Справа № 534/1228/16-к
Провадження № 1-кп/534/145/16
ВИРОК
Іменем України
11 липня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін
прокурорів ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Горішні Плавні матеріали кримінального провадження № 0000646 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох дітей, не працюючого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого :
- 16.02.2003 року Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 07.09.2004 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч.1 ст. 249 КК України, до сплати штрафу у розмірі 500 грн.;

- 30.09.2008 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч. 1 ст. 164 КК України, до 80 годин громадських робіт;

- 06.10.2008 року Крюківським районним судом Полтавської області, за ч.1 ст. 309 КК України, до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 30.09.2010 року Керчинським міським судом АР Крим, за ч.1 ст. 309 КК України, до 1 року позбавлення волі;

- 02.03.2011 року Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 19.11.2011 року кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч.1 ст. 185 КК України, до сплати штрафу у розмірі 850 грн.;

- 29.07.2015 року Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі,на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки.

за ч.3 ст. 185 КК України
встановив:
ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин проти власності за таких обставин:

08 червня 2016 року, близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_4 з метою викрадення чужого майна прибув на територію гаражного товариства № НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_2 , де таємно, повторно, з корисливих спонукань, з використанням викрутки, шляхом злому замків проник до гаражу № НОМЕР_2 в блоці №4 звідки викрав: велосипед марки «ARDIS», вартістю1800 грн., універсальну шліфувальну машинку «ТЕХАС», вартістю 507,38 грн., три диски для шліфувальної машинки загальною вартістю 300 грн. та зарядний пристрій для акумулятора марки «МАСН 214» чорного кольору, вартістю 900 грн. і з місця вчинення злочину зник, внаслідок чого заподіяв власнику викраденого майна - ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3507,38 гривень.

Свою вину в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 визнав повністю, підтвердивши, що за обставин, зазначених в мотивувальній частині вироку вчинив крадіжку чужого майна, викрадене майно реалізував через мережу ломбардів в м. Комсомольську, а гроші від продажу якого витратив на власні потреби.
Потерпілий підтвердив суду механізм проникнення до належного йому гаражу /що узгоджується із змістом протоколу огляду місця події, зокрема в частині виявлених на гаражі ушкоджень /а.с. 24-28/, дату вчиненої крадіжки та об`єм викраденого майна. Заявляє у справі цивільний позов з вимогою відшкодування завданої матеріальної шкоди та компенсації моральних збитків.

Обгрунтовуючи висновки про доведеність вини обвинуваченого в скоєнні інкримінованого злочину, суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, обмежившись допитом ОСОБА_4 , потерпілого та дослідженням письмових доказів, застосовуючи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи та об`єм викраденого майна по справі ніким не оспорюються, а відтак, вважає вірною кваліфікацію умисних дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст.185 КК України, які виразились в таємному викраденні чужого майна, скоєними ним повторно і пов`язаними з проникненням в приміщення.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний ОСОБА_4 злочин є тяжким, і в якості обставини, що пом`якшує покарання, враховує визнання ним своєї вини.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Проживає в родині з дружиною та сином, 2013 р.н. За місцем проживання характеризується, як особа, яка неодноразово була замічена представниками самооборони села у пересуванні по селу у нічний час. До взяття під варту не працював. Від проходження медогляду відмовився. Згідно із представленими медичними даними на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. На разі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення умисного злочину проти власності. Інші характеризуючі дані в матеріалах справи на особу обвинуваченого не представлені.

Вирішуючи питання про вид та міру кримінального покарання, суд, приймаючи до уваги ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів і знову вчинив умисний, тяжкий злочин в період відбування покарання за попереднім вироком, з врахуванням положень ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, суд вважає, що відбувати покарання ОСОБА_4 повинен в лише в умовах ізоляції від суспільства. Міра покарання за вчинений злочин визначена судом з врахуванням пом`якшуючої покарання обставини визнання обвинуваченим своєї вини.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим позову, ( а.с 18-19) суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків (ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Вартість викраденого майна по справі встановлена органам досудового розслідування, жодним учасником у справі не оспорюється, а відтак, заявлені потерпілим вимоги що відшкодування завданої майнової шкоди підлягають повному задоволенню.

Покладаючи на обвинуваченого обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд виходить з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпілий зазначив про те, що через протиправність дій обвинуваченого зазнав значного впливу психотравматичних факторів, що спричинили негативні емоції та переживання, призвели до погіршення здоров`я та вплинули на реалізацію планів та ділових стосунків.

Душевні страждання відчуває до наступного часу. Моральну шкоду оцінює сумою 4 000 грн.

Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_4 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Наявність моральної шкоди обґрунтована потерпілим обставинами, які він довів суду, втім, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи також реальну можливість відшкодування засудженим моральної шкоди у розмірі, на якому наполягає потерпілий, за умови одночасного покладення на ОСОБА_4 обов`язку по відшкодуванню матеріальної шкоди, за відсутності у останнього постійного джерела доходу, суд вважає, що в даному випадку сума в 2000 грн. буде цілком реальною і достатньою для компенсації завданої моральної шкоди.

Питання про речові докази /велосипед, залишений обвинуваченим в гаражі потерпілого, на прохання потерпілого ОСОБА_5 / вирішене судом у відповідності до положень ст.. 100 КПК України велосипед залишений в користуванні потерпілого до повного відшкодування засудженим завданих злочином збитків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

У відповідності до положень ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Комсомольського міського суду від 29 липня 2015 року і остаточно до відбуття ОСОБА_4 за сукупністю вироків призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання судового рішення обрати відносно засудженого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання відраховувати з 11 липня 2016 року. В строк відбування покарання зарахувати термін перебування під вартою за попереднім вироком з 17 червня 2016 року до теперішнього часу.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з засудженого на користь потерпілого ОСОБА_5 завдану злочином матеріальну шкоду в розмір 3507 грн. 38 коп та компенсацію моральних збитків в сумі 2 000 грн.

Речовий доказ у справі велосипед марки «Аіст» залиши потерпілому до повного відшкодування засудженим завданих злочином збитків.

На вирок суду протягом 30 днів з часу його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1