Справа № 670/452/16-к
№ 1-кп/680/42/16
УХВАЛА
"12" серпня 2016 р.смт. Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,
особи стосовно, якої вирішується питання про застосування
примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_5 ,
розглянувши в смт. Нова Ушиця у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні від 14 березня 2016 року за № 0000063 стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
який причетний до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.186, ч. 4 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
14 березня 2016 року близько 09 години 20 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із сокирою в руках зайшов в один із кабінетів приміщення сільської ради с. Грим`ячка, Віньковецького району, що по вул. Центральній 33, в якому знаходились сільський голова ОСОБА_6 , та інші працівники, порушуючи громадський порядок та заважаючи виконувати посадові обов`язки, почав вимагати викликати працівників поліції. На зауваження присутніх ОСОБА_5 не реагував, продовжував порушувати громадський порядок біля 20 хвилин, після чого ОСОБА_6 кинув в нього дерев`яним табуретом та затримав.
В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні хуліганських дій в приміщенні сільської ради, висловив каяття, дав показання, що подробиць свої поведінки не пам`ятає, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, пояснити де та при яких обставинах взяв сокиру не зміг, умислу на вчинення суспільно-небезпечних діянь в нього не було, свою поведінку пояснює тимчасовим розладом здоров`я внаслідок зловживання алкоголем. ОСОБА_5 заперечив проти застосування до нього примусових заходів медичного характеру, вважає себе здоровим.
Відповідно до ч. 1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:
1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;
2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;
3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;
4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;
5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Згідно даних клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 оголошено підозру в умисних діях, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із погрозою застосування насильства та грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 4 ст. 296 КК України.

Проте, доказів, які б з достовірністю підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, судом не встановлено.

Так, сам ОСОБА_5 показання в зазначеній частині підозри не зміг дати, пояснюючи тимчасовим розладом здоров`я в той час.

Потерпілий ОСОБА_7 направив в суд заяву про розгляд клопотання без його участі. Сторони кримінального провадження клопотання щодо його обов`язкової явки в суд ні в підготовчому провадженні, ні в судовому засіданні не заявляли.

Дані протоколу огляду місця події від 14.03.2016 року, на який посилається прокурор, як на доказ вини ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння за ч.2 ст.186 КК України, таких доказів не містять, в протоколі лише наведений опис автомобіля Мерседес спрінтер д.н.з. НОМЕР_1 та його місце розташування по відношенню до магазину «Продукти» в селі Грим`ячка Віньковецького району.

Свідок ОСОБА_8 дав показання, що бачив ОСОБА_5 , який йшов від місцевого ринку та тримав в руках сокиру. Такі його показання не стверджують про вчинення відкритого грабежу, поєднаному із погрозою застосування насильства.
Свідок ОСОБА_6 дав показання, що в березні 2016 року на початку робочого дня в кабінет, де перебував він та інші працівники сільської ради, зайшов ОСОБА_5 , в руках тримав сокиру та вимагав викликати поліцію. Всі присутні помітили розлад його здоров`я, оскільки поводив себе неадекватно, при цьому ніяких погроз від нього застосувати сокиру не було, він не замахувався нею. З метою припинити хуліганські дії ОСОБА_5 , він кинув в нього табуретом та затримав, після чого викликав поліцію.

Під заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень предметами треба мати на увазі, що одного факту знаходження такого предмета при винному до початку хуліганства недостатньо для кваліфікації дій за ч.4 ст.296 КК України. Необхідною умовою такої кваліфікації є доведеність наявності у винного мети підготовки такого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.
З об`єктивної сторони частина 4 ст.296 КК України під застосуванням зброї або іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, треба розуміти таке умисне використання їх уражаючих властивостей, при якому потерпілому заподіюються тілесні ушкодження або виникає реальна небезпека їх заподіяння. Небезпека для здоров`я або життя потерпілого таїться не в словах самих по собі, а в діях по використанню вказаних у ч.4 ст.296 КК України знарядь для нанесення тілесних ушкоджень.
Прокурор не довів, що ОСОБА_5 застосував інший предмет, спеціально пристосований або заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, які у кримінальному провадженні взагалі відсутні.
Доказів, які б з достовірністю підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ухвали Віньковецького районного суду від 08 квітня 2016 року та постанови слідчого Віньковецького відділу поліції від 11 квітня 2016 року ОСОБА_5 був направлений в Хмельницьку обласну психіатричну лікарню для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи строком на 30 днів. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №226 від 25.04.2016 року ОСОБА_5 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час вчинення інкримінованого йому злочину ОСОБА_5 виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм, через що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період вчинення злочину у ОСОБА_5 проявлявся алкогольний делірій, що відноситься до тимчасового розладу душевної діяльності. ОСОБА_5 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Тобто, із даного висновку вбачається, що ОСОБА_5 перебував у стані обмеженої осудності.
Не зважаючи на даний висновок експерта, слідчий вдруге звертається до Віньковецького районного суду з клопотанням про направлення ОСОБА_5 у вартове відділення Хмельницької психіатричної лікарні з метою проведення додаткової стаціонарної судово-психіатричної експертизи, мотивуючи, що останній продовжує зловживати спиртними напоями. Ухвалою Віньковецького районного суду від 18 травня 2016 року у задоволенні вказаного клопотання слідчому відмовлено з мотивів, що висновок експерта №226 від 25.04.2016 року є повним і ясним.

В травні 2016 року слідчий втретє звертається в Віньковецький районий суд з клопотанням про направлення ОСОБА_5 у вартове відділення Хмельницької психіатричної лікарні з метою проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи на строк 30 діб. Ухвалою Віньковецького районного суду від 30 травня 2016 року клопотання слідчого задоволено частково, ОСОБА_5 направлено у вартове відділення Хмельницької психіатричної лікарні з метою проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до даних висновку №335 від 03 червня 2016 року ( процесуальні ознаки експертизи первинна) ОСОБА_5 в даний час виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, з вираженими змінами особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до положень п.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру застосовуються судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до ч.4 ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Відповідно до положень ст. 20 КК України кримінальній відповідальності підлягає особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.
Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" судам роз`яснено, що враховуючи те, що згідно зі ст.20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи.
ОСОБА_5 та його захисник заперечили проти застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи відсутністю доказів щодо вчинення суспільно-небезпечних діянь, доказів будь-якого розладу здоров`я в даний час та відсутністю доказів або висновків експерта щодо суспільної небезпеки ОСОБА_5 .
Суд вважає встановленим, що висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи №226 від 25.04.2016 року щодо тимчасових психічних та поведінкових розладів здоров`я ОСОБА_5 внаслідок вживання алкоголю та відсутності потреби у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру є повним і зрозумілим, обстеження ОСОБА_5 проводилось в стаціонарних умовах у наближений до зазначених подій час.

Суд звертає увагу, що у висновку судово-психіатричної експертизи №139 від 22 березня 2016 року експерти зазначають, що ОСОБА_5 потребує направлення на стаціонарну судово-психіатричну експертизу з поміщенням у відділення судово-психіатричних експертиз для професійного тривалого, всебічного обстеження, проведення інструментальних та пара- клінічних досліджень з подальшим вирішенням діагностичних та експертних питань. Проте, ОСОБА_5 згідно висновку №335 від 03.06.2016 року обстежувався відповідно до ухвали Віньковецького районного суду від 30 травня 2016 року про проведення амбулаторної експертизи, амбулаторно. Разом з тим у самому висновку безпідставно зазначено, що експертиза стаціонарна.

Отже, судом не встановлено доказів вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.4 ст.296 КК України, стану неосудності та його суспільної небезпеки.
Крім того, з даних реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що досудове розслідування проводилось на загальних підставах, ОСОБА_5 тричі повідомлено про підозру в березні 2016 року, 10.06.2016 року слідчим винесена постанова про зміну порядку досудового розслідування. В клопотанні слідчого ОСОБА_5 має процесуальний статус підозрюваного, що є не припустимим при здійсненні провадження за правилами ст. 39 КПК України та при закінченні його згідно ст.511 КПК . Обвинувальний висновок щодо ОСОБА_5 до суду не надходив.
Відповідно до ч.3 ст. 513 КПК , встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.
Відповідно до вимог ч.5 ст.513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.372, 395, 512, ч.3,5 ст.513, 516 КПК України, п.1 ст. 93 КК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити в застосуванні до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом, кримінальне провадження закрити.
Ухвала суду про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру, продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмова у цьому може бути оскаржена в порядку, передбаченому КПК України.
На ухвалу суду про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру у такому разі можуть бути внесені заперечення, які викладаються в апеляційній скарзі, що подається за наслідками судового розгляду в загальному порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до до ч. 2 ст. 395 КПК України дане рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку на протязі 30 днів.
Суддя ОСОБА_1