АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/552/16 Справа № 173/726/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора

на ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, що зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді від 27.04.2016 р. та постановлення нової ухвали, якою обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Верхньодніпровського ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до цього підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що слідчим та прокурором було доведено обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, втім не було доведено обставини, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Обгрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що висновки слідчого судді, покладені в основу оскаржуваної ухвали, не є достатньо обґрунтованими.

Так, на думку прокурора, суд не взяв достатньою мірою до уваги те, що підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків, оскільки неодружений, не має утриманців, не проживає за місцем реєстрації. Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, переховувався від слідства та на виклики слідчого неодноразово не з`являвся, у зв`язку з чим 26.01.2016 р. досудове розслідування було зупинене, а підозрюваний оголошений у розшук.

Також прокурор зазначає, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було вчинене останнім у період іспитового строку, встановленого йому вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2013 р., яким його було засуджено зокрема за ст. 296 ч. 3 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення встановленої слідчим суддею суду першої інстанції обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, зважаючи на те, що вони достатньою мірою підтверджуються наданими матеріалами та не оспорюються в апеляційній скарзі.

Що стосується необхідності застосування до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на чому наполягає у своїй апеляційній скарзі прокурор, то достатніх підстав для цього колегія суддів не вбачає.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Доводи слідчого та прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про те, що встановлені щодо останнього ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України можуть бути усунуті лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт проживання підозрюваного за іншою адресою, ніж місце його реєстрації, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, не є підставою для застосування до нього виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стосовно таких фактів колегія судів вважає за необхідне зазначити, що ухилення підозрюваного від явки до слідчого підтверджується лише рапортами працівників правоохоронних органів, а під час перебування останнього у розшуку він з`явився до органів внутрішніх справ з метою вклеювання додаткової фотокартки в його паспорт та при цьому затриманий або навіть повідомлений про розшук не був, що підтверджує посилання ОСОБА_7 та його захисника на те, що оголошення підозрюваного в розшук мало формальний характер.

Приймаючи до уваги наведене, а також враховуючи, що підозрюваний та його захисник до суду апеляційної інстанції на виклик з`явилися, а отже відсутні підстави вважати, що останній переховується від слідства та суду або має такий намір, згідно поясненням слідчого та прокурора у судовому засіданні розслідування кримінального провадження перебуває у стадії завершення та найближчим часом обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 буде направлений до суду, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для застосування до цього підозрюваного виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора відхилити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 177, 183, 194, 196, 197, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, якою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3