Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-в/711/1449/16

Справа № 711/5886/16-к

05 серпня 2016 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

представник володільця майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про роз`яснення судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора прокуратури Черкаської області що полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку майна в межах кримінального провадження №00000053 від 14.03.2016р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:
11.07.2016р. слідчий суддя виніс ухвалу, якою постановив негайно повернути ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 115540 доларів США, 111355 Євро, 313000грн, які були вилучені під час проведення обшуку 08.04.2016р. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.04.2016р. №711/3311/16-к. Також в ухвалі зазначено, що її виконання покладається на заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_3

28.07.2016р. до суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , в якій вона просить роз`яснити порядок виконання ухвали слідчого судді від 11.07.2016р. та подальший порядок зберігання майна, яке підлягає поверненню, але визнане постановою слідчого речовим доказом.

В судовому засіданні прокурор пояснила, що судовим рішенням від 11.07.2016р. його виконання покладено на слідчого ОСОБА_7 та неї, як службову особу, яка здійснює відповідні повноваження прокурора в кримінальному провадженні. Натомість 11.07.2016р. змінено орган досудового розслідування і кримінальне провадження передане до слідчого відділу Управління СБУ в Черкаській області, а відтак слідчий ОСОБА_7 не може об`єктивно виконати ухвалу слідчого судді від 11.07.2016р.. Зауважила, що вона як прокурор не має доступу до грошових коштів, які є речовими доказами, і зберігаються у слідчого, в провадження якого знаходиться кримінальне провадження, а отже також не може виконати ухвалу слідчого судді. Зазначила, що на теперішній час є незрозумілим подальший порядок зберігання грошових коштів, які визнані речовими доказами. Також зауважила, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016р. накладено арешт на зазначені грошові кошти, що також є перешкодою для виконання ухвали від 11.07.2016р.. Просила задовольнити заяву та роз`яснити порядок виконання ухвалу слідчого судді від 11.07.2016р..

Представник володільців майна адвокат ОСОБА_4 пояснив, що не заперечує проти задоволення заяви прокурора. При цьому зазначив, що прокурор необґрунтовано посилається на незрозумілість порядку повернення грошових коштів, оскільки такий порядок передбачений ст.169 КПК і передбачає право прокурора винести постанову про повернення безпідставно вилученого майна.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження вважаю, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.380 КПК якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. З аналізу зазначеної норми, в контексті положень ст.ст.370, 372 КПК, вбачається, що підставою для роз`яснення судового рішення є незрозумілість його резолютивної частини, тобто висновків суду.
Порядок виконання судових рішень, ухвалених за нормами кримінально-процесуального законодавства, регламентується положеннями КПК, Кримінально-виконавчого кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами. При цьому ч.1 ст.534 КПК передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Отже у разі визначення у судовому рішенні способу його виконання, але цей спосіб є незрозумілим, то таке судове рішення підлягає роз`ясненню.
Ухвалою слідчого судді від 11.07.2016р. її виконання покладено на заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 , тобто фактично визначений спосіб та порядок виконання судового рішення організація якого покладено на певних службових осіб. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що 11.07.2016р. постановою прокурора Черкаської області досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000053 доручене іншому органу слідчому відділу Управління СБУ в Черкаській області, а відтак слідчий ОСОБА_7 , який здійснював досудове розслідування, фактично усунутий від кримінального провадження і не може проводити ніяких процесуальних дій в його межах. За таких обставин виконання ухвали суду слідчим ОСОБА_7 на теперішній час є неможливим.
Разом з тим, варто зауважити, що кримінальне провадження здійснюється на засадах законності. Пунктом 25 ч.1 ст.3 КПК передбачений перелік учасників кримінального провадження, до яких відноситься, зокрема, сторони кримінального провадження (сторона обвинувачення і сторона захисту) і третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення є слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом (п.19 ч.1 ст.3 КПК). Тож прокурор і слідчий є стороною обвинувачення кримінального провадження. При цьому за змістом положень п.п.15, 17 ч.1 ст.3 КПК прокурором і слідчим є відповідна службова особа органів прокуратури та досудового розслідування, яка уповноважена в межах своєї компетенції здійснювати службові повноваження по конкретному кримінальному провадженню.
Однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК), яка передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінального провадження їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Отже виконання процесуальних дій в межах конкретного кримінального провадження пов`язується не з певною особою або її особистістю, а з учасником кримінального провадження, який представляється конкретною фізичною чи юридичною особою.
Ухвала слідчого судді від 11.07.2016р. про повернення майна в межах кримінального провадження №0000053 за загальним правилом підлягає виконанню стороною обвинувачення, оскільки саме ця сторона неправомірно утримувала в себе майно. Покладаючи обов`язок з виконання ухвали від 11.07.2016р. про повернення майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на службових осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , слідчий суддя виходив з того, що саме ці особи на момент розгляду скарги здійснювали повноваження сторони обвинувачення по кримінальному провадженню №0000053, а тому з метою більшої визначеності порядку, сприяння оперативності виконання судового рішення та відновлення правопорядку, встановленого законом, в ухвалі зазначені імена цих службових осіб. Натомість заміна таких осіб іншими службовими особами не змінює суті допущеного стороною обвинувачення по кримінальному провадженню №0000053 порушення порядку вилучення та утримання майна, а тому не може перешкоджати виконанню судового рішення. В такому випадку виконання судового рішення автоматично покладається на осіб, які виконують службові обов`язки слідчого та прокурора по цьому кримінальному провадженню. При цьому порядок оформлення таких процесуальних дій відноситься до компетенції цих посадових осіб і визначається ними самостійно.
Щодо вимоги прокурора роз`яснення подальшого порядку зберігання речових доказів, то в цій частині заява не підлягає задоволенню оскільки до компетенції слідчого судді не відноситься обов`язок тлумачення норм КПК.
В цьому контексті звертаю увагу, що порядок зберігання речових доказів передбачений ст.100 КПК і вирішується в кожному конкретному випадку окремо в залежності від певних обставин. Питання про порядок зберігання грошових коштів, вилучених у ОСОБА_5 , не було предметом судового розгляду під час постановлення слідчим суддею ували від 11.07.2016р., а відтак це питання і не може бути предметом роз`яснення в порядку ст.380 КПК.
Варто звернути увагу, що під час розгляду скарг на бездіяльність прокурора, слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, об`єктом неправомірного посягання виступає не право власності на таке майно в цілому, а лише його складова, а саме право володіння. Саме тому положення КПК передбачають повернення тимчасово вилученого майна особі, у якій його вилучено, що базується на презумпції правомірності права мирного володіння майном, закріпленого ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке має пріоритет над нормами КПК з огляду на зміст ч.4 ст.9 КПК. В цьому контексті є необґрунтованими посилання прокурора на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016р., як перешкоду виконання ухвали слідчого судді від 11.07.2016р., оскільки зазначеною ухвалою також необмежено право ОСОБА_5 володіти вилученими в нього грошовими коштами, що презюмує їх повернення цій особі, але із забезпеченням певних умов.
Необґрунтованими є і посилання прокурора, як підставу для роз`яснення порядку виконання судового рішення, на неможливість виконання ним ухвали слідчого судді від 11.07.2016р. через відсутність доступу до речових доказів, оскільки це суперечить п.2 ч.2 ст.36, ч.2 ст.100 КПК.
Не заслуговують на увагу твердження прокурора про неможливість повернення речей, які визнані речовими доказами постановою слідчого, оскільки це суперечить і самій ухвалі слідчого судді від 11.07.2016р. і положенням ст.100 КПК, яка передбачає зберігання речових доказів, як у сторони обвинувачення та і у власника (законного володільця) таких речей. Варто зауважити, що зогляду на зміст ч.1 ст.98 КПК в контексті положень ст.ст.85, 86 КПК, вбачається, що процесуальне рішення слідчого у формі постанови про визнання матеріального об`єкту речовим доказом не має правового значення, оскільки прийняття такого рішення не передбачено нормами КПК. Необхідність документального оформлення речових доказів, як ознака їх допустимості, передбачається ч.2 ст.100 КПК, відповідно до якої речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Отже речовий доказ, задля відповідності вимогам ст.86 КПК (допустимість доказів), має бути задокументований шляхом складання протоколу огляду.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Заяву прокурора про роз`яснення судового рішення задовольнити частково.

Роз`яснити, що зазначений в ухвалі слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2016р. по справі №711/5886/16-к спосіб виконання такої ухвали, як покладання обов`язку її виконання на заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 необхідно розуміти таким чином, що цей обов`язок покладений на службових осіб, які уповноважені в межах компетенції, передбаченої законом, здійснювати досудове розслідування та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню №0000053, і не залежить від того, яка фізична особа виконуватиме зазначені обов`язки, і в провадженні якого органу досудового розслідування перебуватиме кримінальне провадження після постановлення судового рішення.
В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1