Справа № 154/365/16 Провадження №11-кп/773/490/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.3 ст.296 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000990 за апеляційною скаргою прокурора, на вирок Володимир-Волинського міського суду від 21 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, одружений, на утриманні малолітня дитина, не працюючий, раніше судимий 01.02.2012 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст.ст.146 ч.2, 185 ч.2, 189 ч.2, 296 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк три роки і шість місяців, засуджений:

- за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
- за ч.3 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українця, освіта середня, не одружений, не працюючий, засуджений:
-за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
-за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком щодо ОСОБА_7 тривалістю три роки, а щодо ОСОБА_9 тривалістю два роки, якщо кожен з них протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишено без змін особисте зобов`язання.
Вирішено питання про речові докази.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В :

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 28.12.2015 року близько 01 год. 40 хв., в м. Володимирі-Волинському, Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, а саме по вул. Северина Наливайка неподалік перехрестя із вул. Кн.Ольги, виражаючи явну неповагу до суспільства, із хуліганських мотивів, що виразились у зневазі до існуючих правил, норм поведінки в суспільстві щодо нормального спілкування людей, з метою самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і показати свою зверхність, вдачу та п`яну хвацькість, використовуючи надуманий і нікчемний привід для провокування конфлікту з ОСОБА_10 , котрий проходив вулицею до місця свого проживання, в групі з ОСОБА_9 , діючи з особливою зухвалістю, безпідставно застосували до ОСОБА_10 грубу фізичну силу, що виразилась в умисному нанесенні ударів руками та ногами по тілу ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді синця, садна та забійної рани обличчя, котрі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я.
Крім того, 28.12.2015 року близько 01 год. 40 хв., в м. Володимирі- Волинському, Волинської області, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Северина Наливайка неподалік перехрестя із вул. Кн.Ольги, після вчинення хуліганських дій по відношенню до ОСОБА_10 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та діючи із ним злагоджено і одночасно, відкрито викрали у ОСОБА_10 , забравши із кишень його одягу мобільний телефон марки «Нокіа 215 DS», імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 800 грн. в якому знаходилась сім картка оператора мобільного зв`язку «МТС» за абонентним № НОМЕР_3 вартістю 20грн., гроші в сумі 150 грн. та 1 пачку цигарок «Ротманс Демі» вартістю 12грн. 50коп., чим заподіяли потерпілому майнову шкоду на загальну суму 982 грн. 50 коп.
У поданій на вирок суду апеляції прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає даний вирок незаконним внаслідок необґрунтованого застосування ст. 75 КК України. Прокурор вказує на неврахування судом вимог ст. 65 КК України, вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного. З цих підстав просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.296 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст.296 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточне покарання призначити у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.296 КК України, підтверджується зібраними в провадженні доказами та ніким не оскаржується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується призначеного засудженому покарання, судом першої інстанції при його призначенні не в повній мірі дотримано вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Проте суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, на порушення ст.65 КК України повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як зазначено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення, визнав обставинами, що пом`якшують його покарання - з`явлення з зізнанням, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю даного злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, а також думку потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_7 , тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, та те, що хоча ОСОБА_7 раніше був судимий, однак після звільнення з місць позбавлення волі створив сім`ю та виховує малолітню дитину.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а лише вказав обставини, що пом`якшують його покарання. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений будучи засудженим 01.02.2012 року вироком Володимир-Волинського міського суду, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.185, ч.2 ст.189, ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, після відбуття покарання на шлях виправлення не став і повторно вчинив злочини, однорідного складу.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186, ч.3 ст.296 КК України із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого і особі винного.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження прокурора, що при ухваленні вироку не визначено жодних обтяжуючих обставин, як і не наведено обґрунтування не врахування такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки будь-які обтяжуючі обставини в обвинувальному акті ОСОБА_7 не інкримінувалися.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_11 не відповідає вимогам закону, що є підставою згідно вимог ст.ст. 409 ч.2, 414 КПК України для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що конкретні обставини справи, а саме те, що враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставини, що пом`якшують покарання, а саме з`явлення з зізнанням, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю даного злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, а також думку потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_7 , тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, та те, що хоча ОСОБА_7 раніше був судимий, однак після звільнення з місць позбавлення волі створив сім`ю та виховує малолітню дитину, що є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дають можливість призначити більш м`який вид покарання ніж передбачений санкціями ч.3 ст.296 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України у виді арешту.
Дане покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
З вищенаведених підстав, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду від 21 червня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
-за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді арешту на строк 6 (шість) місяців;
-за ч.3 ст.296 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.
Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 03.11.2016р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5