Справа № 339/109/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2016 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря cудового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000647 щодо обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, з середньою освітою, непрацюючого, не судимого,
за ч.2 ст. 125 КК України ,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткий розлад здоров`я, при таких обставинах.
Обвинувачений 12.09.2015 року близько 10 год., перебуваючи в урочищі Дуброва в с.Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області поблизу ставків ПАТ «Рибгосп Міжріччя», а саме ставку № НОМЕР_1 , зустрівся з ОСОБА_4 , який їхав на велосипеді із яким в нього почався словесний конфлікт через те, що потерпілий прогнав його сина ОСОБА_8 зі ставків, де той хотів ловити рибу.
В ході конфлікту ОСОБА_6 , діючи умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 на грунті раптового виниклих неприязних відносин при допомозі стороннього предмета, якого тримав в руці, наніс потерпілому удар по голові, від чого ОСОБА_4 впав на землю. Після чого ОСОБА_6 наніс потерпілому ще кілька ударів по голові даним предметом, чим спричинив ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді забійних ран в ділянці волосистої частини голови, яке згідно висновку експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.
ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав та пояснив, що його син ОСОБА_8 , учень Міжрічанської школи, у вересні місяці 2015року (в п`ятницю) пішов на рибалку. Ввечері, коли повернувся з роботи, то дізнався від сина, що ОСОБА_4 вдарив його по затилку та відібрав вудку, на яку син збирав гроші все літо. На наступний день в суботу біля 10 год. він йшов до сіна і зустрів потерпілого на дорозі та став з`ясовувати навіщо він так поступив із сином. Між ними виник словесний конфлікт, в ході якого потерпілий витягнув газовий балончик та намагався вдарити дубінкою (гідравлічним шлангом з закруткою від трактора). Він хотів вибити газовий балончик у потерпілого, який тримав його в руці над головою, і ударив по голові дубінкою, після чого потерпілий присів. Він викинув дубінку і газовий балончик та сказав, щоб повернув вудку. Натомість потерпілий написав заяву в поліцію.
З потерпілим намагався примиритися, більше 5 раз підходив до нього та пропонував кошти в сумі від 5000 до 6000 грн., але потерпілий відмовлявся , а його представник називав суму « 1000 доларів США». Зрозумів, що вчинив неправильно, тому просить вибачення у потерпілого, у вчиненому щиро розкаюється , просить суворо не карати.
Окрім визнання вини самим обвинуваченим, його винність в злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами у справі.
Так, показаннями потерпілого ОСОБА_4 підтверджується та обставина, що між ним та сином обвинуваченого виник конфлікт щодо вилову риби в ставках в с. Міжріччя. Зокрема, потерпілий зазначив, що він допомагає власнику ставків в період вилову риби стежити за тим, щоб не було крадіжки та допомагає вантажити рибу, у трудових відносинах не перебуває, йому за роботу оплачують рибою. Перебуваючи на ставку в суботу 12.09.2015року побачив ОСОБА_9 , який на вихідних часто рибалить та сина обвинуваченого ОСОБА_10 . Він зробив зауваження сину з приводу вилову ним риби , забрав вудку та викинув у воду. Зразу ж пішов до будинку ОСОБА_11 , в якого було весілля, і на прохання господарів мав залишитися наглядати за будинком. ОСОБА_12 сказав, що йде переодягнутися. Коли повертався, то ОСОБА_13 сказав, що його шукав ОСОБА_6 , який дуже злий. Від`їхавши 300 метрів, побачив обвинуваченого, який йшов з сином та запитав чого він шукав його і протягнув руку, щоб привітатися. ОСОБА_6 крикнув сину :«Бий його по голові» . Не заперечує, що мав при собі газовий балончик, який використав, щоб захиститися. Обвинувачений бив його по голові дубінкою, наніс не менше 5 ударів . Його син наносив удари арматурою по руках і по ребрах, внаслідок чого два місяці відчував біль в ребрах та були синяки на руках. У обвинуваченого також був газовий балончик із жовтою перцевою рідиною. Він мав шланг і пробував захищатися, але не міг. Бійка тривала протягом 5 хв. Його забрала швидка допомога, яку викликав ОСОБА_11 та повезли в лікарню, де лікувався на стаціонарі з 12 по 25 вересня 2015 року. Одежа була в крові. Після лікування він був на консультації у невропатолога та в Івано-Франківську на обстеженні. На даний час стан здоров`я покращився. ОСОБА_14 пропонував йому гроші в сумі 3000 грн. 10000 грн. на ставах, від отримання яких він відмовився.
Оцінюючи такі показання потерпілого, суд виходить з того, що вони частково узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого, який не заперечував факт заподіяння ним тілесних ушкоджень, а також з іншими доказами по справі, які вказують на те, що тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в ділянці волосистої частини голови заподіяні саме обвинуваченим та приймає показання потерпілого в цій частині в якості достовірних доказів по справі.
Так, свідок ОСОБА_9 підтвердив, що в суботу зранку приїхав на рибалку у с.Міжріччя, де він є дільничним терапевтом і з дозволу власника рибалить на ставках, хоч офіційного дозволу на вилов риби він не має. Біля рибного господарства зустрів ОСОБА_4 , поговоривши з ним, пішов рибалити і більше його того дня не бачив. Через деякий час йшов ОСОБА_6 . При цьому зауважив, що обвинувачений був сам, без сина та запитав його чи не бачив він ОСОБА_15 . Свідок підтвердив, що того дня він не бачив, щоб сина обвинуваченого потерпілий наганяв із ставка. А коли повернувся з рибалки біля 13 год. до нього зателефонував ОСОБА_11 і сказав, що ОСОБА_16 побили. Приїхав у лікарню та побачив потерпілого, у якого була рвана рана голови, накладено шви.
З пояснення свідка ОСОБА_17 вбачається, що він працює фельдшером швидкої допомоги, куди поступив дзвінок про те, що чоловік на ставках у с.Міжріччя отримав травму. З водієм ОСОБА_18 виїхали автомобілем на ставки, поїхали до рибного господарства, щоб розвернутись і на узбіччі дороги побачили потерпілого, якому він надав допомогу : обробив перекисем водню одну забійно-рвану рану тім`яної ділянки голови та наклав асептичну пов`язку. Візуально інших травм не було. Потерпілий пояснив, що він забрав у хлопця вудку, а потім прийшов його батько та вдарив. Потерпілого доставили у хірургічне відділення .
Свідок ОСОБА_19 підтвердив, що працює головним лікарем Болехівської ЦМЛ і в той день він був черговим лікарем. Автомобілем швидкої допомоги доставлено потерпілого, у якого була забійна рана голови, яка не є легкою травмою. Надав первинну допомогу та по 25.09.2015 року лікував його у Болехівській ЦМЛ . Після виписки його лікуванням він не займався.
Суд вважає, що підстав недовіряти показанням вказаних свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, немає, адже вони не є зацікавленими у справі, їхні показання є послідовними і логічними та підтверджуються трьома висновками судово-медичної експертизи .
Так, за висновком експерта №102 на момент її проведення ( від 19.10.2015року до 19.11.2015року) у потерпілого ОСОБА_4 виявлені рубці в ділянці волосистої частини голови, які утворилися на місці ран та можуть відповідати термін,у вказаному в постанові. (а.с.163-164).
Висновком експерта за №156/102-П від 21.12.2015року на підставі висновка №102 від 19.10.2015 року, медичної карки стаціонарного хворого №1550 встановлено, що у ОСОБА_4 мались рани в ділянці волосистої частини голови. Рани могли утворитися в термін, вказаний у постанові і відносяться до ушкоджень легких, як таких, що викликали короткочасний розлад здоров`я. В зв`зку з тим, що медичні документи предоставлені не в повному обсязі, а в медичній карті стаціонарного хворого краї, кінці та інші особливості ран не описані, висловитись про характер ран від дії яких предметів утворилися, а також про наявність закритої черепно-мозкової травми, характер її та ступінь тяжкості немає можливості. ( а.с.165-167).
А висновком експерта №33/102/15/156/102-П/15-П від 02.03.2016 року, стверджується, що у ОСОБА_4 малися тілесні ушкодження: забійні рани в ділянці волосистої частини голови. Описані тілесні ушкодження спричинені дією тупого твердого предмета( не виключається і металевий), могли утворитися як при нанесенні ударів останнім в ділянку волосистої частини голови, так і при ударах вказаною ділянкою до такого?можливо в термін вказаний у постанові і відносяться до ушкоджень легких, як таких, що викликали короткочасний розлад здоров`я.
В зв`язку з тим, що під час повторного обстеження нейрохірургом Івано-Франківської ОКЛ ( 25.03.2016 року) динаміки нейрохірургічної симптоматики не спостерігається, одночасно виставлений діагноз: церебральний арахноїдит. Транзиторне порушення мозкового кровообігу в вертебро-базилярній системі. Вегето-судинна дистонія, відмічену закриту черепно-мозкову травму із струсом головного мозку (15.09.2015 року) врахувати в судово-медичних підсумках немає можливості. ( а.с.168-171).
Неповнолітній свідок ОСОБА_8 підтвердив у своїх поясненнях про конфлікт, що виник між ним та потерпілим , пояснивши, що все літо збирав кошти та купив вудку. А коли прийшов на ставок, щоб наловити риби, до нього підійшов потерпілий, дав «поза вуха» і викинув вудку у ставок. Про цей конфлікт він розказав батькові ввечері, коли той повернувся з роботи. Потерпілого не бив, з батьком в той день не був.
В той же час потерпілий ОСОБА_4 вказував на те, що в його побитті приймав участь і син обвинуваченого ОСОБА_8 . Але спочатку потерпілий вказував, що обвинувачений наносив йому удари по голові . І вже на запитання свого представника вказав, що син обвинуваченого за вказівкою батька бив його арматурою куди хотів, але старався бити по голові. В подальшому на запитання прокурора вказав, що неповнолітній син наносив удари по руці, ребрі, яке боліло два місяці. На запитання захисника відповів, що синяки були на руках і ребрах, куди бив його син ОСОБА_6 . При цьому на запитання чи наносив удари син по голові, потерпілий відповів спочатку " син по голові може не заподіяв", а надалі на уточнююче запитання відповів, що "не може пояснити чи бив по голові син, син бив куди попало".
Окрім того, що ці пояснення потерпілого є суперечливі та непослідовні, вони спростовуються висновками судово-медичних експертиз, поясненнями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 з яких вбачається, що в потерпілого малися тілесні ушкодження тільки у вигляді рани в ділянці волосистої частини голови ( а не на руках, ребрі та по всьому тілу, як пояснював потерпілий).
Про факт відсутності неповнолітнього сина обвинуваченого на ставах саме в день нанесення потерпілому тілесних ушкоджень підтвердив свідок ОСОБА_9 , який в той час перебував на ставках, ловлячи рибу. А свідок ОСОБА_17 пояснив, що коли відразу по виклику прибув до потерпілого та першим надавав йому допомогу, то потерпілий зізнався, що отримав травму від батька через те, що забрав у його сина вудку.
Суд не може взяти до уваги показання свідків захисту ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , оскільки вони вказували на те, що, зазвичай, син обвинуваченого ОСОБА_22 приїжджає кожного тижня до своєї бабусі ОСОБА_20 гостювати на вихідні. Проте конкретно зазначити чи був ОСОБА_8 , саме 12.09.2015року у бабусі свідки не змогли.
Що ж стосується показань свідка ОСОБА_23 , який вказував на те, що коли йшов на ставок, то зустрів по дорозі ОСОБА_14 із сином, які були у збудженому стані , то такі не можуть ствердити той факт, що саме син обвинуваченого наносив тілесні ушкодження потерпілому. Зокрема, свідок підтвердив, що самої бійки він не бачив і тільки зі слів потерпілого йому відомо, що удари наносили обвинувачений із сином. Окрім того, його твердження про те, що обвинувачений йшов ії сином, не мають іншого підтвердження, вони спростовуються вищенаведеними доказами (показанням свідків, висновками експертиз), які в свою чергу повністю узгоджуються між собою і не довіряти яким у суду не має підстав. Крім того, свідок ОСОБА_23 є особою зацікавленою в тому, щоб притягнути до кримінальної відповідальності обвинуваченого, з яким, як сам ствердив, тривалий час перебуває в неприязних стосунках, і ці стосунки ще погіршилися. Тому суд не приймає показання свідка ОСОБА_23 в якості достовірних доказів по справі.

Аналізуючи та оцінюючи здобуті у провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена, його дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України , оскільки він умисно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.
Заявленим потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди 6560 грн. та моральної шкоди 10000грн. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначено ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.127-129 КПК України, ст. 16, 1166, ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Зі змісту позовної заяви на а.с.94, з врахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, вбачається, що потерпілий просив стягнути з обвинуваченого, як відповідача, в матеріальну шкоду , яка складається : 1054грн.22 коп. витрат на лікування, 500грн.- на комп"ютерну томографію, 100грн.- добровільних внесків на відвідування лікувального закладу, 240грн.- витрат на проїзд до лікувального закладу та 3000грн.- гонорар, виплачений представнику за надання правової допомоги.
Однак, помилково зазначив загальну суму 6560грн., в той час як вона згідно розрахунку шляхом арифметичного додавання становить 4894грн. 22 коп. ( 1054,22+500+100+240+3000). На допущення помилки вказував захисник, зазначаючи, шо в уточненій позовній заяві потерпілий упустив суму 1666,44грн. Однак, після оголошення перерви при дослідженні цивільного позову, потерпілий та його представник цим правом не скористалися, не виправили помилку шляхом подачі відповідної заяви.
Тому суд при розгляді цивільного позову, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає його в межах заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розв`язання цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить із того, що така повинна була виразитись в затратах на лікування, що б підтверджувалося певними документами (чеками, квитанціями, рецептом лікаря) на придбання ліків на певну суму.
У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. №6, зокрема, пункту в) розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Згідно ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Незважаючи на те, що потерпілим належним чином не підтверджені затрати на лікування через відсутність даних про їх призначення у медичних виписках, окремі медикаменти згідно фіскальних чеків проведені в період поза межами строків перебування позивача в лікувальному закладі ( з 12.09.2015 по 25.09.2015року) , витрати на проїзд до лікувального закладу взагалі не підтверджені, про що зазначив і сам потерпілий в позовній заяві, однак обвинувачений визнав матеріальні збитки.
Зокрема, він погодився сплатити позивачу 1054грн. витрат на лікування, 500грн. на томографію, 100грн. -добровільних внесків на суму, 240грн. транспортних витрат, тобто всього 1894 грн. І таким чином, розмір матеріальних збитків в цій сумі підлягають до задоволення.
Також відповідач погодився на відшкодування моральної шкоди в сумі 2000грн.
В судовому засіданні ОСОБА_6 під час дослідження цивільного позову на відшкодування заподіяної ним шкоди надав потерпілому кошти в сумі 5000грн., від отримання яких останній відмовився, мотивуючи тим, що це мала сума.
Потерпілий в судовому засіданні, обгрунтовуючи розмір моральних страждань в сумі 10000грн. виходив з того, що через нанесені тілесні ушкодження йому накладено на рвану рану голови шви, внаслідок чого він переніс біль, душевні страждання, а головні болі через струс головного мозку є і по сьогоднішній день .
Однак слід зазначити, що відповідно до вимог п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02.07.2004 р. "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" вбачається, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.
А згідно ст. 128 КПК України, доказування заподіяною кримінальним правопорушенням характеру (виду) та розміру майнової шкоди, що становитиме предмет цивільного позову, передбачає насамперед доказування самої події кримінального правопорушення, вчинення його обвинуваченим, його вини та причинного зв`язку між кримінальним діянням і його наслідками - заподіяною шкодою. Тож доказування обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, нерозривно пов`язане з доказуванням виду і розміру заподіяної ними шкоди.
Враховуючи, що факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку не знайшов свого підтвердження і таке обвинувачення не пред"явлене ОСОБА_6 , то доводи потерпілого щодо заподіяння болю та страждань від отриманого струс мозку не заслуговують на увагу.
Згідно вимогам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд згідно вимог ст.23ЦК України враховує величину фізичного болю та страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку із заподіяння йому тілесного ушкодження у вигляді забійних ран голови, з приводу яких він лікувався, що порушило його життєві зв"язки та стосунки.
Відповідно до п.10.3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди , може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини потерпілого .
За таких обставин, беручи до уваги , що конфлікт виник з вини потерпілого, а також з врахуванням засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає визначити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому в сумі 3500 грн.
А компенсація у 10000.00 грн., на стягненні якої наполягав потерпілий, з врахуванням зазначених вище обставин носила би конфіскаційний характер та не відповідала вищезазначеним засадам та судовій практиці.
Що ж стосується вимог позивача про про стягнення 3000грн., як витрат на правову допомогу, які відповідач не визнав, то суд вважає, що такі вимоги не повинні входити у склад вимог майнового характеру заявленого цивільного позову, а є судовими витратами, передбаченими ст. 118 КПК України.
Так, представник потерпілого суду пояснив, що сума 3000 грн. є витрати потерпілого, які підлягають відшкодуванню в процесі розгляду кримінального провадження згідно пред"явлених квитанцій.
А відтак, порядок відшкодування таких витрат передбачений КПК.
Згідно з п.1 ч.1ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Згідно положень ч.2 ст.120 КПК України, витрати пов"язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, якими являються квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.
Повноваження представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 підтверджені: ордером №024640 про надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №768 від 04.03.2011року. (а.с.71,72).
Надання платної правової допомоги регламентується законодавством про адвокатуру. Так, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Зміст такого договору відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Формою винагороди адвоката за надання правової допомоги є гонорар, що передбачено ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 28 Правил адвокатської етики, прийнятих Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та затверджених Установчим З`їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року.
Відповідно до указаних норм порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Між тим, наданий потерпілим договір про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 на а.с.69-70 всупереч зазначеним правовим положенням не містить таких істотних умов, як порядок обчислення гонорару і його сплати, оскільки сума гонорару не зазначена в договорі.
З приводу цього представник потерпілого пояснював, що він не зазначає суму гонорару в договорах, які укладає з клієнтами.
Однак після пред`явлення прокурором договору, укладеному між адвокатом ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 про надання правової допомоги у кримінальному провадженні на а.с. 204, де зазначена сума гонорару 2000грн., представник потерпілого вказав, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу покладається на суд.
Врахувуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого в користь потерпілого 2000 грн. судових витрат згідно договору (а.с.204).
Відповідно до ст. 65 КК України та п.1, 2 постанови Пленуму ВС У №7 " Про практику призначення судами покаранння" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Згідно класифікації, передбаченій ст.12 КК України, обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості.
Вивченням особи обвинуваченого, встановлено, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не перебуває, не працює, має на утриманні неповнолітнього сина.
Обвинувачений визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому. Засуджуючи свою поведінку, вказав, що усвідомив, що вчинив неправильно, попросив вибачення у потерпілого. Намагаючись відшкодувати завдану шкоду, вживав заходів для примирення з потерпілим, надав в процесі розгляду справи потерпілому кошти в сумі 5000грн., від отримання яких потерпілий відмовився.
В той же час суд враховує і неправомірну поведіну самого потерпілого, яка передувала виникненню конфлікту. Зокрема те, що він, немаючи правових підстав, не будучи належним чином уповноваженим щодо охорони водних об"єктів, протиправно позбавив неповнолітнього сина обвинуваченого майна - вудочки, викинувши її у став .
Усі ці обставини відповідно до ст.66 КК України визнається судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України про обставини, що обтяжуть покарання сторона обвинувачення не заявила і такі не встановлені судом.
Санкцією частини 2 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу, громадських та виправних робіт, арешту, обмеженням волі.
З врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, всіх даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин справи, наявність ряду пом"якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання з альтернативних, передбачених ч.2 ст. 125 КК України - у виді штрафу, але в максимальному розмірі, згідно санкції вказаної правової норми.
З огляду на обране для обвинуваченого покарання, обставини, що досудовим слідством запобіжний захід щодо нього не обирався, суд не вбачає потреби в обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого на цьому етапі судового розгляду.
Керуючись ст. 368, 370- 374 КПК суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125КК України та призначити йому покарання у виді штрафу розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот ) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_24 1894 грн. матеріальної шкоди, 3500 грн. компенсації за моральну шкоду, 2000 грн. судових витрат, а всього 7394 (сім тисяч триста дев"яносто чотри) грн.
До набрання вироку законної сили підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 немає.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.
Суддя ОСОБА_1