Справа № 1-кп/ 760/ 476/16

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва
в складі : головуючого судді- ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
за участю прокурора- ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженця м. Чернігів , громадянина України, освіта середня,
не одруженого , солдата військової частини НОМЕР_1 , проживає
та зареєстрований в
АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,-
в с т а н о в и в :
Відповідно до обвинувального акту від 19.02.2016 на виконання наказу начальника 1 спеціального відділу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України ( по АДРЕСА_2 ) № 5ре від 16.10.2014 року, 17.10.2014 р. укладено контракт про проходження військової служби на особливий період з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на посаді снайпера старшим солдатом ОСОБА_5
Указом Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України « Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію » № 113 У11 від 15.01.2015 р., відповідно до ст.ст. 106 ч. 1 п.п. 1,17,20 ; ст. 112 Конституції України та ст.ст. 4,11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-Х11 від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-Х11 від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543 Х11 від 21.10.1993 особливий період це період ,що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації ,воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-Х11 від 25.03.1992 року з 17.10.2014 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом осіб рядового складу, у зв`язку з чим повинен ,окрім іншого , керуватись вимогами ст.ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-Х1У від 24.03.1999 року , та ст.ст. 1.3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-Х1У від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України ,сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок , бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим ,постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки ,берегти військову честь ,захищати свою і поважати гідність інших людей ,бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитись з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
27.01.2016 ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом ,з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитись від неї , вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог і умов укладеного контракту не з`явився вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел , ОСОБА_5 ,маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби , 27.01.2016 о 09 г.00 хв. на службу до вказаної військової частини умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився , а направився до м. Чернігів , де став проводити час на власний розсуд , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби ,не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
18.02.2016 біля 13 г. ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій , побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин , добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону , що знаходився по АДРЕСА_2 і заявив про себе.
Таким чином , ОСОБА_5 вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин ,вчинене в умовах особливого періоду .крім воєнного стану, військовослужбовцем ( крім строкової служби ) , тобто кримінальне правопорушення , передбачене ст. 407 ч. 4 КК України .
Обвинувачений ОСОБА_5 в суді повністю та добровільно визнав себе винним у вчиненні ним кримінального правопорушення та розкаявся.
Підтвердив ,що дійсно 27.01.2016 р. без дозволу командування військової частини НОМЕР_1 ,де він проходив службу по контракту , не з`явився на службу ,а поїхав до м. Чернігів ,став проводити час на власний розсуд. 18.02.2016 р. він зрозумів незаконність своїх дій та добровільно з`явився до військової прокуратури .
Обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 звернулись до суду із угодою про визнання винуватості від 28.03.2016 р. на наступних умовах.
ОСОБА_5 повністю визнає себе винним.
Сторони згодні із призначенням ОСОБА_5 покарання за ст. 407 ч. 4 КК України ,із застосуванням ст. 69 КК України , тобто з переходом до іншого , більш м`якого виду основного покарання ,не зазначеного в санкції вказаної статті у виді 3-х місяців арешту з відбуванням останнього на гауптвахті.
Крім того , як обвинувачений , так і прокурор згодні з тим ,що в разі затвердження судом угоди , їх права на оскарження обмежені у відповідності до ст.ст. 394 і 424 КПК України.
Обвинувачений повідомлений ,що в разі невиконання угоди про визнання винуватості , прокурор має право на протязі встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду, який затвердив угоду про примирення, з клопотанням про скасування вироку.
Суд , вислухав учасників процесу та вивчивши угоду про визнання винуватості від 28.03.2016 р. відносно ОСОБА_5 приходить до висновку, що вона підлягає затвердженню.
Суд вважає ,що угода відповідає вимогам ст. 471 КПК України ,вона була підписана сторонами добровільно і відсутні підстави вважати ,що при цьому застосовувалось насильство ,погрози, обіцянки.
Права обвинуваченого ОСОБА_5 не порушені , угода підписана в присутності його захисника.
Обставинами ,що пом`якшують його покарання суд визнає розкаяння у вчиненому, а також те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Обставин , які б обтяжували його покарання судом не встановлено.
Суд вважає вірною правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 4 КК України і умови угоди не протирічать умовам КПК України.
Умови угоди не порушують прав, свобод і інтересів сторін , інших осіб та держави.
Крім того , суд вважає ,що виконання ОСОБА_5 обов`язків по угоді можливе .
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 374,375,471,474,475 КПК
України ,-
З а с у д и в :
Визнати ОСОБА_5 винним за ст. 407 ч. 4 КК України і призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті .
Строк покарання рахувати з моменту фактичного виконання вироку.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення на підставах, передбачених ст. 394 ч. 3 КПК України.

Копія вироку негайно вручається учасникам кримінального провадження.

Суддя: