УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора захисника засудженого потерпілої представника потерпілої при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 7 липня 2016 року кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Шевченківського районного м. Києва від 23 червня 2015 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Органами досудового слідства, ОСОБА_6 обвинувачувався в тому що він 13 червня 2014 року та 15 січня 2015 року незаконно проникав до житла ОСОБА_7 , а саме: до кімнат 1-4, загальною площею 15.7 м? та 1-3 площею 6.6 м? в частини будинку АДРЕСА_1 , чим порушував недоторканість житла потерпілої.

За апеляціями прокурора та потерпілої ОСОБА_7 вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано Апеляційним судом м. Києва та постановлено свій вирок від 15 січня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Згідно вироку апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він систематично, в тому числі 13 червня 2014 року та 15 січня 2015 року незаконно проникав до житла ОСОБА_7 , використовував це житло проти волі власниці в своїх інтересах, чим вчиняв дії, що порушують недоторканість житла.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2016 року у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що судом безпідставно покладено в основу вироку протоколи огляду місця подій та показання свідків, які є недопустимими доказами, так як отримані органами досудового розслідування з грубим порушенням кримінального процесуального закону.

У запереченні потерпіла ОСОБА_7 просить касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судове рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримання поданої скарги, думку потерпілої її представника та прокурора про залишення скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Висновки апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, підтверджені перевіреними та викладеними у вироку доказами, і є обґрунтованими.

Хоча засуджений своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не визнав, але його винуватість підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , даними в судовому засіданні та які вона підтвердила в суді апеляційної інстанції про те, що саме 13 червня 2014 року вона виявила факт незаконного проникнення ОСОБА_6 в її житлові приміщення. Сам ОСОБА_6 ці пояснення не заперечував, а лише посилався, що право користуватися йому цими приміщеннями дала колишня власниця ОСОБА_10 .

Однак, свідок ОСОБА_10 зазначала, що забороняла ОСОБА_6 користуватися її майном, в тому числі і житловими приміщеннями, але останній, порушуючи її право власності та недоторканість її житла, протягом тривалого часу користувався її майном та не допускав до використання нею цього майна.

Також вина засудженого у порушенні недоторканості житла підтверджується даними, що містяться у протоколах слідчих дій, яким апеляційний суд дав належну оцінку.

Доводи в касаційній скарзі, щопротокол огляду місця події від 15 січня 2015 року та показання свідків є недопустимими доказами були ретельно дослідженні в суді апеляційної інстанції з формулюванням висновку щодо допустимості цих доказів.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, та давши належну оцінку всім доводам, висунутим на свій захист, апеляційний суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у інкримінованому злочині та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 162 КК України.

Підстав для скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, як про це порушено питання в касаційній скарзі, не встановлено.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу засудженого. Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Призначене засудженому ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою зміну або скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2016 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3