Номер провадження: 11-сс/785/329/16
Номер справи місцевого суду: 522/1017/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2016 року про задоволення клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладення арешту на належне ОСОБА_8 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000598 відомості про яке внесене до ЄРДР 20.01.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України.
Так, 20.01.2016 року до чергової частини Приморської ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від директора департаменту безпеки Акціонерного банку «Південний» ОСОБА_10 , в якій він просить прийняти заходи до колишнього начальника відділення Акціонерного банку «Південний» №15-29 ОСОБА_11 та інших працівників зазначеного відділення, які, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділи та в подальшому розтратили грошові кошти вказаного банку.

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що працівниками банку, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , неодноразово, за вказівкою ОСОБА_11 , здійснювалися переводи грошових коштів на відділення банку «Акціонерний банк» «Південний» №15-38, а також здійснювалася передача готівкових грошових сум керівнику зазначеного відділення ОСОБА_15 . Крім цього, неодноразово відбувалися переводи грошових коштів між відділеннями в зворотному напрямку.

За результатами проведених слідчих (розшукових) дій та наявними матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 постійно відвідували відділення ПАТ «Банк Восток» в м. Одесі. З огляду на викладене, можливо в відділеннях ПАТ «Банк Восток» знаходиться індивідуальний сейф (сейфова скринька) на ім`я ОСОБА_11 або ОСОБА_8 , або якими вони користувалися за довіреністю від іншої особи.

27.01.2016 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено кредитну пластикову картку «GOLD» видану ПАТ «Банк Восток» на ім`я ОСОБА_8 та пластикові картки «GOLD» та «VISA» видані ПАТ «Банк Восток» на ім`я ОСОБА_11 .

За сукупністю отриманої інформації слідство вважає, що право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було набуте ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за грошові кошти, що належать Акціонерному банку «Південний», які ОСОБА_11 привласнила, шляхом зловживанням службовим становищам.

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником нерухомого майна (будинку) який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_8 .

Слідчому судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого, погоджене з прокурором, про накладення арешту на нерухоме майно належне ОСОБА_8 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтоване тим, що на теперішній час мається інформація щодо наміру ОСОБА_8 збути зазначене нерухоме майно, яке набуте за рахунок коштів, отриманих в ході вчинення злочину привласнення коштів банку.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2016 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на зазначене вище майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених в ній, фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що строк на апеляційне оскарження ним не пропущений, оскільки він не повідомлявся про розгляд справи та отримав копію ухвали лише 25.02.2016 р., про що свідчить штамп канцелярії Приморського райсуду та розписка про отримання копії ухвали в суді. В апеляції адвокат ОСОБА_7 звертає увагу на те, що слідчий суддя грубо порушив вимоги КПК, розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно без власника майна, а також те, що слідчий суддя не перевірив належним чином доводи слідчого про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_8 та не дослідив належним чином фактичні дані, які б свідчили про те, що арештована квартира має відношення до зазначеного вище кримінального провадження, є знаряддям його вчинення та містить будь-які сліди та застосував норму КПК, яка вже не діяла на час винесення ухвали. Крім того, апелянт стверджує, що ОСОБА_8 отримала у власність квартиру, на яку накладено арешт, ще в 2010 році за власні кошти, зароблені чесною працею та за допомогою батьків та ці кошти не мають ніякого відношення до Банку, в якому працювала її померла донька ОСОБА_11 , призначена на посаду начальника відділення №29 АБ «Південний» наказом від 21.02.2014 р. Також, на думку апелянта, слідчий суддя не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_11 , починаючи з 05.12.2015 р., знаходилась у декретній відпустці, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, а ОСОБА_8 взагалі не має відношення до вказаного вище злочину та не є підозрюваною чи обвинуваченою особою або особою, яка несе цивільну відповідальність, тому арештована квартира не є речовим доказом за вказаним кримінальним правопорушенням та не має ніякого відношення до нього.

Відповідно до матеріалів судового провадження, оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена без виклику власника майна - ОСОБА_8 . Копію ухвали представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 отримав 25.02.2016 р. та відповідно до ч.2 ст.395 КПК України 01.03.2016 р. поштою відправив апеляційну скаргу, яка надійшла до суду 02.03.2016 р. у встановлений п`ятиденний строк та помилково була повернута адресату ухвалою від 03.03.2016 р. та повторно подана 10.03.2016 р., а тому апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана в установлений законом строк.

Заслухавши доповідача, апелянта, який підтримав апеляцію, прокурора, який заперечував проти апеляції, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії, або прийняття такого рішення.

На момент надходження клопотання слідчого до суду на 01.02.2016 р. питання накладення арешту на майно вирішувалось відповідно до вимог глави 17 КПК в редакції Закону №769-УІІІ від 10.11.2015 р.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України в редакції закону від 10.11.2015 р. метою арешту майна є: забезпечення кримінального провадження; забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні; забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

При цьому арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи.
Цією ж нормою встановлено, що треті особи, майно яких може бути арештоване, це особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що підставами для арешту майна (за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати) є те, що: майно є предметом злочину, є доказом злочину, є засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, а також в разі необхідності забезпечення цивільного позову, конфіскації майна чи спеціальної конфіскації.

Із клопотання слідчого вбачається, що підставою для накладення арешту, є той факт, що вказана квартира придбана за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_11 злочинним шляхом коштів банку, які вона привласнила.

Проте як видно із ухвали слідчого судді, при прийнятті рішення він керувався редакцією ст.170 ч.3 КПК України в редакції Закону від 23.05.2013 р., яка на час прийняття рішення не діяла та прийшов до висновку про те, що власник квартири ОСОБА_8 несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваної особи, що не відповідає ні закону, ні фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_8 не несе цивільну відповідальність за дії своєї дорослої доньки ОСОБА_11 . Не дивлячись на підстави накладення арешту, вказані в клопотанні, не привівши ніяких доводів на їх обґрунтованість чи необґрунтованість, слідчий суддя наклав арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна або задоволення цивільного позову - з підстав, що знаходяться за межами доводів клопотання, що є недопустимим, так як слідчий суддя не є органом обвинувачення.

При цьому слідчий суддя не взяв до уваги, що ні в даних ЄРДР, ні в заяві про вчинений злочин, ні в клопотання слідчого не зазначені дані про розмір завданої банку шкоди, про час вчинення злочину. Крім того, відсутні дані про повідомлення про підозру будь-яких осіб, причетних до вчинення цього злочину. Підозрювані особи відсутні, а тому підстави для накладення арешту на майно третьої особи також відсутні.

В клопотанні слідчого зазначено, що ОСОБА_11 займала посаду начальника відділення банку з 21.02.2014 р. , а із судових матеріалів та також із даних, представлених стороною захисту, вбачається, що вона придбала квартиру по АДРЕСА_3 ще 12.02.2003 р. на підставі договору купівлі-продажу, яку в подальшому в 2010 р., подарувала своїй матері.

Жодні дані про те, що квартира в 2003 р. була придбана за гроші, викрадені з АБ «Південний» - відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність на необґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту на квартиру ОСОБА_8 та про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки відсутні дані про можливість придбання зазначеної квартири за кошти, викрадені з банку.

Керуючись ст.ст. 404, 419, 422, 170 КПК України в редакції Закону № 769-УІІІ від 10.11.2015 р., колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити, ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2016 року про задоволення клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладення арешту на належне ОСОБА_8 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на належне ОСОБА_8 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4