Дата документу Справа № 311/1997/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/510/16
Єдиний унікальний № 311/1997/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000907, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
зазначеним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Арись, Чемкенської області, Казахстан, громадянина України, який має повну середню освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 24.10.1977 року Єкатеринопільським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.81 КК України до 2 років позбавлення волі;

2) 16.10.1981 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 20.05.1983 року із Софієвської ВК (№55) Запорізької області умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 4 дні;

3) 18.04.1985 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.206 КК України до 2 років позбавлення волі. вирок скасований Кіровоградським обласним судом, засуджено за ч.1 ст.106 КК України до 1 року позбавлення волі;

4) 01.09.1987 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.81, ч.1 ст.142 КК України до 6 років позбавлення волі.

5) 05.04.1996 року Єкатеринопільським районним судом Черкаської області за ст.102, ч.2 ст.104, ч.1 ст.106 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок скасований, засуджений за ст.102 КК України до 3 років позбавлення волі;

6) 20.04.1998 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.140 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 05.03.2002 року з Тростянецької ВК (№39) Вінницької області по відбуттю строку покарання

7) 30.01.2003 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.05.2003 року дії перекваліфіковані, засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 05.03.2004 року зі Старобабанівської ВК Черкаської області (№92) умовно-достроково, невідбутий строк покарання 6 місяців 27 днів;

8) 24.04.2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69, 71, 81 ч.4 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.03.2007 року з Оріхівської виправної колонії (№88) Запорізької області, умовно достроково, невідбутий строк покарання - 1 місяць 11 днів;

9) 14.05.2008 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 28.08.2013 року звільнений з Оріхівської виправної колонії (№ 88) Запорізької області, умовно достроково, невідбутий строк покарання - 1 рік 1 місяць 11 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні у даному кримінальному проваджені: судової дактилоскопічної експертизи № 113 від 15.04.2015 року в сумі 306,09 грн.; судової товарознавчої експертизи № 817 від 15.04.2015 року в сумі 184,14 грн., а всього стягнути процесуальних витрат в сумі - 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню 04 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1470 (одну тисячу чотириста сімдесят) гривень 41 копійку.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 03.04.2015 року, близько об 11-30 годині, в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу Дніпрорудненської загально - освітньої спеціалізованої школи «Світоч», розташованої по вулиці Шахтарській, буд. 38, побачили особу похилого віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з сумкою та поліетиленовим пакетом в руках, після чого, діючи з прямим умислом, з корисних мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, усвідомлюючи те, що остання не зможе чинити опір їх діям, розподіливши свої функції, почали її переслідувати.

ОСОБА_7 зайшов за потерпілою до під`їзду АДРЕСА_2 , а ОСОБА_10 залишився біля вхідних дверей під`їзду. Знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на заволодіння майном, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, підійшов до ОСОБА_9 , яка знаходилася на першому поверсі, де ривком вихопив з її лівої руки жіночу сумку, внаслідок чого остання впала на підлогу в під`їзді, тим самим повторно, відкрито заволодів сумкою світло-сірого кольору, яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої, в якій знаходились грошові кошти в сумі 1262 гривні 41 копійка, буханка «Подового» хліба, вартістю 5 гривень, пачка вершкового Київського маргарину фірми «Олком», вартістю 10 гривень, мобільний телефон «SAMSUNG X520», в корпусі темно - синього кольору, вартість якого складає 95 гривень 00 копійок, в середині якого знаходилась сім-картка оператору мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 15 гривень, на рахунку якого знаходились гроші в сумі 45 гривень, гаманець коричнево-зеленого кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілої, паспорт громадянки України та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_7 , не виходячи з під`їзду № 6 будинку АДРЕСА_3 , через відкриті двері передав сумку з майном потерпілої ОСОБА_10 , а сам, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 , поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 кулаком руки наніс один удар в область верхньої правої щелепи ОСОБА_9 , після чого ривком вихопив з правої руки поліетиленовий пакет оранжевого кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілої, в середині якого знаходилася риба товстолоб вагою 1кг 900 грамів, вартістю 20 гривень за 1 кілограм, на суму 38 гривень, після чого вибіг з під`їзду, та разом з ОСОБА_10 з місця пригоди зник.

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_10 розпорядилися викраденим майном на власний розсуд та заподіяли потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1470 гривень 41 копійку.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2015 року судове провадження №1кп/311/147/2015 по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, зупинено у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 вважає вирок незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Вказує, що в порушення ст. 17 КПК України незважаючи на те, що відносно ОСОБА_10 обвинувальний вирок не виносився, а судове провадження стосовно останнього зупинено у зв`язку з його розшуком, суд послався на нього як на особу, яка вчинила злочин разом з ОСОБА_7 чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд в достатній мірі не врахував, що останній вчинив тяжкий злочин відносно особи похилого віку, в стані алкогольного сп`яніння (що є обтяжуючими обставинами), має 9 непогашених судимостей за вчинення злочинів різної категорії, в тому числі і тяжких, характеризується посередньо, ніде не працює, перед потерпілою навіть не вибачився і шкоду їй не відшкодував, а тому призначив останньому необґрунтовано м`яке покарання ще й із застосуванням ст. 75 КК України.

У зв`язку з викладеним, заступник прокурора області просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ст. 186 ч. 2 КК України та призначити покарання за цією статтею у вигляді 5 років позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на ОСОБА_10 , як на особу з якою ОСОБА_7 вчинив злочин, замінивши його на «особу відносно якої матеріали виділені в окреме провадження».

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора області підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з постановленням вироку судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 25 грудня 2015 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевірки в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв в розкритті злочину, частково відшкодував завдану шкоду потерпілій.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.
Зокрема, місцевий суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 має дев`ять непогашених судимостей за вчинення злочинів різної категорії, у тому числі за вчинення аналогічного злочину. Після останнього звільнення з місць позбавлення волі - 28.08.2013 року знову вчинив умисний тяжкий злочин, характеризується посередньо, ніде не працює, потерпілій шкоду в повному обсязі не відшкодував, що характеризує його, як негативну особу. Крім того, вчинив кримінальне правопорушення за обтяжуючих обставин у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, через що необґрунтовано застосував до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.
Водночас висновки місцевого суду про визнання в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - рецидив злочинів, колегія суддів вважає такими, що суперечать вимогам ч. 4 ст. 67 КК України та підлягають виключенню з вироку, оскільки дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ознакою - повторність.

За таких обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно до ст. 75 КК України підлягає скасуванню.
Між тим, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців є достатнім для виправлення обвинуваченого, а тому не вбачає підстав до призначення більшого строку покарання, як того у скарзі просить прокурор.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 не виносився, а судове провадження стосовно останнього зупинено у зв`язку з його розшуком, а тому суд не повинен був посилатися на його прізвище у вироку. Ця помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом заміни у вироку посилання на прізвища ОСОБА_10 на формулювання «з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження».

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення його від відбування покарання відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України і вважати його засудженим за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
У мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на прізвище ОСОБА_10 замінити на формулювання «з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження».

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив злочинів, як на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4