Справа №478/897/16-к 23.05.2016
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
23 травня 2016 року м. Миколаїв
Суддя судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року, постановлений відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч.1 ст. 317 КК України.

встановила:
Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2016 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309 та ч.1 ст. 317 КК України.

Йому призначено покарання:

за ч.1 ст. 309 КК України 1 рік позбавлення волі;

за ч.1 ст. 317 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підстав ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На нього покладено обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

Захисником ОСОБА_2 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , на вказаний вирок подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на неправильність судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, просить вирок стосовно ОСОБА_3 скасувати, постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_3 за висунутим йому обвинуваченням.

Так, в апеляційній скарзі захисник вказує на те, що суд, на його думку, умисно притягнув до відповідальності завідомо невинувату особу, вважає, що ОСОБА_3 визнав себе винуватим в інкримінованих йому злочинах під тиском працівників правоохоронних органів. Посилається на недопустимість доказів на яких ґрунтується обвинувачення.

Крім того, посилається на те, що суд постановив вирок про затвердження угоди про визнання винуватості з порушенням вимог ч.5-7 ст. 474, ст. 364 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскарженим обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.4, 6, 7 ст. 474 КПК , в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Із аналізу вищезазначеної норми Закону слідує, що обвинувачений та його захисник не вправі оскаржувати вирок, постановлений на підставі угоди про визнання винуватості, з підстав доведеності чи недоведеності вини, допустимості, достовірності та належності доказів. А саме ці обставини оскаржує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до порядку, зазначеного в ст. 474 КПК України, розгляд кримінального провадження щодо угоди проводиться судом без дослідження доказів, а тому суд апеляційної інстанції, в разі скасування такого вироку, позбавлений можливості прийняти своє рішення по суті висунутого обвинувачення, про що просить апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційна скарга захисника містить вимоги, які суперечать кримінально-процесуальному закону, а тому дана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.396 КПК України і підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.399 КПК України, суддя
постановила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , залишити без руху.

Надати захиснику строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків 10 днів з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Суддя апеляційного суду
Миколаївської області ОСОБА_1