1Справа № 335/3572/16-к 1-кп/335/263/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,
07 березня 2016 року, приблизно о 02 годині 50 хвилин ОСОБА_7 1993 р.н., маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись на вулиці біля приміщення нічного клубу «Ржевский progect», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди 40, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом зловживання довірою знайомого хлопця, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон фірми «Lenovo» моделі Р70-А, у корпусі чорного кольору, вартість якого становить 4444 гривень 00 копійок. Однак отримавши від ОСОБА_5 мобільний телефон фірми «Lenovo», моделі Р70-А зник у невідомому напрямку, та після чого розпорядився майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 4444 гривень 00 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 (06.09.2016 р.) пояснив, що вину визнає, однак зазначив, що зробив це ненавмисно, так сталося. Цивільний позов визнає тільки в частині стягнення з нього вартості телефону, а в частині стягнення моральної шкоди не визнає. Зазначив, що 06.03.2016 року ввечері ОСОБА_9 забрав на своєму автомобілі його та його дружину і вони поїхали у гості до ОСОБА_10 та його цивільної дружини ОСОБА_11 . Вони сиділи, випивали, а пізніше ОСОБА_10 почав сваритися із ОСОБА_11 . Після чого він та ОСОБА_10 вирішили поїхати покататися містом, що і зробили. Вони під`їхали до нічного клубу „Ржевський та ОСОБА_10 запропонував йому надіти його куртку, оскільки у спортивному одязі до клубу не пускають, яку він надів. В той же час, він попрохав у ОСОБА_10 мобільний телефон, щоб подзвонити та він йому надав свій телефон. Після чого, ОСОБА_10 пішов до приміщення клубу, а він залишився на вулиці. Через деякий час, він намагався зайти до клубу, однак його не пустили у приміщення клубу. Він пішов у двір, де була припаркована машина ОСОБА_10 , однак її вже там не було. Якийсь час він ходив по району в пошуках ОСОБА_10 , однак не знайшов його. Після чого, він вирішив закласти мобільний телефон Леново у ломбард та поїхати до свого знайомого, оскільки у нього не було грошей та його речі залишилися в автомобілі ОСОБА_10 . Він пішов у ломбард, який розташований у районі зупинки „Універмаг Україна, де заклав цей телефон, після чого поїхав до свого знайомого, який проживає у Комунарському районі м. Запоріжжя, у якого він і залишився. Цей знайомий подарував йому мобільний телефон. Десь в обідній час, він пішов від іншого свого знайомого. На вулиці він зупинив таксі та поїхав до ломбарду у район Металургів, де працював його знайомий, та де намагався закласти цей телефон, оскільки у нього не було грошей, але йому відмовили у прийнятті. Після чого, він запропонував таксисту, який його привіз та чекав, викупити телефон Леново. Вони поїхали до ломбарду в районі зупинки „Універмаг України, де таксист викупив телефон „Леново десь за 500 грн., з яких повернув йому десь 300 грн., а інші кошти взяв за надані послуги такси. Через день чи два, він намагався викупити у таксиста вказаний телефон, однак не вдалося, оскільки телефон було перепродано. Його дружина неодноразово спілкувалася із ОСОБА_12 пропонуючи йому різні варіанти вирішення цього питання, однак ОСОБА_10 відмовився від запропонованого. Також зазначив, що в той день він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, та не може пояснити чому так сталося. У судових дебатах вину свою не визнав, зазначаючи, що умислу на шахрайство не мав.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за обставин встановлених судом, доведена повністю, відповідає фактичним обставинам провадження і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілого, свідків, іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження і які відповідають вимогам належності та допустимості, передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України.
Із показів допитаного у судовому засіданні (31.06.2016 р.) потерпілого ОСОБА_5 , встановлено, що 06.03.2016 року, ним та його цивільною дружиною ОСОБА_11 були запрошені гості: подруга дружини ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_13 , якого він знав, але побачив уперше. Зібравшись, вони спілкувалися, випивали. Через деякий час, ОСОБА_14 почав сваритися зі своєю дружиною, та вони вирішили кудись поїхати, щоб дружина заспокоїлась. На його автомобілі, він та ОСОБА_14 поїхали до нічного клубу „Ржевський. Він запропонував ОСОБА_14 надіти свою куртку, оскільки ОСОБА_14 був у спортивному одязі, а у клуб в такому вигляді не пускають. ОСОБА_14 надів його куртку і вони пішли до клубу. В цей час ОСОБА_14 попрохав його мобільний телефон Леново у чорному корпусі щоб комусь подзвонити, на що він погодився. Він віддав йому свій телефон і пішов до приміщення клубу, повернувшись побачив, що ОСОБА_14 зник. Він почав його шукати, розпитувати людей, однак не знайшов. Пізніше він із своїм знайомим шукав його, дзвонив, однак трубку ніхто не брав та ОСОБА_14 так і не знайшли. Після чого, він звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою.
Також зазначив, що після того що сталося, ОСОБА_14 з ним не зв`язувався, не спілкувався з приводу того, що сталося, не просив пробачення, не намагався повернути телефон або гроші.
Позовну заяву про стягнення з ОСОБА_15 матеріальної та моральної шкоди підтримує у повному обсязі та просить суд призначити ОСОБА_16 найсуворіше покарання.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 (09.06.2016 р.) пояснив, що ОСОБА_9 є його знайомим. У цьому році, десь навесні, точну дату не пам`ятає, ОСОБА_10 подзвонив йому десь о 2-30 ночі і попрохав приїхати до нього, щоб допомогти йому знайти ОСОБА_18 , який забрав у нього телефон і зник, а він себе дуже погано почуває, у зв`язку з чим не може керувати автомобілем. Через деякий час він приїхав до ОСОБА_10 , та вони разом шукали ОСОБА_14 в районі клубу „Ржевський, однак так і не знайшли. У ході пошуку, в одному із дворів, вони бачили чоловіка схожого на ОСОБА_14 , однак він втік. ОСОБА_10 неодноразово телефонував на свій телефон, але він був відключений.
Пізніше ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою, куди його також викликали для надання пояснень.
Крім того, зазначив, що перед цим судовим засіданням, йому подзвонив ОСОБА_7 та попросив, щоб він не приходив у суд.
Свідок ОСОБА_19 , у судовому засіданні (01.08.2016 р.) пояснив, що працює таксистом в „Іван такси. З обвинуваченим та потерпілим ніяких відносин не має.
Навесні 2016 року у Комунарському районі його зупинив хлопець та попросив довезти до пр. Металургів. Вони під`їхали до ломбарду в районі Металургів, хлопець пішов до ломбарду, а він його чекав. Коли хлопець вийшов, то сказав, що у нього немає грошей та запропонував йому викупити його мобільний телефон, який було закладено у ломбард, на що він погодився. Після чого, вони поїхали до ломбарду в районі зупинки „Універмаг Україна, він подивився телефон Леново чорного кольору, який йому сподобався та викупив його десь за 500 грн., точну суму не пам`ятає. З цих коштів він віддав хлопцю десь 300 грн., а інші гроші залишив собі за послуги таксі. Через деякий час до нього звертався цей хлопець щоб викупити цей телефон, однак він його вже перепродав іншій особі.
Допитана у судовому засіданні (14.09.2016 р.) свідок сторони захисту ОСОБА_20 , пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 є її чоловіком, потерпілий ОСОБА_10 знайомий.
06.03.2016 року дружина ОСОБА_21 запросила їх у гості. ОСОБА_10 ввечері забрав їх та привіз до їх місця мешкання. Вони сиділи, випивали. ОСОБА_10 почав сваритися з ОСОБА_11 , після чого він з ОСОБА_14 вирішили десь поїхати, з їх слів до кальянної, що і зробили. Вона з дитиною залишилася у ОСОБА_11 . Десь о 05-00 годині ранку ОСОБА_10 приїхав додому та розповів, що він з ОСОБА_14 поїхали до клубу „Ржевський , де ОСОБА_14 взяв у нього мобільний телефон і зник, він його шукав, але не знайшов. ОСОБА_10 подзвонив її куму ОСОБА_22 та попросив його приїхати та допомогти у пошуках ОСОБА_14 , який пізніше приїхав і вони поїхали шукати ОСОБА_14 . У цей час, вона неодноразово намагалася додзвонитися ОСОБА_14 з телефону ОСОБА_11 , однак трубку не брали.
Також пояснила, що вона неодноразово спілкувалася з ОСОБА_10 та пропонувала йому різні варіанти вирішення цієї ситуації, однак ОСОБА_10 відмовився на її пропозиції, мотивуючи тим, що йому потрібні контакти у його телефоні. Також, вона намагалася повернути цей телефон, спілкуючись із таксистом, який його викупив, проте зробити цього не вдалося, оскільки телефон було неодноразово перепродано. Зазначила, що з ОСОБА_23 , вона проживає три роки, у них є спільна дитина, і така ситуація з ним сталася вперше.
Допитані у судовому засіданні свідки сторони обвинувачення надали взаємопов`язані і взаємодоповнюючі показання, які в повній мірі узгоджуються із зібраними у провадженні доказами та показами потерпілого, не містять суттєвих протиріч і містять в собі фактичні дані які в цілому підтверджують наявність в діях обвинуваченого інкримінованому йому складу злочину. Зокрема, свідок ОСОБА_17 підтвердив, що потерпілий подзвонив йому десь о 2-30 ночі і попрохав приїхати до нього, щоб допомогти йому знайти ОСОБА_24 , який забрав у нього телефон і зник і вони разом із потерпілим шукали ОСОБА_25 . Свідок ОСОБА_19 підтвердив, що разом із ОСОБА_26 поїхав до ломбарду в районі зупинки „Універмаг Україна, подивився телефон (Леново чорного коліру), який йому сподобався та викупив телефон Леново чорного кольору десь за 500 грн., із цих коштів він віддав хлопцю десь 300 грн., а інші гроші залишив собі за послуги таксі.
Оцінюючі покази свідка ОСОБА_20 , яка є дружиною обвинуваченого, суд зважує на характер стосунків вказаного свідка із обвинуваченим і приймає до уваги її покази в частині того, що потерпілий шукав її чоловіка 07.03.2016 року разом із ОСОБА_17 які цілком узгоджуються із показами свідка ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_5 , решту частині її показів визнає неналежними доказами, виходячи із предмету доказування у даному провадженні.
Покази потерпілого та свідків в цілому відповідають повідомленому ними та встановленими судом фактичним обставинам та об`єктивно підтверджуються іншими дослідженими судом доказами. Фактів, що дають підстави вважати, що потерпілий та свідки оговорюють обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.
Окрім показів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , вина ОСОБА_7 підтверджується також письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні, а саме:
-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.03.2016 року, відповідно до якого в присутності двох понятих свідок ОСОБА_19 впізнав особу під №2 ОСОБА_7 пояснюючи, що саме у нього придбав мобільний телефон Леново Р70-А - 07.03.2016 року;
- даними довідки про ринкову вартість смартфона Lenovo P70A, відповідно до якої вартість смартфону на 06.03.2016 року складає 4444 гривень;
- даними із специфікації №1 (прийняття закладу) від 07.03.2016 р. №159-000012846 ПТ Лимчук і компанія Ломбард Капітал м. Запоріжжя пр.Леніна, 149 прим.2 згідно до якої ОСОБА_7 здав у заклад мобільний телефон Lenovo P70/IMEI5877/5971 1 шт. оціночна вартість застави 2270,00 грн, сума фінансового кредиту 500 грн.;
- довідкою ПТ Лимчук і компанія Ломбард Капітал від 17.03.2016 року згідно якої 07.03.2016 року ОСОБА_7 в ломбарді за договором фінансового кредиту отримано кредит під заклад мобільного телефону Lenovo P70А, того ж дня ОСОБА_7 повністю сплачено суму фінансового кредиту та нараховані відсотки, ломбард повернув закладено майно ;
- даними протоколу огляду від 17.03.2016 року, відповідно до якого в присутності двох понятих проведено огляд договору про надання фінансового кредиту під заставу майна, який був наданий ПТ «Климчук і компанія» Ломбард Капітал». Під час огляду виявлено договір про надання фінансового кредиту під заставу майна. При огляді даного договору встановлено, що він був укладений між позикодавцем ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та позичальником ОСОБА_7 , заставним майном є мобільний телефон Lenovo P70A . Договір про повернення закладу від 07.03.2016 року. При огляді даного договору встановлено, що він був укладений між позикодавцем ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та позичальником ОСОБА_7 . Під час огляду встановлено, що було повернене заставне майно, а саме мобільний телефон Lenovo P70A.
- даними протоколу огляду відеозапису від 17.03.2016 року відповідно до якого в присутності двох понятих проведено перегляд відеозаписів. В ході огляду встановлено, що записи проведено за допомогою камер відео спостереження, що знаходяться у приміщенні ПТ «Климчук і компанія Ломбард Капітал», що розташовано за адресою м. Запоріжжя пр.. Леніна 149. При відкриті файлу, у верху з правої сторони вказано 2016-03-07, час 04-21-03, на відео видно вхідне приміщення ломбарду. При відтворенні зображення, ОСОБА_7 входить до приміщення ломбарду та пропонує оцінювачу придбати мобільний телефон у корпусі чорного кольору. Після чого останній передає оцінювачу телефон та паспорт громадянина України. Оцінювач через деякий час передає хлопцю грошові кошти у сумі 500 гривень та повертає паспорт громадянина України разом з фінансовим кредитом. При відкриті відеозапису, на відео видно як до приміщення ломбарду заходить хлопець, який 07.03.2016 року о 04-27 годині заклав мобільний телефон за 500 гривень. Після чого видно, що 17-10 годині до ОСОБА_7 заходить чоловік, який викупає закладений телефон та після чого вони покидають приміщення вищевказаного ломбарду;
-даними дослідженого у судовому засіданні речового доказу - диском з відеозаписом з камер відеоспостереження у приміщенні ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», що розташований за адресою м. Запоріжжя пр.. Леніна 149, з якого встановлено що ОСОБА_7 07.03.2016 року закладає мобільний телефон за 500 грн., чого обвинуваченим ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечується;
Підстав сумніватися в достовірності вищенаведених доказів чи для визнання їх недопустимими суд не вбачає, оскільки відповідно до вимог ст. 86 КПК України вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом і суд приймає до уваги, що досліджені в судовому засіданні вище перелічені докази є належними, допустимими та такими, що відповідають фактичним обставинам встановленим судом.
Відповідно до ст.190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у протиправному заволодінні майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, є прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив та корислива мета. Корисний мотив це спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корисна мета-збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Закінченим шахрайство вважається з моменту заволодіння майном або придбанням права на майно.
Про наявність прямого умислу, корисливий мотив обвинуваченого та його мету, спрямовану на заволодіння майном потерпілого свідчать конкретні обставини кримінального провадження. Так, ОСОБА_7 одразу ж того ж дня, заволодівши мобільним телефоном ОСОБА_5 під приводом дзвінка, маючи об`єктивну можливість повернути телефон потерпілому та достовірно знаючи що цей телефон належить потерпілому, здав його у ломбард, і отримавши гроші за телефон, який належав потерпілому, розпорядився ними на власний розсуд, у тому числі і розплатившись за таксі.
Крім того суд, зазначає, що майно так і не було повернуто потерпілому, як і не були повернуті потерпілому кошти з продажу цього майна ані у день отримання цих коштів, ані у подальшому, а тому доводи ОСОБА_7 про те, що він мав намір повернути телефон є безпідставними, ніякими належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому є тільки його суб`єктивною думкою, яка не може спростувати висновки суду щодо умислу обвинуваченого. А його посилання на те, що він хоче та має намір відшкодувати вартість телефону із одночасним запереченням своєї вини, взагалі є сумнівними. Більш того, з моменту вчинення діяння 07.03.2016 року на момент розгляду провадження в суді пройшло близько 9 місяців і жодних дій з боку обвинуваченого на повернення грошових коштів вчинено не було.
При цьому суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 які протирічать обвинуваченню та встановленим в суді обставинам його протиправної діяльності, стосовно того, що мають місце цивільно-правові відносини, а не злочин, оскільки такі показання не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, крім того, такі покази є нелогічними.
Невизнання обвинуваченим своєї вини, суд розцінює як природну захисну реакцію і обраний ним спосіб захисту із метою уникнення відповідальності за скоєний злочин та особисте суб`єктивне сприйняття обставин вчиненого злочину, яке суперечить такому ставленню потерпілого та фактичним обставинам справи.
Щодо посилання сторони захисту на ті обставини, що органом досудового розслідування не встановлено розмір збитків шляхом проведення експертизи телефону, суд зазначає, що за ч. 1 ст. 190 КК України розмір збитків є факультативною ознакою і не впливає на кваліфікацію злочину, до того ж, мобільний телефон Леново органом досудового розслідування не знайдено, в тому числі і по причині його реалізації іншій особі, проведення відповідної експертизи є неможливим, а розмір збитків потерпілого визначено відповідно до вартості втраченого майна і вартість такого майна є встановленою і у даному випадку з урахуванням встановлених судом обставин не є підставою для ухвалення судом виправдувального вироку.
Доводи захисника про недопустимість доказів судом, отриманих по даному кримінальному провадженню, відхиляються, оскільки у відповідності із вимогами ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Вирішення питання про допустимість доказу не є оцінкою фактичних обставин справи, а є його перевіркою з точки зору законності походження відображеної у ньому доказової інформації про фактичні обставини справи.
Проте судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого через допущені порушення кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а вина обвинуваченого у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин доведена у повному обсязі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Бакланов проти Росії від 09.06.2005 р.; Фрізен проти Росії від 24.03.2005 р.; Ісмайлова проти Росії від 29.11.2007р.).
При призначенні суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований і постійно мешкає у м. Запоріжжі, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Психічні та поведінські розлади внаслідок вживання опіатів, каннабіноїдів та психостимуляторів. Синдром залежності.» Заявлений позов на суму матеріальних збитків визнав.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, згідно до ст. 66,67 КК України, судом не встановлено.
З`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, враховуючи думку потерпілого, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд обговорюючи питання обрання виду покарання серед альтернативних видів покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових правопорушень можливе без ізоляції його від суспільства, а тому приходить до висновку про застосування до нього такого виду покарання як громадські роботи в межах санкції ч.1 ст. 190 КК України, обмеження щодо призначення даного вигляду покарання передбачені ч.3 ст. 56 КК України відсутні.
Суд вважає, що цей вид кримінального покарання, яке полягає у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, забезпечить належним чином мету покарання і буде достатнім для його перевиховання та попередження скоєння нових злочинів та принесе користь громаді міста, до якої також належить і потерпілий.
При цьому, у судовому засіданні встановлено, що майновий стан обвинуваченого не дозволяє йому сплатити штраф у розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачений в якості альтернативного покарання у санкції статті, оскільки обвинувачений не працевлаштований, має тимчасові заробітки, які зі слів свідка ОСОБА_20 майже усі витрачає на предмети першої необхідності для малолітньої дитини. Крім того, з урахуванням розміру заявленого потерпілим цивільного позову, покарання у вигляді штрафу буде становити для обвинуваченого надмірний тягар.
Покарання у вигляді виправних робіт також не застосовується судом, так як обвинувачений офіційно не працевлаштований.
Однак, також суд не вбачає підстав для призначення покарання у вигляді обмеження волі, як того просив потерпілий, з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_7 цивільний позов в частині матеріальних збитків визнав, не судимий, має на утриманні малолітню дитину, ним вчинено одиничний невеликої тяжкості злочин.
Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову до ОСОБА_7 про відшкодування збитків, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
З огляду на визнання обвинуваченими позову в частині матеріальних збитків -4444,00 грн та підтвердження цього розміру відповідною довідкою, позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків є обґрунтованими і підлягають задоволенню на підставі ст. 1166 ЦК України.
Щодо вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Водночас, за змістом ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Цей же принцип змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінальної справи їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості закріплений і в ст. 50 КПК України.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.
Цивільний позивач переконував, що в результаті злочину йому була спричинена моральна шкода, оскільки він переніс моральні страждання, душевні страждання у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та знищенням його майна.
Як встановлено судом ОСОБА_7 вчинив злочинні дії окреслені у ч.1 ст.190 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні вказаного злочину доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди і суд вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. п.2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України.
Ч.4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_7 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України .
Керуючись ст.ст. 371, 373-374 КПК, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування збитків задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальних збитків 4444,00 (чотири тисячі чотириста сорок чотири ) грн. та у відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) грн.
В решті частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити за недоведеністю.
Речові докази: чоловіча шкіряна куртка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - повернути за належністю ОСОБА_5 , диск із відеозаписом камер відеоспостереження долучений до матеріалів провадження - залишити у матеріалах провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1