Справа № 727/636/16-к
Провадження № 1-кп/727/104/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

за участю потерпілої ОСОБА_6

за участю законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

за участю представника ГУНП України

в Чернівецькій області ОСОБА_8

за участю представника Служби у справах дітей ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці матеріали кримінального провадження /ЄРДР №0003521/ по клопотанню про застосування примусових заходів виховного характеру затвердженого прокурором Чернівецької місцевої прокуратури юристом другого класу ОСОБА_3 , відносно:

неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Чернівці, учня 8 класу Чернівецької загальноосвітньої школи №30, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно якого 09.06.2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці за вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України прийнято рішення про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля, та стосовно якого 13.01.2016 року Шевченківським районним судом м.Чернівці за вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України прийнято рішення про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля, -
за фактом вчинення суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До суду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_10 звернулась прокурор Чернівецької місцевої прокуратури юрист другого класу ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 20 листопада 2015 року, близько 19:30 год., неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, перебуваючи в гостях у ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, ввівши ОСОБА_11 в оману тим, що хоче зателефонувати, отримав від останнього мобільний телефон «ІРhоnе 4» вартістю 10000 гривень, в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку МТС № НОМЕР_1 вартістю 10 гривень, на рахунку якого було 40 гривень, таким чином незаконно обернувши його на свою користь, після чого з вказаним телефоном втік, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 10 050 грн.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_10 , пояснив, що восени 2015 року у нього під час перебування в гостях у ОСОБА_11 виник умисел на заволодіння мобільним телефоном. Вказаний мобільний телефон він узяв собі під приводом, що йому потрібно зателефонувати, однак, отримавши телефон, пішов з ним. Вказав, що ОСОБА_11 йому телефонував, вимагав повернути телефон, на що він відмовився та вказаний телефон продав за кошти в сумі 900 грн., які витратив на власні потреби. Шкоду потерпілій ОСОБА_6 не відшкодував. У вчиненому розкаюється.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 20.11.2015 року неповнолітній ОСОБА_10 , який товаришував з її сином, перебував у неї вдома. Зі слів її сина ОСОБА_10 попросив мобільний телефон щоб подзвонити і пішов. Ні того дня, ні наступного телефон її сину не повернули, внаслідок чого вона змушена була звернутись у міліцію. Вказала, що даний мобільний телефон придбала за кордоном, приблизно у 2014 році. Також вказала, що до цієї події у неї вже зникали речі з дому, однак у міліцію звернулась вперше. Ствердила, що заявила в ході досудового розслідування цивільний позов на суму 10050 грн., вказаний цивільний позов підтримує, оскільки шкода їй не відшкодована, просить його задовольнити.
Також, крім показів потерпілої, вина неповнолітнього ОСОБА_10 також підтверджується дослідженими та проаналізованими судом в судовому засіданні письмовими доказами кримінального провадження.

Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2015 року вбачається, що до органів внутрішніх справ звернулась ОСОБА_6 з приводу вчинення неповнолітньою особою років 15-16 шахрайських дій по заволодінню мобільним телефоном її сина ОСОБА_11 , вартістю 10000 грн.

Таким чином, заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_10 , його законного представника, потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає встановленим, що в діях неповнолітнього ОСОБА_10 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_10 в судовому засіданні зобов`язалася контролювати дозвілля свого сина, стежити за його поведінкою та вживати належних заходів до його виховання.
Сам неповнолітній ОСОБА_10 в судовому засіданні просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому і усвідомив небезпеку свого діяння, обіцяв більше так не робити. Бажає стати на шлях виправлення.
Заслухавши думку прокурора, неповнолітнього ОСОБА_10 та його законного представника, захисника неповнолітнього, представника Служби у справах дітей, представника кримінальної поліції у справах неповнолітніх, потерпілої, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності за ч.1 ст.190 КК України підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося 16 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто скоєне ним суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у віці від 11 до 16 років.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Із змісту ч. 2 ст.105 КК України вбачається, що застереження є найменш суворим та, відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру"- обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього.
Враховуючи характеризуючі дані на неповнолітнього ОСОБА_10 , наявні в матеріалах кримінального провадження, суд вважає застосувати до останнього обмеження дозвілля, зобов`язавши його справно відвідувати навчальний заклад.
Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.
В даному випадку законний представник ОСОБА_7 - надала таку згоду.
Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.
Вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру та їх строку, суд враховує особу неповнолітнього, його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання, в тому числі те, що за місцем навчання та проживання ОСОБА_10 характеризуються як посередньо, так і негативно, що підтверджується відповідними характеристиками як з місця проживання, так і з місця навчання. На обліку в наркологічному диспансері не перебуває. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №28 від 19.01.2016 року ОСОБА_10 на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, а виявляє ознаки розладів особистості та поведінки органічного ґенезу. Вищезазначені зміни психіки на даний час обмежують здатність підекспертного в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, як видно з матеріалів кримінального провадження та даних теперішнього психіатричного обстеження, підекспертний ОСОБА_10 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, а виявляв ознаки розладів особистості та поведінки органічного ґенезу, він не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що відповідає юридичній категорії обмеженої осудності. В структурі емоційної та вольової сфери виявляється виражена нестійкість емоційного та мотиваційного компоненту діяльності, егоцентризм, залежність від середовищних впливів, знижена здатність до послідовного обдумування, планування та прогнозування своїх вчинків, усвідомлення моральних та правових норм, що утруднює можливість правильного осмислення складних ситуацій та спричиняє імпульсивність поведінкових реакцій. Виявлені індивідуально-психологічні особливості носять виражений характер і можуть суттєво вплинути на його поведінку. Рівень інтелектуальних досягнень підекспертного ОСОБА_10 знаходиться в межах низької межі середньої норми. Рівень інтелектуального розвитку підекспертного ОСОБА_10 цілком відповідає його дійсному віку. За своїм психічним станом на даний час, підекспертний ОСОБА_10 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
А також при застосуванні до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, суд враховує те, що неповнолітній ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищевикладене; те, що на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_10 не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, суспільно-небезпечне діяння, яке він вчинив, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, враховуючи думку прокурора, законного представника, захисника, представника Служби у справах дітей та представника поліції у справах неповнолітніх, суд вважає, що до неповнолітнього ОСОБА_10 слід застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження дозвілля, зобов`язавши ОСОБА_10 справно відвідувати навчальний заклад та передачі під нагляд матері до досягнення ним повноліття.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 22, 50, 97 ч. 2, 105 КК України, ст.ст. 498, 500-501 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Чернівецької місцевої прокуратури юриста другого класу ОСОБА_3 , про вжиття до неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження, обмеження дозвілля та передачі під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження; обмеження дозвілля, зобов`язавши ОСОБА_10 справно відвідувати навчальний заклад та передачі ОСОБА_10 під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття.
Початок тривалості примусового заходу виховного характеру рахувати з дня набрання чинності даної ухвали.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10050,00 (десять тисяч п`ятдесят) гривень.
На ухвалу протягом 30 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

СУДДЯ: