11-кп/775/51/2016(м)
263/5687/14-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

за участю перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 16 травня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001775, за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 січня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровське Артемівського району Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, інваліда дитинства по слуху 3-ої групи, працевлаштованого, неодруженого, такого, що раніше судимості не мав, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання та періодично з`являтися на реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4695 грн.,

в с т а н о в и л а:

за вироком суду першої інстанції, 24 квітня 2014 року приблизно о 18.45 год., ОСОБА_6 , знаходячись у дворі будинку № 48 по вул. Артема в Жовтневому районі м. Маріуполя, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, напав на ОСОБА_10 , якого ударив кулаком руки в область голови в потиличну ділянку, заподіявши забиту рану потиличної ділянки голови, що віднесено до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я та потребують для свого лікування строк не менше 6 та не більше ніж 21 доби, та таким чином, подавивши волю потерпілого до опору, заволодів майном ОСОБА_10 , а саме: мобільним телефоном «Samsung GALAXY S 3» вартістю 3999 грн., в чохлі вартістю 129 грн., з екранною захисною плівкою вартістю 89 грн., за наклеювання якої була затрачена сума 29 грн., в якому була встановлена сім-картка оператора «Київстар» вартістю 25 грн., на рахунку якої перебувала грошова сума 25 грн., з картою пам`яті на 32 Гб вартістю 399 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4695 грн., після чого з викраденим майном з місця події втік, розпорядившись у подальшому викраденим майном на свій розсуд.

Не погодившись із судовим рішенням, заступник прокурора Донецької області ОСОБА_11 оскаржив його в апеляційному порядку.

Прокурор, посилаючись на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вказане судове рішення скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказує на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому в порушення вимог закону не мотивував своє рішення, не врахував належним чином особу винного, конкретні обставини справи, характер та ступень суспільної небезпеки кримінального правопорушення. Вважає, що судом залишено поза увагою, що обвинуваченим вчинено тяжкий корисливий злочин із застосуванням насильства, який є небезпечним для потерпілого, внаслідок нападу потерпілий отримав тілесні ушкодження та знаходився без тями, в ході досудового слідства обвинувачений свою вину визнав частково, а під час судового розгляду ОСОБА_6 порушив умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заподіяну злочином шкоду, потерпілому не відшкодував.

Судом також не враховано дані про особу обвинуваченого, який хоча раніше і не притягувався до кримінальної відповідальності, проте, не зважаючи на молодий та працездатний вік ніде не працює, обрав в якості заробітку вчинення злочину, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, з урахуванням нових обставин по справі просила вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким із застосуванням ст.69 КК України призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі обвинуваченого та його захисника, які відстоювали законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення, просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та, давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Суд розглянув справу у відповідності до ст.349 КПК України.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення судом надто м`якого покарання із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Ухвалюючи судове рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_6 на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не знаходиться, раніше не судимий, не одружений, є сиротою, за місцем мешкання характеризується посередньо, є інвалідом дитинства третьої групи по слуху безстроково - глухий і німій, щиро каявся у скоєному, зазначені обставини були визнані судом, як обставини, що пом`якшують його покарання, та на переконання суду свідчили про можливість виправлення обвинуваченого при застосування ст. 75 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не ґрунтується на правильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з викладеним на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів приймає до уваги те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, посередньо характеризується за місцем проживання, є інвалідом дитинства по слуху 3-ої групи, працевлаштувався на постійну роботу, що підтверджується документально, прийняв заходи по відшкодуванню завданої шкоди потерпілому та на час ухвалення вироку судом апеляційної інстанції частково сплатив шкоду у розмірі 2450 грн. та при наявності обставин , що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який своєю поведінкою свідчить про бажання стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді виправних робіт, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, яке відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України, та, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а :

апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання у вигляді двох років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням із заробітку 10 % в дохід держави.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3