Провадження № 1-кп/734/118/16 Справа № 734/2147/16-к
іменем України
19 липня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
вивчивши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Клини, Цюрупинського району, Херсонської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, раніше не судимий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації Цюрупинським районним військкоматом, Херсонської області, курсант навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти навчального механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 29 березня 2014 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 229 від 27 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 зарахований у списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 766 від 28 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 відряджений до військової частини НОМЕР_3 (з 30 січня 2015 року військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_5 № 231 від 29.10.2014 ОСОБА_4 вважається таким, що 29 жовтня 2014 року прибув до частини для навчання за спеціальністю - НО ЗУ-23
Місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 та військової частини польова пошта НОМЕР_4 являється відповідна територія за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 25 грудня 2014 року приблизно об 15 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом підчас мобілізації, на особливий період, з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за призовом підчас мобілізації, на особливий період, не зважаючи на дію в Державі особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_4 де проходив навчання. Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби, не звертався. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_4 постійно перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .
В подальшому, 23 червня 2016 року солдат ОСОБА_4 повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 153 від 24 червня 2016 року солдата ОСОБА_4 зараховано на всі види забезпечення і рахується таким, що повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній у військовій частині в період часу з 25 грудня 2014 року по 23 червня 2016 року.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке сторона обвинувачення кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто самовільно залишив військову частину, тривалістю понад один місяць.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, та дав показання, що все було так, як вказано в обвинувальному акті.
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку і на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у інкримінованих йому діях.
Вина обвинуваченого у вчиненні і інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) доведена повністю, його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковано:
по ст. 407 ч. 3 КК України самовільне залишиння військової частини, тривалістю понад один місяць.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.
До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить те, що ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину та вчинив злочин в наслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлені.
З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цих законом санкцій, з урахуванням особи обвинуваченого, який свою вину у скоєному визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, суд вважає за доцільне та необхідне призначити обвинуваченому покарання, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення і запобіганню вчинення нових злочинів, та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 (два) роки, та з застосуванням ст. 76 КК України.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишити обраний особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України, ОСОБА_4 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишити обраний особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1