У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000512 за касаційними скаргами заступника прокурора Житомирської області та захисника ОСОБА_6 на вироки Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року та Апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 1 156 грн. 40 коп., моральної шкоди 20 000 грн. та на користь департаменту фінансів Житомирської ОДА в особі Житомирського обласного стоматологічного медичного об`єднання 2 420 грн. за лікування потерпілої.
Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано.
Призначено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Це й же вирок в частині вирішення цивільного позову змінено, збільшено суму відшкодування моральної шкоди, яку необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 , з 20 000 грн. до 60 000 грн.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 08 год. 21 травня 2014 року поблизу буд. АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_8 умисно наніс останній один удар лезом коси в область голови, заподіявши їй тілесне ушкодження середньої тяжкості.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що дії ОСОБА_7 мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки на обличчі потерпілої є деформуючий рубець, при призначенні покарання апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_7 не визнав вину, не розкаявся, має психічні та поведінкові розлади, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, а також думку потерпілої, яка просила призначити йому більш суворе покарання.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження. Зазначає, що в суді не доведено умислу ОСОБА_7 на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, апеляційний суд без дослідження доказів у провадженні дійшов іншого висновку ніж суд першої інстанції щодо нанесення тілесного ушкодження, також не доведено розміру матеріальної та моральної шкоди заподіяної потерпілій.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу прокурора та просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, думки засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги останньої та, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи захисника про відсутність у провадженні належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка повідомила, що 21 травня 2014 року під час словесної сутички з ОСОБА_7 , останній наніс їй один удар лезом коси в область голови, заподіявши їй тілесне ушкодження;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла сварка, а коли вона відійшла від них, то почула крик, а потім побачила, що з обличчя потерпілої йде кров;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що почула крик і побачила, як ОСОБА_8 з закривавленим обличчям біжить додому, а її сестра відібрала у ОСОБА_7 косу, після чого вона надала потерпілій першу медичну допомогу;
- показаннями свідка ОСОБА_11 - судово-медичного експерта, який повідомив, що потерпілій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, рана на обличчі утворилася від одного удару, не виключено, що косою. Горизонтальне розташування рани спростовує показання ОСОБА_7 щодо механізму її утворення, які надані ним під час слідчого експерименту.
Показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження середньої тяжкості, характер цих ушкоджень не виключає їх нанесення ударом коси, даними протоколу огляду місця події, даними слідчих експериментів та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження захисника про те, що не доведено умислу ОСОБА_7 на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, спростовуються вищенаведеними показаннями потерпілої ОСОБА_8 та експерта ОСОБА_11 .
Також не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги прокурора про наявність у діях засудженого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки умисним тяжким тілесним ушкодженням за ознакою непоправного знівечення обличчя слід вважати одночасну наявність двох обставин: 1) таких патологічних змін обличчя, які спотворюють, надають огидливості, відвертають від себе і 2) для усунення цих змін необхідне хірургічне втручання. Тобто, знівечення обличчя має місце, коли ушкодження обличчя, будучи неусувним, надає обличчю відразливого, потворного, відштовхуючого зовнішнього вигляду. Проте, як убачається з матеріалів провадження та копій судових рішень, суддями було встановлено, що рубець на лівій навколовушній ділянці є одного кольору з обличчям, який вже з невеликої відстані непомітний. При цьому обличчя потерпілої є симетричним і воно не має неприємного жахливого вигляду, не властивого нормальному людському обличчю. Оцінюючи зовнішній вигляд ОСОБА_8 , суд виходив із загальноприйнятих уявлень про зовнішній вигляд людини і дійшов висновку, що локалізація тілесного ушкодження у потерпілої не характерна для знівечення обличчя. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи реальне покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується, доглядає матір похилого віку, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння. За таких умов апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора та захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування як невиправданої суворості, так і м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, то скарги і в цій частині задоволенню не підлягають.
Посилання захисника про неправильне вирішення цивільного позову також не знайшли свого підтвердження.
Суд першої інстанції, частково задовольнивши цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди, належним чином обґрунтував своє рішення, вказавши про те, що заподіяна шкода складається з вартості медичних препаратів необхідних для лікування потерпілої.
Що стосується стягнення моральної шкоди на користь потерпілої, то апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність її збільшення до 60 000 грн.
Розмір відшкодування збитків відповідає вимогам ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, є розумним і справедливим.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вироки Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року та Апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги заступника прокурора Житомирської області та захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3