Ухвала
іменем україни

02 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: за участю прокурора захисникаОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року.
За зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на лікування потерпілої ОСОБА_7 у сумі 7 464,94 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 46 500 грн та 100 000 грн, відповідно.
За вироком суду, ОСОБА_6 09 липня 2010 року близько 17.05 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «MITSUBISHI PAJERO» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю біля 100 км/г по автодорозі Одеса-Рені на 15км+400м, зі сторони с. Маяки в сторону м. Одеса в с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, у порушення п. 1.5, п. 2.1 «г», п. 2.3 «б», п. 2.9 «а», п. 12.11, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, та не врахувавши дорожньої обстановки в момент виникнення небезпеки, не вжив заходів для зменшення швидкості руху і скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перетинали проїжджу частину у невстановленому для переходу місці. Після чого, ОСОБА_6 з місця злочину зник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а пішоходу ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер на місці події.
У касаційній скарзіадвокат ОСОБА_5 просить судові рішення змінити у зв`язку з суворістю призначеного ОСОБА_9 покарання та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК. Вказує на те, що суд не достатньо врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне відшкодування завданої шкоди потерпілим, визнання ОСОБА_10 вини у скоєному, його позитивні характеристики та незадовільний стан здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку своєї скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Дії засудженого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.
Що стосується покарання, то воно призначене ОСОБА_9 у відповідності з вимогами ст. 65 КК з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, який раніше не судимий, має позитивні характеристики та часткового відшкодував завдану злочином шкоду. Разом із тим, виходячи зі ступеня суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_10 злочину, який він скоїв у стані алкогольного сп`яніння та його невиправних наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджуєтьсяіз висновком суду, що виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства. Таке покарання, як за видом, так і за своїм розміром є необхідним, справедливим і підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.
Крім того, на думку колегії суддів, неспроможними є доводи скарги захисника про визнання засудженим своєї вини, оскільки його поведінка одразу після дорожньо-транспортної пригоди та суперечливі показання протягом досудового та судового слідства можуть свідчити лише про намагання ОСОБА_11 у такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Також, безпідставним є твердження про повне відшкодування засудженим завданої шкоди і, як наслідок цього - відсутність претензій до нього з боку потерпілих, оскільки вони не ґрунтуються на вироку суду та суперечать змісту наявних у матеріалами кримінальної справи розписок (т. 1 а.с. 60, т. 2 а.с. 376).
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, то касаційна скарга адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 394 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3