АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1745/16 Справа № 192/2409/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Дніпро

11 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001223 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року, якою обвинувальний акт за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 162 КК України щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кам`яне Солонянського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкав до затримання по АДРЕСА_1 , на даний час перебуваючого в Дніпропетровській установі виконання покарань № 4,

було повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

На зазначену ухвалу прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвали та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою і підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор стверджує, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону в повному обсязі, в тому числі в ньому вказано місце проживання обвинуваченого. В апеляції зазначається на необґрунтованість вказівки суду про необхідність зазначення в обвинувальному акті відомостей про місце перебування обвинуваченого, якому обрано запобіжний захід у виді тримання під

Провадження № 11-кп/774/1745/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 162 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

вартою. Крім того, прокурор звертає увагу, що виклав в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими, в тому числі правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, а суд, за переконанням прокурора, в порушення вимог ст. ст. 314, 315 КПК України, почав з`ясовувати кваліфікацію кримінального правопорушення, спосіб, дію, умисел, склад злочину.

Як вбачається з ухвали, місцевий суд встановив, що викладаючи анкетні відомості обвинуваченого слідчий зазначив, що останній проживає по АДРЕСА_1 , при цьому відомості про те, що ОСОБА_7 на даний час перебуває у Дніпропетровській установі виконання покарань № 4 слідчим не відображено, хоча дана обставина достовірно відома слідчому, оскільки обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою за клопотанням слідчого.

Також, судом було встановлено, що викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення слідчий зазначив, що ОСОБА_7 при вчиненні злочину керувався умислом на порушення недоторканості житла і володіння потерпілої, разом з тим слідчим кваліфіковано дії обвинуваченого, як порушення недоторканості володіння, вчинене із застосуванням насильства, в той час як диспозиція ч. 2 ст. 162 КК України зазначена слідчим, а саме порушення недоторканості володіння, вчинене із застосуванням насильства в діючому КК України відсутня.

Отже, неповнота анкетних даних обвинуваченого та викладення неіснуючої правової кваліфікації його дій, послугували підставою суду для повернення обвинувального акту прокурору.

Вислухавши думку прокурора, який підтримав апеляцію, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Кримінальним процесуальним законом передбачено, що після закінчення досудового розслідування, до суду передається обвинувальний акт, до якого додається реєстр матеріалів досудового розслідування, та інші, передбачені ст. 291 КПК України документи.

Цим же Законом, до повноважень суду першої інстанції, віднесено прийняття рішення під час підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, а саме ст. 291 КПК України.

Проаналізувавши підстави для повернення обвинувального акту прокурору, які наведені в оскаржуваній ухвалі та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прийняте місцевим судом рішення є частково обґрунтованим.

Так, вказівка суду на те, що автор обвинувального акту неправильно відобразив анкетні відомості щодо обвинуваченого не ґрунтуються на вимогах ст. 291 КПК України, оскільки знаходження ОСОБА_7 у Дніпропетровській установі виконання покарань № 4 не може вважатись місцем його проживання.

Крім того, той факт, що відносно ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, підтверджується долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування.

Отже, ця обставина не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження дійсно свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до цієї норми закону, вказане процесуальне рішення повинно містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та до яких відносяться в тому числі і місце, час, способи, мотиви й наслідки кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд першої інстанції, дослідивши обвинувальний акт в цій частині, обґрунтовано та об`єктивно вказав в ухвалі на його недоліки та невідповідність вимогам ст. 291 КПК України щодо викладення правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Правова кваліфікація кримінального правопорушення полягає у встановленні відповідності діяння ознакам норми Закону України «Про кримінальну відповідальність», що передбачає відповідальність за вчинення саме цього кримінального правопорушення.

Така кваліфікація повинна узгоджуватись та співпадати з диспозицією конкретної норми Кримінального кодексу України.

Порівняння правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 162 КК України, викладеної в обвинувальному акті з диспозицією цієї норми закону підтверджує висновок місцевого суду про невідповідність цього процесуального документу вимогам ст. 291 КПК України.

Отже, в цій частині рішення суду першої інстанції є неупередженим та законним.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року, якою обвинувальний акт за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 162 КК України щодо ОСОБА_7 було повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, без змін.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області