АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/2127/16-к
Провадження №11-кп/791/866/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 15 ч.2, ст.186 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2016 року, ухвалений у кримінальному провадженні № 0001298 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку ОСОБА_7 04.04.2016 року близько 16.20 год., знаходячись біля будинку № 28 по вул. Мира в м. Херсоні, переслідуючи прямий умисел, направлений на відкрите протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, відкрито, умисно, шляхом ривку з рук малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , заволодів мобільним телефоном «Lenovo А850» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн., в якому знаходилася сім карта оператора мобільного зв`язку МТС № НОМЕР_3 , вартістю 30 грн., карта пам`яті на 2 Гб, вартістю 120 грн., що належить останньому, та з метою утримання викраденого майна при спробі його затримання малолітнім ОСОБА_8 застосував до нього фізичне насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_8 , яке виразилось у поштовху ліктем останнього, від чого ОСОБА_8 впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження, проте, з причин, що не залежать від його волі, не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий сторонніми особами.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_7 ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом першої інстанції порушені вимоги ч.1 ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Вимогами п.5 ч.1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок суд повинен вирішити питання чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
Крім того, п.2 ч.3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Зазначає, що судом у вироку, як обтяжуючу обставину призначеного покарання ОСОБА_7 безпідставно не зазначено, що ним вчинено злочин відносно малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , 2004 року народження.
Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, зазначивши в мотивувальній частині вироку як обтяжуючу обставину призначеного покарання ОСОБА_7 вчинення злочину щодо малолітнього.
Інші учаснику процесу апеляційних скарг не подавали.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який просив апеляцію задовольнити, обвинувачений покладався на розсуд суду, в дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, знайшла своє підтвердження в ході досудового розслідування, в суді першої інстанції, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав свою вину по пред`явленому обвинуваченню та дав правдиві покази, ні він, ні інші учасники судового розгляду справи не були проти визнання судом недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, суд розглянув справу відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, кваліфіковані правильно.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за зазначених у вироку обставин, правильність кваліфікації його дій та достатність і справедливість призначеного обвинуваченому покарання у визначених судом межах відповідає фактичним обставинам справи в апеляційній скарзі не заперечується та підтверджується перевіреними і належним чином оціненими судом доказами.
При призначенні покарання ОСОБА_7 місцевий суд дотримався положень ст.ст. 50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.
Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність вказівки в мотивувальній частині вироку про вчинення ОСОБА_7 злочину щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , 2004 року народження, суперечить даним кримінального провадження. Так у вироку суд першої інстанції зазначив , що ОСОБА_7 , скоїв злочин щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення. Прокурор же в апеляційній скарзі не посилається на неправильність вироку в частині відсутності визнання судом вчинення ОСОБА_7 злочину щодо малолітнього потерпілого, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого. Відсутність посилання суду першої інстанції на обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого не є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства в сенсі вимог ст. 412 КПК України на чому наголошує прокурор і не є безумовною підставою скасування вироку. Посилання прокурора в апеляційній скарзі на порушення судом при ухваленні вироку вимог ст. 368, та ст. 374 КПК України, як на підстави для скасування вироку, взагалі в апеляційній скарзі не вмотивоване оскільки вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченого не оскаржується.
З оглядом на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню і підстав для скасування вироку місцевого суду немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 418- 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена учасниками судового розгляду на протязі трьох місяців з моменту її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засідання.
Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2