною належними доказами в судовому засіданні.
Суд вважає, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених статтею 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (понад 21 день).
Під час розгляду судом даного кримінального провадження прокурором було змінено ОСОБА_6 обвинувальний акт і його дії були кваліфіковані за ст.122 ч.1, ст.296 ч.1 КК України (а.с.40-41, том №2).
В судовому засіданні прокурор змінив обвинувачення, надав обвинувальний акт, яким підтримав обвинувачення ОСОБА_6 за ст.122 ч.1 КК України, тобто не підтримав обвинувачення ОСОБА_6 за ст.296 ч.1 КК України (а.с.55-56, том №2), за ст.122 ч.1КК України прокурор вважає доведеною вину обвинуваченого.
Судом в судовому засіданні було роз`яснено потерпілому ОСОБА_4 , право на підтримання ним попереднього обвинувачення ОСОБА_6 . ОСОБА_4 повідомив суд, що він підтримує відносно ОСОБА_6 попереднє обвинувачення за ст.122 ч.1, ст.296 ч.1 КК України та також вважає, що оскільки ОСОБА_6 завдав йому тілесні ушкодження на вулиці пострілами з пістолета, чим грубо порушив громадський порядок, то його дії повинні кваліфікуватись за ст.122 ч.1, ст.296 ч.4 КК України.
Потерпілий ОСОБА_4 доводить обвинувачення ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення за ст.296 ч.1 КК України висновками експертиз про спричинення йому поранень внаслідок стрільби із пристрою для стрільби гумовими кулями, внаслідок чого йому завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, виписками з медичних карток на його ім`я та своїми показами про те, що ОСОБА_6 з хуліганських мотивів грубо порушив громадський порядок на вулиці, що він його принизив зухвало стріляючи в нього з пристрою для стрільби кулями, чим завдав тілесні ушкодження середньої тяжкості і іншими дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, та поясненнями свідків з його сторони.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_19 заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.296 ч.1 КК України, пояснив, що спричинив постріли в потерпілого з пристрою для стрільби кулями з метою захисту від дій потерпілого, який перший розпочав суперечку на грунті особистих неприязних відносин, а не з хуліганських мотивів вдень 31.12.2013 року та що неприязні відносини між ними існували ще раніше.
Згідно досліджених висновків судмедекспертиз у ОСОБА_4 мали місце вказані в висновках тілесні ушкодження, та тілесні ушкодження згідно висновку №1131 відносяться до середнього ступеню тяжкості.
Із пояснень в судовому засіданні потерпілого, обвинуваченого, свідків, експерта ОСОБА_15 та письмових доказів по кримінальному провадженні, суд встановив, що середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_4 були спричинені ОСОБА_20 внаслідок пострілу з пристрою для стрільби гумовими кулями.
Об`єктивна сторона хуліганства полягає у вчиненні самого діяння в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, завданням тілесних ушкоджень потерпілому, та що хуліганські дії було вчинено безпричинно в громадському місці.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Тому, суд вважає, що відсутня суб`єктивна сторона злочину ОСОБА_6 за ст.296 ч.1 КК України, а саме хуліганства, тобто вчинення умисного, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, оскільки беззаперечно встановлено і підтверджується показами потерпілого, обвинуваченого, свідків, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 раніше уже були тривалі неприязні відносини, що вчиненим ОСОБА_6 31.12.2013 року близько 11 год. 15 хв. на вулиці Пушкіна в смт. Стрижавка, вистрілам в ОСОБА_4 з пристрою для стрільби гумовими кулями передувала приватна, побутова суперечка на грунті особистих, неприязних відносин із-за небажання ОСОБА_6 прибрати мусор з території вулиці біля свого помешкання, що не супроводжувалось нецензурною лайкою, образами, погрозами. Таким чином ОСОБА_6 підлягає відповідальності за вчинений злочин тільки за ст.122 ч.1 КК України, а не злочин вчинений з хуліганських мотивів.
Суд критично відноситься до пояснень потерпілого ОСОБА_13 , що ОСОБА_6 спричинив йому умисно тілесні ушкодження з хуліганських мотивів. Доводи потерпілого ОСОБА_4 про вчинення ОСОБА_21 злочину за ст.296 ч.1 КК України суд не відносить до належних доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_21 у вчиненні злочину передбаченого ст.296 ч.1 КК України.
Враховуючи всі викладені обставини щодо невинуватості ОСОБА_6 за ст.296 ч.1 КК України, дослідженні судом докази, при категоричному невизнанні ОСОБА_6 вини за ст.296 ч.1 КК України, з врахуванням презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини визначених ст.17 КПК України, суд вважає недоведену належними доказами вину ОСОБА_6 за ст.296 ч.1 КК України.
Проаналізувавши в сукупності всі докази досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, суд враховує положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст.17 КПК України, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; положення ст.62 Конституції України, та положення ст.5 Право на свободу та особисту недоторканість Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та вважає, що ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України необхідно виправдати із-за недоведеності вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ст.296 ч.1 КК України, яке підтримав в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 .
Оцінюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за вчиненні діяння у даній справі суд виходить із правового висновку Верховного Суду України сформульованого в рішенні від 4 жовтня 2012 року (справа № 5-17кс12) у якому дано юридичну характеристику складу злочину - хуліганства та пояснено відмінність його від злочинів, учинених на ґрунті особистих неприязних стосунків.
У контексті висновку зазначено, що об`єкт посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між учасниками конфлікту.
Відповідно такий висновок узгоджується також з положеннями пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з якими суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів; цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіяння: тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діям потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Фактичні обставини справи, які встановлені судом у даному кримінальному провадженні, свідчать, про те, що конфлікт між ОСОБА_20 та ОСОБА_4 виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, які мають довготривалу історію, та про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вчинення хуліганства, і про відсутність у його діях грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Тому при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини його вчинення обвинуваченим; дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, що він є приватним підприємцем, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно; його стан здоров`я; сімейний та матеріальний стан, думку потерпілого щодо покарання обвинуваченого.
Обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, позицію державного обвинувача та сторони потерпілого щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого, позицію обвинуваченого і його захисника, суд вважає, що ОСОБА_6 не представляє підвищену суспільну небезпеку і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що при призначенні покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статі обвинувачення він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З врахуванням того, що обвинувачений є приватним підприємцем, що в нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, суд вважає неможливим та недоцільним з метою виправлення і перевиховання ОСОБА_6 застосувати до нього інші більш м`які види покарань, які передбачені санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.
При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, потерпілого та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
В зв`язку з вчиненням ОСОБА_21 злочину відносно ОСОБА_4 за ст.122 ч.1 КК України, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 завданої матеріальної та моральній шкоди підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
В період лікування потерпілого від спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень він витратив кошти на лікування, що підтверджується відповідними документами, тому підлягає стягненню з ОСОБА_6 на корить ОСОБА_4 матеріальна шкода в сумі 1 731 грн.
Щодо стягнення решти суми завданої матеріальної шкоди то необхідно ОСОБА_4 відмовити, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, взаємозв`язку проведеного лікування ішемічного інсульту та операції ока, як наслідок виникнення даних хвороб із спричинених ОСОБА_6 . ОСОБА_4 тілесних ушкоджень 31.12.2013 року.
Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач (цивільний позивач), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.
Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням потерпілого, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.
Визначаючи розмір завданої потерпілому ОСОБА_4 моральної шкоди, суд враховує його душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, та з урахуванням тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, в наслідок чого порушився ритм його життя, що негативно вплинуло на його стан здоров`я, переніс фізичний біль, нервове потрясіння; тривалості лікування та позбавлення можливості у вказаний період працювати і забезпечувати потреби своєї сім`ї, необхідності вживати відповідних дій по захисту своїх порушених прав в зв`язку з відсутністю добровільного відшкодування завданої шкоди, потреби в продовженні лікування внаслідок його хворобливого стану, суд оцінює розмір моральної шкоди, завданої потерпілому, достатній для відновлення його душевного стану в сумі 40 000 грн.
Щодо стягнення решти суми завданої моральної шкоди ОСОБА_4 слід відмовити.
Також підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по юридичній допомозі, відповідно до квитанцій в сумі 4 200 грн.
Тому в загальному підлягає до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 45 931,00 грн.
З обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню в прибуток держави процесуальні витрати по кримінальному провадженні в сумі 2 085 грн. 16 коп.
Речові докази, а саме:
- пристрій (пістолет) марки «Форт 12Р» № НОМЕР_1 та 11 (одинадцять) патронів, які знаходяться на зберіганні у Вінницькому районному віддленні поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (раніше Вінницький РВ УМВС України у Вінницькій області) підлягають передачі в збройну кімнату ГУНП у Вінницькій області.
- три відстріляні гільзи, куля яка була шляхом оперативного втручання вилучена з тіла ОСОБА_4 , що знаходяться на зберіганні у Вінницькому районному віддленні поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (раніше Вінницький РВ УМВС України у Вінницькій області) підлягають знищенню;
- спортивна куртка, що передана слідчим потерпілому ОСОБА_4 , підлягає знищенню ОСОБА_4 .
Так як в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 надав заяву про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році, оскільки він має двох неповнолітніх дітей, щодо яких він не позбавлений батьківських прав, а відтак підпадає під дію Закону України Про амністію у 2014 році.
Відповідно до пункту в статті 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, за злочини вчинені з необережності, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
З матеріалів кримінального провадження (ас.160,161, том №2) встановлено, що ОСОБА_6 на день вчинення злочину -31.12.2013 року є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківських прав, вчинив злочин, за який йому призначено покарання, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. Тому суд вважає, що ОСОБА_6 слід звільнити від відбування призначеного покарання, відповідного до п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.
Застосований до обвинуваченого захід забезпечення даного кримінального провадження особисте зобов`язання, який був обраний ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.02.2016 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.128, 129, 369-371, 373, 374 КПК України, пунктом «в» ст. 1, Закону України Про амністію у 2014 році суд
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання позбавлення волі з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;
ОСОБА_6 за ст.296 ч.1 КК України, яка була підтримана потерпілим ОСОБА_4 , виправдати із-за недоведеності вчинення кримінального правопорушення за ст.296 ч.1 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) 1 731 грн. - матеріальної шкоди, 40 000 грн моральної шкоди, 4 200 грн. понесених витрат по юридичній допомозі, а всього 45 931 грн.
В стягненні решти суми позову ОСОБА_4 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 в прибуток держави процесуальні витрати в сумі 2 085 грн. 16 коп.
Речові докази, а саме:
- пристрій (пістолет) марки «Форт 12Р» № НОМЕР_1 та 11 (одинадцять) патронів, які знаходяться на зберіганні у Вінницькому районному віддленні поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (раніше Вінницький РВ УМВС України у Вінницькій області) передати в збройну кімнату ГУНП у Вінницькій області.
- три відстріляні гільзи, куля яка була шляхом оперативного втручання вилучена з тіла ОСОБА_4 , що знаходяться на зберіганні у Вінницькому районному віддленні поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (раніше Вінницький РВ УМВС України у Вінницькій області) знищити;
- спортивну куртку, що передана слідчим потерпілому ОСОБА_4 ОСОБА_4 знищити.
Захід забезпечення даного кримінального провадження у виді особистого зобов`язання -скасувати.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання за даним вироком відповідно до пункту в статті 1 Закону України Про амністію у 2014 році.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя:
.