Справа № 192/1700/16-к
Провадження № 1-в/192/1378/16
Ухвала
"07" квітня 2016 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5 , (приймає участь
у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку подання адміністрації Солонянської виправної колонії №21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 26.07.2012 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 6 років 1 місяця.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 судимий:

-17.09.1985 року Криворізьким райсудом Дніпропетровської області за ч.2 ст.140, 46-1 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Звільнений за амністією 15.12.1987 року;

-09.12. 1992 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.229-6 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Звільнений 04.10.1994 року по відбутті покарання;

Криворізьким райсудом Дніпропетровської області:

-16.05.1995 року за ч.4 ст.86-1 КК України до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Звільнений 07.08.1997 року;

-26.05.1999 року за ч.2 ст.140, ст.45 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком 2 роки;

-24.02.2000 року за ст.229-8, 43 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці. Звільнений 01.11.2011 року по відбутті покарання;

-02.10.2002 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Звільнений 31.07.2004 року по відбутті строку покарання;

-27.03.2007 року за ч.3 ст.186, ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. Звільнений 07.02.2011 року по відбутті строку покарання;

Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

-07.05.2012 року за ч.2 ст.263, ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна;

-26.07.2012 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць. На даний час засуджений відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21.

Строк відбування покарання закінчується 06 квітня 2018 року.

26 березня 2016 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання.

05 квітня 2016 року адміністрація СВК-21 та спостережна комісія Солонянської райдержадміністрації звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого, який зарекомендував себе позитивно, до праці ставиться сумлінно: працевлаштований прибиральником відділення СПС, має одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, порушень режиму утримання не допускав. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Повернення». Вирішене питання реєстрації місця проживання.

У судовому засіданні представник адміністрації СВК-21 подання підтримав. Засуджений просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Пояснив, що він не працював з липня 2012 року по липень 2012 року не був працевлаштований, але виконував роботи по благоустрою колонії, прибирав територію установи та відділеня. У 2014 році звернувся до адміністрації СВК-21 з проханням працевлаштувати його в установі. З того часу він працював різноробочим, прибиральником віділення.

Прокурор заперечував проти задоволення подання, оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення. ОСОБА_5 з 4 років відбування покарання працював лише 2 роки, з березня 2016 року не працює. Оскільки однією з основних умов застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення є ставлення до праці, уважає, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення і застосування до нього положень ст.81 КК України є передчасним.
Суд, вислухавши представника СВК-21, засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

З 07 червня 2012 року ОСОБА_5 відбуває покарання у СВК-21. До кінця строку відбування покарання залишився 1 рік 11 місяців 29 днів. Згідно довідки про стягнення та заохочення засуджений був заохочений один раз за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці,стягнень не має.

30.05.2014 року комісією установи засудженому відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст.100, 101 КВК України як особі, що не стає на шлях виправлення.

03.04.2015 року комісією установи ОСОБА_5 відмовлено у застосуванні заміни покарання більш м`яким, в порядку ст.82 КК України, з тих підстав, що він не став на шлях виправлення.

Як убачається з обліку працевлаштування ОСОБА_5 (а.с.11,12) з липня 2012 року по липень 2014 року засуджений не працював у колонії за власним бажанням, з березня місяця 2016 року засуджений знову не працевлаштований.

Не зважаючи на те, ОСОБА_5 стягнень не має, суд вважає, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є сумлінною. До засудженого було застосовано лише одне заохочення, що свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці.

Крім того, ОСОБА_5 має 8 судимостей за умисні злочини проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, тобто за тяжкі злочини та злочини середньої тяжкості, з яких 7 разів реально відбував покарання у виді позбавлення волі. Звільнявся від відбування покарання з випробуванням, за амністією, належних висновків не зробив і знову скоював злочини.

З урахуванням викладеного, а також того, що до закінчення строку покарання ОСОБА_5 залишився значний термін: 1 рік 11 місяців 29 днів, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії №21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні - у той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий