Справа № 216/1749/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 7 приміщення суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження № 0000021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Маршали Недригайлівського району Сумської області, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не судимий, не одружений, являється учасником АТО, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ), на посаді стрільця, у військовому звані солдата, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407ч. 4 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

На виконання Указу Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 22.08.2014 року здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на посаді стрільця у військовому званні солдата.

Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 22.08.2014 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В кінці лютого 2015 року ОСОБА_4 убув у відпустку, яку проводив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з якої мав повернутися до частини 05.03.2015 року.

Під час перебування у вказаній відпустці ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог після закінчення відпустки не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 після закінчення відпустки у визначений час 05.03.2015 року о 08год. 00хв. до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а залишився за місцем свого проживання, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

17.02.2016 року біля 16год. 00хв, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.

Таким чином, ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 на посаді стрільця у військовому званні солдата, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, після закінчення відпустки у визначений час 05.03.2015 року о 08год. 00хв. до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) вчасно без поважних причин не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 17.02.2016 року біля 16год. 00хв, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе,

чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та пояснив суду, що дійсно був призваний на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді стрільця у військовому званні солдата. Приймав участь у бойових діях, був захоплений у полон.

Після визволення його із полону, в кінці лютого 2015 року йому була надана відпустка, яку він проводив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з якої мав повернутися до частини 05.03.2015 року, але після закінчення відпустки не з`явився вчасно на службу, бо його батько важко захворів, перебував у лікарні, а тому він займався господарством.

17.02.2016 року біля 16год. 00хв. він добровільно прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.

Визнає, що протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу, з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався.

В скоєному злочині кається.

Крім визнання вини ОСОБА_4 його винуватість підтверджується наступними доказами.

Матеріалами кримінального провадження № 0000021

Заявою про вчинення кримінального правопорушення ( а.с.6);

Обліковою карткою на військовослужбовця ОСОБА_4 ( а.с.18);

Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 24.06.2015 року ( а.с.25);

Судом відповідно до клопотання обвинуваченого, згідно вимог ч.3 ст. 349 КК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з,ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, що нема сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз,яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем ( крім строковой служби).

Обговорюючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, характеристику особи, який раніше не судимий, щиро кається, позитивно характеризується за місцем проживання ( а.с.15) та задовільно за місцем служби, що відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України є обставинами, що пом`якшують покарання. Суд також враховує обставини, при яких було скоєно злочин, та вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати у вигляді позбавлення волі, але із застосуванням ст. 75,76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 Кримінального кодексу України та призначити покарання за ст. 407 ч.4 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на два роки.

На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_4

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, служби.

Матеріали кримінального провадження № 0000021 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/1749/16 -к.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно ст. 376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий - суддя ОСОБА_1