Справа № 171/2046/15-к

В И Р О К
іменем України
встановив:
21 липня 2015 року близько 19 год. 40 хв. ОСОБА_5 знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , де між ним та дружиною ОСОБА_6 відбувалася сварка. В ході сварки батько ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , намагаючись зупинити сварку, став відводити ОСОБА_6 з подвір`я. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_5 вкусив ОСОБА_4 за 3-й палець лівої кисті. Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , після того, як ОСОБА_4 вийшов за межі подвір`я будинку, кинув в область голови потерпілого цеглину.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця в параорбітальній області ліворуч, крововиливу в склеру лівого ока, забійної рани лівої тім`яної області, забійно-рваної рани на долонній поверхні 3-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений винним себе в інкримінованому діянні, передбаченому ч.2 ст.125 КК України, не визнав та показав, що 21.07.2015 року після роботи за місцем проживання він посварився з дружиною ОСОБА_6 , яка викликала своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Коли батьки приїхали, то теща почала на нього кричати, а потерпілий відштовхнув тещу, після чого схватив його за голову. Палець потерпілого попав йому в рот і він його рефлекторно вкусив. Потім потерпілий зі своєю дружиною та донькою вийшов на вулицю, де гавкали собаки, тому він кинув в сторону собак камінь. Потерпілий в цей час вже поїхав, тому він не міг нанести тілесні ушкодження потерпілому в область голови.
Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 21.07.2015 року ввечері зателефонувала донька та повідомила, що обвинувачений п`яний, скандалить, тому вона закрилася в будинку і просить їх приїхати. Вони з дружиною викликали «таксі» і поїхали до доньки. Коли він зайшов у двір до обвинуваченого, то у дворі дружина та донька сперечалися з обвинуваченим. Він хотів забрати доньку, але обвинувачений її не пускав, тому він намагався відштовхнути обвинуваченого лівою рукою і в цей час обвинувачений вкусив його за палець. Коли він з дружиною і донькою виходив з двору, то обвинувачений йому погрожував та кинув цеглину, яка влучила в голову.
Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона являється дружиною потерпілого та тещею обвинуваченого. 21.07.2015 року ввечері зателефонувала донька ОСОБА_6 та повідомила, що обвинувачений прийшов додому п`яний та б`є її, після чого вони з чоловіком викликали «таксі» і поїхали до доньки додому. Коли вони приїхали до доньки, то донька в цей час сварилася у дворі з обвинуваченим. Вона хотіла заспокоїти обвинуваченого, але обвинувачений її штовхнув, після чого потерпілий підійшов, щоб її та доньку вивести з двору, для чого потерпілий хотів відштовхнути обвинуваченого, але обвинувачений в цей час вкусив потерпілого за палець, а коли вони вийшли на вулицю, то обвинувачений погрожував потерпілому, а потім кинув цеглину та попав в голову потерпілому.
Допитана у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що 21.07.2015 року ввечері обвинувачений прийшов додому п`яний, вчинив сварку, бив її, в зв`язку з чим вона викликала своїх батьків. Батьки приїхали і хотіли її забрати, але обвинувачений її не пускав. Коли батько намагався відштовхнути обвинуваченого від матері, обвинувачений вкусив батька за палець. Потім вона з батьками вийшла з двору, а обвинувачений кинув цеглину в сторону батька та попав йому в голову. Ніяких собак на вулиці не було.
Згідно висновку експерта № 132/142-Е33 від 19.08.2015 року у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця в параорбітальній області ліворуч, крововиливу в склеру лівого ока, забійної рани лівої тім`яної області, забійно-рваної рани на долонній поверхні 3-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
З урахуванням досліджених в суді доказів суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки він своїми умисними діями завдав умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як спосіб захисту своїх інтересів. Вина обвинуваченого у скоєнні вищевказаного злочину підтверджується показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6 . Суд довіряє вказаним показанням потерпілого та вказаних свідків, які є об`єктивними та узгоджуються з висновком судово-медичного експерта.
Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, працює, раніше не судимий, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, тому суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження інших правопорушень з його боку, є призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у вигляді виправних робіт.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року виправних робіт з відрахуванням із заробітку 20 відсотків в доход держави.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.
Суддя: