Справа №489/2473/15-к 04.05.2016
Провадження № 11-кп/784/390/16
Категорія: ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
Про повернення апеляційної скарги
04 травня 2016 року м. Миколаїв
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі.
На зазначений вирок суду обвинувачений ОСОБА_3 у встановленому законом порядку подав апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду від 07 квітня 2016 року була залишена без руху як така, що не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України. Також обвинуваченому ОСОБА_3 був наданий строк десять днів для усунення зазначених недоліків з дня отримання ним даної ухвали.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснене, що у разі, якщо недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не будуть усунуті, апеляційна скарга буде повернута йому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України.

Проте, недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не були усунуті.

Так, 28 квітня 2016 року на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 з виправленими, на його думку, недоліками.

Проте, недоліки апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі про залишення її без руху, фактично не усунуті, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 так і не виклав чітко свої вимоги щодо оскаржуваного ним вироку з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, передбаченими ч. 1 ст. 407 КПК України.

Зокрема, наводячи доводи з посиланням на положення ст. ст. 97, 410, 413 КПК України щодо неповноти судового розгляду, недопустимості певних доказів, які вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, а також положення ст. 50 КК України щодо мети покарання та ч. 5 ст. 72 КК України щодо зарахування строку попереднього ув`язнення, просить лише про застосування ч. 5 ст. 72 КК України без будь-якої конкретики.

Жодних апеляційних вимог щодо інших його доводів, вказаних вище, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, передбаченими ч. 1 ст. 407 КПК України, обвинувачений ОСОБА_3 так і не зазначив, хоча саме про це йшлося в ухвалі про залишення його апеляційної скарги без руху від 07 квітня 2016 року.

Наведене унеможливлює апеляційний розгляд, як такий.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

З огляду на наведене апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2015 року стосовно нього підлягає поверненню як така, недоліки якої не усунені у встановлений судом десятиденний строк.

Керуючись п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 399, ст. 426 КПК України, суддя
У Х В А Л И Л А :

Повернути обвинуваченому ОСОБА_3 його апеляційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2015 року, яким обвинуваченого ОСОБА_3 засуджено, як таку, недоліки якої не усунені у встановлений судом десятиденний строк.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Суддя судової палати у кримінальних

справах апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_2 .