УХВАЛА

01 червня 2016 року смт. Зарічне Справа № 561/308/16-к
Слідчий суддя Зарічненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_3
представника скаржника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого слідчого відділу Зарічненського відділення поліції Кузнецовського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого слідчого відділу Зарічненського відділення поліції Кузнецовського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.
В обґрунтування скарги покликається на те, що 16 травня 2016 року у ході огляду належного йому транспортного засобу у нього було вилучено майно. Огляд автомобіля проведено без його дозволу та ухвали слідчого судді. Крім того, невідкладно після здійснення такого огляду слідчий, прокурор до слідчого судді з клопотанням про його проведення не зверталися. Передбачених законом підстав для його проведення до постановлення ухвали слідчого судді не було. Вважає, огляд незаконним і таким, що призвів до протиправного позбавлення його права власності на вилучене при огляді майно.
Вказує, що 19 травня 2016 року звертався до слідчого з заявою про повернення майна, однак відповідно до вимог ст. 169 КПК України тимчасово вилучене у нього майно не повернуто, клопотання про арешт цього майна на розгляд слідчого судді слідчим не вносилося, арешт не накладався. Вважає бездіяльність слідчого у неповерненні тимчасово вилученого майна незаконною і такою, що порушує його права як власника.
Просить визнати неправомірною таку бездіяльність слідчого та зобов`язати повернути йому тимчасово вилучене майно, зазначене у протоколі огляду від 16 травня 2016 року.
У судовому засіданні володілець тимчасово вилученого майна скаргу підтримав, покликаючись на викладені у ній обставини. Крім того, пояснив, що дозволу працівникам поліції на огляд транспортного засобу не надавав, автомобілем володів правомірно. У зв`язку з тим, що вилучені речі частково йому повернуто на підставі ухвали слідчого судді від 26 травня 2016 року, просив зобов`язати слідчого повернути йому автомобіль, вилучені грошові кошти, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Представник скаржника скаргу підтримав та просив її задовольнити, покликаючись на незаконність проведення огляду транспортного засобу та наявність підстав для припинення тимчасового вилучення майна, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, зокрема неподання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про арешт тимчасово вилученого майна відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, відсутністю ухвали суду про його арешт.
Слідчий проти скарги заперечувала, покликаючись на її безпідставність. При цьому пояснила, що вилучене в ході огляду у ОСОБА_3 майно постановою слідчого від 17 травня 2016 року визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження. З використанням цих речових доказів призначено ряд експертиз, зокрема, судово-гемологічну експертизу каміння, зовні схожого на бурштин-сирець, фізико-хімічну експертизу сухої подрібненої речовини рослинного походження, судово-технічні експертизи грошових коштів, експертизи комплексного дослідження транспортного засобу. Вважає, що підстави у поверненні володільцю тимчасово вилученого майна відсутні. Також пояснила, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді не зверталася. Постанова прокурора про повернення вилученого майна не виносилася.
Заслухавши пояснення скаржника, його представника, слідчого та дослідивши надані письмові докази, вважаю скаргу такою, що підлягає до задоволення частково.
Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
П. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України вказує на те, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, у тому числі щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
З протоколу огляду місця події від 16.05.2016 року вбачається, що під час огляду автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився у володінні ОСОБА_3 , було вилучено камінь, схожий на бурштин, грошові кошти в сумі 4340 доларів США, 5900 грн., суміш речовини рослинного походження, зошит та блокнот із записами, калькулятор, ліхтар, електронні ваги, автомобіль, який оглядався, мобільні телефони.
При цьому у ході розгляду клопотання з`ясовано, що ОСОБА_3 на законних підставах володів вказаним транспортним засобом відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Доказів протилежного слідчому судді не надано.
Разом з тим, при розгляді скарги слідчим не спростовано доводів скаржника про те, що огляд транспортного засобу було проведено без його дозволу та ухвали слідчого судді.
Згідно до ч. 4 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Ч. 3 ст. 233 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Крім того, з пояснень слідчого та постанови про визнання та долучення до справи речових доказів від 17.05.2016 року вбачається, що зазначене у протоколі огляду від 16.05.2016 року майно визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні та з використанням цього майна призначено ряд експертиз, що виходять за рамки зазначеного кримінального провадження.
Зокрема, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що правова кваліфікація кримінального правопорушення вказана ст. 198 КК України придбання, отримання, зберігання чи збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
З постанов слідчого вбачається, що у цьому кримінальному провадженні призначено у тому числі судово-технічні експертизи грошових коштів, експертизи комплексного дослідження транспортного засобу, однак мотиви та підстави для їх проведення саме в цьому кримінальному провадженні не зазначено.
Ч. 1 ст. 100 КПК України вказує на те, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи , які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Ст. 169 КПК України вказує на те, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК України; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Слідчий не надала доказів того, що вона зверталася до суду на підставі ч. 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.
Ухвалою слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2016 року, постановленою за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна, зобов`язано прокурора Зарічненського відділу Сарненської місцевої прокуратури повернути ОСОБА_3 калькулятор, ліхтар, електронні ваги, мобільні телефони марки «Нокія», два телефони «Айфон», посвідчення водія.
При цьому також вважаю, що предмет розгляду не є одним і тим же, оскільки в даному випадку оскаржується бездіяльність слідчого.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення дотримання вимог законності під час досудового розслідування вважаю, що наявні достатні підстави для повернення тимчасово вилученого майна, зокрема, автомобіля, грошових коштів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки відповідно до наданих доказів, слідчий чи прокурор не звертався до суду із клопотанням про накладення арешту на вказане майно, чи про надання тимчасового доступу до нього із можливістю вилучення. У частині визнання протиправною бездіяльності слідчого скарга задоволенню не підлягає, оскільки у ч. 2 ст. 307 КПК України чітко наведений перелік ухвал, які можуть бути постановлені за результатом розгляду скарги.
На підставі наведеного та керуючись ст. 16, 100, 167-169, ч. 5 ст. 171, 303-306, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого слідчого відділу Зарічненського відділення поліції Кузнецовського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити частково.
Повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно згідно протоколу огляду від 16 травня 2016 року, зокрема, автомобіль марки «Мерседес Бенз», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 4340 (чотири тисячі триста сорок) доларів США, 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) грн., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя: ОСОБА_1