Дата документу Справа № 335/1629/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/74/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/1629/15-к
Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005569, №0000288, №0000307, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2015 року /т. 1 а.п. 125-126/ з апеляційною скаргою від 27.08.2015 року звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 /т. 1 а.п. 145-150/, в якій, не оскаржуючи зібрані в ході досудового розслідування докази, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання: за ч. 4 ст. 358 КК України - два роки обмеження волі; за ч. 2 ст. 185 КК України - чотири роки позбавлення волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі та на підставі вимог ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2012 року, остаточно призначити покарання у вигляді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі. Крім того, просить ухвалити новий вирок в частині стягнення процесуальних витрат та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 491 гривень 40 копійок.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не повною мірою враховані характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, та дані про його особу, зокрема, що обвинувачений раніше багаторазово судимий та вчинив декілька багатоепізодних кримінальних правопорушень.

Також прокурор вважає, що висновок суду про те, що витрати на проведення експертизи необхідно віднести за рахунок Державного бюджету, суперечить положенням ст. ст. 122, 124 КПК України, оскільки щодо ОСОБА_7 ухвалено обвинувальний вирок, а стороною обвинувачення було належним чином доведено та підтверджено довідками наявність процесуальних витрат на проведення експертиз за №146 від 28.01.2015 року та №131 від 28.01.2015 року, які склали 491 гривню 40 копійок, та необхідність стягнення вказаних витрат з обвинуваченого на користь держави.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 359 КК України до 4 років позбавлення волі, який станом на 02.06.2015 року законної сили не набрав через триваючий розгляд апеляційної скарги на це рішення, у зв`язку з чим, при винесенні 02.07.2015 року оскаржуваного вироку Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя при призначенні ОСОБА_7 покарання безпідставно, в порушення вимог ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 71 КК України, не вирішив питання, з посиланням на ст. 71 КК України, щодо приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2012 року, від якого ОСОБА_7 звільнено на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.04.2014 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 1 місяць і 3 дні, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Отже, на думку апелянта, вирок відносно ОСОБА_7 складено з порушенням вимог ст. ст. 370, 409 КПК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

-за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 358 КК України до двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 17 січня 2015 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишений без змін.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати за проведення судових товарознавчих експертиз на суму 491 гривня 40 копійок постановлено віднести на рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку суду також зазначено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі 13.03.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки; 23.04.2014 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.04.2014 року звільнений з ВК № 101 умовно- достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць і 3 дні;

- 03.03.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 359 КК України (частково приєднано покарання Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2012 року) до 4 років позбавлення волі, вирок законної сили не набрав.

Як зазначено у вироку суду, 15 листопада 2014 року ОСОБА_7 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні магазину «МТС», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 153, з метою отримання споживчого кредиту на загальну суму 4 044 гривні 90 копійок для придбання мобільного телефону КПК «Lenovo S 850 Dual White» та аксесуарів і налаштувань, надав брокеру ПАТ «Альфа Банк» підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 серія НОМЕР_1 .

16 грудня 2014 року ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в підсобному приміщенні «Ділового центру», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 63, шляхом вільного доступу, таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_11 , мобільний телефон «Alcatel 5020D» вартістю 1 266 гривень, чим спричинив останній матеріальний збиток на вказану суму.

16 грудня 2014 року ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в підсобному приміщенні «Ділового центру», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав WIFI роутер TP-LINK вартістю 755 гривень, який належав ОСОБА_12 , чим спричинив останній матеріальний збиток на вказану суму.

16 грудня 2014 року ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись в приміщенні спортивного комплексу «Олімпійський», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 24, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі столу мобільний телефон «Айфон 5» вартістю 8 399 гривень 20 копійок, який належав ОСОБА_13 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на вказану суму.

15 січня 2015 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні шино монтажу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон «Sony Ericsson K 790-1», що належав ОСОБА_14 , вартість якого згідно з висновком експерта №146 від 28.01.2015 року складає 156 гривень 67 копійок, чим завдав останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

16 січня 2015 року о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні танцювального центру, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 11, шляхом вільного доступу таємно викрав WI-FI роутер «D-Limc LIR-615», що належав ОСОБА_15 , вартість якого згідно з висновком експерта №131 від 28.01.2015 року складає 340 гривень 80 копійок, чим завдав останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити, обвинуваченого та його захисника з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та частково дослідивши додаткові докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги і встановлено під час апеляційного розгляду, зміст вироку в частині фактичних обставин подій, висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, та кваліфікація його дій, не оскаржуються, у зв`язку з чим, зазначені обставини згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не переглядаються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 КК України.

Виходячи з зазначених норм кримінального закону, колегія суддів погоджується з апеляційною скаргою прокурора в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості (ч. 4 ст. 358 КК України) та середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України), обставини справи, особу обвинуваченого, який повністю визнав провину і розкаявся в скоєному, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті злочину, не працює, раніше неодноразово судимий, та в якості обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, визнання вини та активне сприяння органам досудового слідства в розкритті злочинів, а в якості обставин, які обтяжують покарання, - рецидив злочинів стосовно злочину за ч. 4 ст. 358 КК України.

З урахуванням зазначених обставин, суд призначив обвинуваченому за вчинені злочини покарання у виді позбавлення волі на строк, який межує з мінімальним, передбаченим ч. 2 ст. 185 КК України, та у виді обмеження волі на максимальний строк, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Виходячи з викладеного та вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з покаранням, призначеним обвинуваченому за ч. 4 ст. 358 КК України.

Що стосується покарання, призначеного судом обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України, то колегія суддів вважає його явно несправедливим через м`якість.

Так, відповідно до даних, встановлених судом, обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення корисливих злочинів.

Однак, суд першої інстанції недостатньо врахував особу обвинуваченого та обставини вчинених ним діянь по провадженню, які охоплюються шістьма епізодами, скоєними на протязі нетривалого часу і через декілька місяців після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2012 року (період з 15.04.2014 року по 28.05.2015 року), що вимагало призначення судом обвинуваченому покарання, як за вчинені злочини, так і остаточного на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Виходячи з викладеного, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до вимог апеляційної скарги.

При призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, крім обставин, врахованих судом першої інстанції, колегія суддів враховує обставини вчиненого ним злочину, а саме те, що його діяння охоплюються п`ятьма епізодами, скоєними на протязі нетривалого часу в період умовно-дострокового звільнення, і за цей злочин вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк, необхідний і достатній для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів обвинуваченому підлягає призначенню покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за ч. 4 ст. 358 КК України більш суворим за ч. 2 ст. 185 КК України.

У зв`язку з вчиненням обвинуваченим нових злочинів в період умовно-дострокового звільнення, йому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків підлягає призначенню остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за вироком невідбутого покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2012 року.

Відповідно до норм, передбачених ч. 2 ст. 124 КПК України, у разу ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Нормами ст. 122 КПК України визначено, що до судових витрат на залучення експертів відносяться: оплата проїзду, добові, винагорода за виконану роботу, якщо це не є їх службовим обов`язком.

Виходячи із зазначених норм закону, рішення суду в частині віднесення судових витрат за проведення судових товарознавчих експертиз на суму 491 гривня 40 копійок на рахунок держави підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги в частині стягнення з обвинуваченого судових витрат за проведення судових товарознавчих експертиз на суму 491 гривня 40 копійок, не підлягають задоволенню, виходячи з того, що апелянт документально не підтвердив визначену їм суму, як судові витрати відповідно до норм ст. 122 КПК України.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ухвалою Апеляційного суду від 29.10.2015 року був скасований вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року, на який іде посилання у вироку по провадженню, у зв`язку з чим, відомості про судимість обвинуваченого за зазначеним вироком підлягають виключенню.

В решті вирок підлягає залишенню без змін.

Згідно з даними, які містяться у судовому кримінальному провадженні, обвинуваченому обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, який вироком до набрання ним законної сили залишений судом без змін, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком по провадженню підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення за період з 17.01.2015 року по 08.04.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 від 27.08.2015 року задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню в частині призначеного йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України та остаточного за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, рішення суду в частині віднесення на рахунок держави судових витрат за проведення судових товарознавчих експертиз на суму 491 гривня 40 копійок, скасувати.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2012 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Виключити з вступної частині вироку відомості про судимість обвинуваченого за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року.

В решті вирок залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 17.01.2015 року по 08.04.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього учасниками провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4