Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3153/16-к
Провадження №: 1-кп/332/275/16
Вирок
Іменем України
05 жовтня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжяу складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Пузська Слобода, Починківського району Нижегородської області РФ, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, у зареєстрованому шлюбі не прибуваючої, маючої на утриманні 2-х малолітніх дітей: 2003 та 2015 року народження, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
1/06.10.2009 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2,3 ст. 311, ч.4 ст. 321 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки
2/06.12.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850грн.
3/23.05.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309,71 КК України до 3-х років 8-ми місяців позбавлення волі
4/24.11.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1,2 ст.185, ст.ст.70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 3-х років 9-ти місяців позбавлення волі. Звільнена 16.06.2014 року на підставі ухвали Комінтерновського районного суду м. Харкова від 06.06.2014 року згідно ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році»
за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд -
В С Т А Н О В И В :
26.07.2016 року приблизно о 23год. 00хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала сумку чорного кольору вартістю 300 гривень, в якій знаходились: мобільний телефон «Lenovo А2010-а» вартістю 2000 гривень, посвідчення учасника бойових дій, обліково-послужна картка, довідка про участь в антитерористичній операції, видані на ім`я ОСОБА_6 , які належать останньому, чим спричинила йому матеріальну шкоду на загальну суму 2300 гривень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе визнала повністю, в скоєному щиро покаялася, не заперечувала, що при зазначених у вироку обставинах скоїла злочин та суду показала, що 26 липня 2016 року у вечірній час доби перебувала за адресою: м. Запоріжжя, вул. Республіканська, в гостях у ОСОБА_6 та коли він заснув викрала належну йому сумку з телефоном чорного кольору та документами. В подальшому телефон вона втратила, а документи повернула ОСОБА_6 .. Також у добровільному порядку частково відшкодувала потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 300 гривень. Цивільний позов на суму 2000,00 грн., заявлений потерпілим ОСОБА_6 , вона визнає у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду кримінального провадження був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про що свідчить розписка про отримання ним особисто судової повістки. Суд, з урахуванням думки учасників судового провадження, відповідно до вимог ст. 325 КПК України провів судовий розгляд без потерпілого.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та з урахуванням повного визнання обвинуваченою свої вини та визнання нею у повному обсязі цивільного позову, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визначивши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченої, а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, яка є раніше судимою, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога, має на утриманні двох малолітніх дітей: 2003 та 2015 року народження.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є її щире каяття в скоєному злочині і часткове добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 доведена в повному обсязі і вона підлягає кримінальному покаранню, оскільки її дії підпадають під кваліфікацію за ч.2 ст. 185 КК України, так як вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна(крадіжку), повторно.
Обмірковуючи питання про міру покарання відносно ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступень тяжкості скоєного нею злочину, який відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, а також її особу та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, зазначені судом раніше у вироку.
Враховуючи, що за вчинення вище вказаного кримінального правопорушення санкція статті передбачає декілька альтернативних видів покарання, суд, враховуючи думку прокурора, та з урахування тяжкості скоєного злочину, обставин його скоєння, та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , вважає за доцільне призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі, але із застосуванням ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, так як суд приходить до переконання, що її виправлення можливе без ізолювання від суспільства і без відбування нею покарання, що у відповідності до ст. 75 КК України є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, згідно ст. 76 КК України, з урахуванням особи обвинуваченої, даних, що її характеризують, відношення винної до скоєного, що виразилось у її щирому каятті та засудженні своєї протиправної поведінки. При цьому суд враховує наявність у обвинуваченої на утриманні двох малолітніх дітей та вважає, що саме таке покарання буде сприяти її виправленню та буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому судом також враховується, що до ОСОБА_4 не може бути застосовано покарання передбачене у санкції частини 2 статті 185 КК України у вигляді арешту або обмеження волі, оскільки вона має на утриманні дитину віком до семи років та дитину віком до чотирнадцяти років.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 2000 гривень, суд приходить до переконання, що вказаний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 була заподіяна матеріальна шкода, що відповідно до діючого законодавства є підставою для її відшкодування. При цьому суд також враховує, що позов ОСОБА_6 у заявленому розмірі 2000 гривень є доведеним, а також обвинуваченою ОСОБА_4 визнаний у повному обсязі в судовому засіданні, але у добровільному порядку нею у цій частині не відшкодований. При вирішенні цивільного позову суд враховує вимоги ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Речові докази: сумку чорного кольору, посвідчення учасника бойових дій, обліково-послужну картку, довідку про участь в антитерористичній операції, що належать потерпілому ОСОБА_6 та знаходиться у нього на зберіганні, слід залишити ОСОБА_6 за належністю.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд -

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, та встановити їй іспитовий строк тривалістю 2(два) роки, за умови, що протягом встановленого судом іспитового строку вона не вчинить новий злочин, поклавши на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну міста проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Початок іспитового строку ОСОБА_4 відраховувати з дня ухвалення вироку суду.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили у виді особистого зобов`язання, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок).
Речові докази: сумку чорного кольору, посвідчення учасника бойових дій, обліково-послужну картку, довідку про участь в антитерористичній операції, що належать потерпілому ОСОБА_6 та знаходиться у нього на зберіганні, залишити ОСОБА_6 за належністю.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1