АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року у кримінальному провадженні №0000566 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,не судимого, уродженця с. Звенячка, Заставнівського району, Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 за ст. 140 ч.2 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого,уродженця та мешканця АДРЕСА_2 за ст. 140 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України та кожному призначене покарання у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на 2 роки.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України, ч.1 п.3 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 із проханням скасувати таке судове рішення,оскільки вважає,що у його діях відсутній склад злочину.Апелянт твердить,що належно виконував свої професійні обов`язки при наданні медичної допомоги породіллі ОСОБА_9 під час пологів 23.02.2010 року.

Провадження№11-кп/794/124/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія:ст. 140 ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

При цьому посилається на висновок комісійної судово-медичної експертизи №094 від 17.06.2010,проведеної Чернівецьким обласним бюро СМЕ, згідно якого смерть останньої настала внаслідок анафілактичного шоку на введення під час кесарського розтину лікарського засобу(вводного наркозу),що на фоні наявної у ОСОБА_11 фонової патології(базофільної аденоми гіпофізу),яка ніяк клінічно не проявлялась(«німа» форма) спричинило необернені патологічні зміни та призвело до смерті породіллі.

Вважає,що суд безпідставно прийняв у основу вироку висновки повторних комісійних експертиз ,проведених Головним бюро СМЕ МОЗ України,які вказують на іншу причину смерті ОСОБА_11 ,оскільки ,за твердженням апелянта,такі висновки не враховують швидкі темпи розвитку патологічних змін,їх важкість,зумовлену ураженням всіх життєво-важливих органів та систем людини.

Також посилається на те,що при прийнятті рішення про анестезіологічне забезпечення операції методом тотальної внутрішньовенної анестезії участі не приймав,оскільки був задіяних в інших операціях.

Отже,апелянт вважає,що смерть ОСОБА_11 та її новонародженої дитини є нещасним випадком,а тому у його діях відсутня суб`єктивна сторона складу злочину,передбаченого ст.140 ч.2 КК України ,оскільки він не передбачав та не міг передбачити наслідків,що настали.

Вирок районного суду щодо ОСОБА_7 не оскаржувався.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені за злочин,скоєний за наступних обставин.
22.02.2010 року по направленню лікаря жіночої консультації у пологове відділення комунальної установи «Кіцманська центральна районна лікарня» поступила ОСОБА_11 , для підготовки до пологів, з першою вагітністю.
23.02.2010 року в зв`язку з передчасним розривом плідних оболонок та відсутністю пологової діяльності вагітної ОСОБА_11 , яка не піддавалась індукції (штучному викликанню) для пологів природним шляхом, лікарями- акушерами гінекологами було прийнято рішення про роди шляхом операції кесарського розтину.
Цього ж дня біля 16 год. 00 хв. лікар-анестезіолог відділення анестезіології та інтенсивної терапії комунальної установи «Кіцманська ЦРЛ» ОСОБА_12 , оглянув вагітну ОСОБА_11 та провів з нею бесіду стосовно перенесених захворювань, проведених операцій та наявності алергічних реакцій на медпрепарати, за результатами чого будь-яких протипоказань не виявив.
В подальшому ОСОБА_12 , займаючи згідно з наказом від 21.07.2003р. № 21-пр посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії комунальної установи «Кіцманська ЦРЛ», маючи згідно диплому Чернівецького державного медичного інституту серії КС №014097 від 24 червня 1994 освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та кваліфікацію «лікар» відповідно до наказу Головного управління охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 27.06.2006 №16-АЛ§2, являючись медичним працівником другої кваліфікаційної категорії за спеціальністю «анестезіологія», тобто будучи відповідно до ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 медичним працівником зі спеціальною освітою, а також, маючи відповідно до п.п.1-20 своєї посадової інструкції №5 від 15 лютого 2007 обов`язки по організації чи самостійному проведенню необхідних діагностично-профілактичних процедур, володінню прийомами реанімації, кваліфікованому і своєчасному виконанню наказів, розпоряджень, нормативно - правових актів по своїй професійній діяльності, згідно з п. «а» ч. 1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки
Так, ОСОБА_7 , не враховуючи вікову першовагітність ОСОБА_11 та високий ризик анестезії внаслідок прогнозованої важкої інтубації трахеї, не переконавшись у правильності вибору типу наркозу, одноосібно, не призначаючи консультації інших спеціалістів, в тому числі і ЛОР-лікаря, прийняв рішення про анестезіологічне забезпечення операції методом тотальної внутрішньовенної анестезії з використанням тіопентала натрія та каліпсола, м`язових релаксантів та штучної вентиляції легенів, хоча в даному випадку необхідно було застосовувати регіонарну анестезію (епідуральну, спинномозкову). При цьому, ОСОБА_7 порушуючи також вимоги клінічного протоколу «Надання медичної допомоги хворим зі складною інтубацією трахеї», затвердженого наказом МОЗ України №430 від 03.07.2006 року невдало провів дві спроби інтубації для проведення штучної вентиляції легень.
Після цього, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , який займав згідно з наказом від 18.10.1983р. № 138 посаду завідуючого відділення анестезіології та інтенсивної терапії комунальної установи «Кіцманська ЦРЛ», маючи згідно диплому Чернівецького державного медичного інституту серії Щ №109193 від 26 червня 1971 освіту за спеціальністю «лікаря лікувальника» та кваліфікацію «лікар» відповідно до наказу Головного управління охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 15.09.2009 №18АА$2, являючись медичним працівником вищої кваліфікаційної категорії за спеціальністю «анестезіологія», тобто будучи відповідно до ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 медичним працівником зі спеціальною освітою, а також, маючи відповідно до п.п.2.1-2.41 своєї посадової інструкції №5 від 15 лютого 2007 обов`язки по організації чи самостійному проведенню необхідних діагностично-профілактичних процедур, володінню прийомами реанімації, кваліфікованому і своєчасному виконанню наказів, розпоряджень, нормативно-правових актів по своїй професійній діяльності, будучи присутнім в якості більш досвідченого спеціаліста під час другої спроби інтубації, яку виконував ОСОБА_7 , недбало та несумлінно поставившись до своїх професійних обов`язків, неналежно їх виконуючи, не припинивши подальших спроб інтубації трахеї, не забезпечивши масочною вентиляцією достатню оксигенацію, не відновлюючи свідомість потерпілої та адекватне самостійне дихання, не прийняли рішення про відстрочення операції з використанням альтернативних варіантів анестезії.
Крім цього, неналежно надаючи медичну допомогу ОСОБА_11 та порушуючи алгоритм дії при тяжкій інтубації трахеї відповідно до вимог вищевказаного клінічного протоколу «Надання медичної допомоги хворим зі складною інтубацією трахеї», затвердженого наказом МОЗ України №430 від 03.07.2006 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не провели екстрену конікотомію (трахеотомію), внаслідок чого, смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17 год. 55 хв. від респіраторного дистрес-синдрома легенів в зв`язку з неефективною вентиляцією легенів, до якого призвела невдала інтубація трахеї, що було обумовлено неправильною тактикою вибору анестезіологічного забезпечення та не перегляд тактики анестезіологічного ведення в процесі операції.
В зв`язку з агональним станом ОСОБА_11 було проведено кесарський розтин, під час якого вилучено живий плід жіночої статі в стані декомпенсації обмінно-метаболічних процесів внаслідок кисневої недостатності, обумовленої депресивною дією анестетиків безпосередньо на плід та неефективною вентиляцією легенів матері.
Внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до своїх професійних обов`язків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що виразилось у неправильному виборі анестезіологічного забезпечення кесарського розтину, ІНФОРМАЦІЯ_3 о 11 год. 25 хв. була констатована смерть новонародженої дитини ОСОБА_11 від синдрому дихальних розладів, який виник в результаті неадекватного анестезіологічного супроводження операції кесарського розтину.
Таким чином, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як медичними працівниками своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення спричинені тяжкі наслідки-смерть ОСОБА_11 та її новонародженої дитини.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу,доводи прокурора про відсутність підстав для скасування вироку,думку обвинуваченого ОСОБА_7 ,який залишив вирішення апеляційної скарги на розгляд суду,перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Судова колегія вважає,що при ухваленні вироку у даному провадженні суд першої інстанції таких вимог дотримався у повній мірі.

Не визнаючи вину у вчиненні злочину,обвинувачений ОСОБА_6 у районному та апеляційному суді показав,що станом на 23.02.2010 року займав посаду завідуючого відділення анестезіології та інтенсивної терапії КУ «Кіцманська ЦРЛ» та знаходився на робочому місці.Приблизно о 16 год. цього дня лікар-анестезіолог ОСОБА_7 розпочав анестезіологічне забезпечення операції «кесарського розтину» у породіллі ОСОБА_11 . Близько 16-30 він( ОСОБА_6 ) зайшов у операційну та побачив,що ОСОБА_7 проводить другу спробу інтубації трахеї у ОСОБА_11 і така спроба була невдалою.Породілля перебувала у агональному стані(синюшність губ,великий язик,розширені зіниці).Він( ОСОБА_6 )відсторонив ОСОБА_7 ,наклав потерпілій маску,однак дихання не відновилось,а потім провів третю спробу інтубації трахеї,яка була вдалою,однак позитивних результатів не принесла,оскільки потерпіла уже перебувала у агональному стані.Відтак,було вирішено провести «кесарський розтин»,щоб врятувати дитину.Така операція була проведена,дитина народилась живою,однак через декілька днів померла.
Вину у вчиненні злочину ОСОБА_6 не визнав,оскільки вважає,що,як лікар, діяв правильно, а смерть ОСОБА_11 є нещасним випадком-наслідком анафілактичного шоку на введення тіопенталу натрію(ввідного наркозу),який не міг бути передбачений через наявну у потерпілої скриту форму хвороби.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 районний суд правильно оцінив як обрану лінію захисту,оскільки такі показання спростовуються наступними доказами,безпосередньо дослідженими судом.
Із показань у районному та апеляційному суді обвинуваченого ОСОБА_7 ,який вирок районного суду не оскаржував ,встановлено,що 23.02.2010 року як лікар-анестезіолог перебував на робочому місці у Кіцманській ЦРЛ та здійснював анестезіологічне забезпечення операції`кесарського розтину» у породіллі ОСОБА_11 .Перед операцією з`ясував у потерпілої наявність алергічних реакцій на препарати та встановив,що ризик анестезії був середній,однак у медичній карті зазначив,що високий.Приблизно о 16 год у операційній перевірив апаратуру,визначився із методом знечулення(тотальна внутрішньовенна анестезія) та почав вводити ОСОБА_11 тіопентал натрію,а потім каліпсол(ввідний наркоз). Після ввідного наркозу здійснив дві спроби інтубації трахеї,які були невдалими.Під час другої спроби зайшов зав.відділенням,відсторонив його від маніпуляцій та особисто почав здійснювати третю спробу інтубації, ОСОБА_6 заінтубував потерпілу,однак позитивного результату це не дало, оскільки стан ОСОБА_11 потерпілої був критичний.Чому не провели трахеостомію-не може пояснити,оскільки так вирішив зав.відділенням ОСОБА_6 В результаті «кесарського розтину» народилась жива дитина,яка померла через декілька днів.Потерпіла померла за годину після «кесарського розтину»,не приходячи до свідомості.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 узгоджуються з іншими дослідженими районним судом доказами,зокрема,висновками комісійних судово-медичних експертиз №657/10 від 18.09.2014 року, №60/15 від 12.03.2015 року,№658/10 від 18.09.2014 року,які обґрунтовано та вмотивовано покладені судом в основу обвинувального вироку.

Так,відповідно до висновку №657/10 від 18.09.2014 року повторної комісійної судово-медичної експертизи,проведеної ДУ`Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України`м.Київ смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17-55 від респіраторного дистрес-синдрому легенів у зв`язку із неефективною вентиляцією легенів,що якого призвела невдала інтубація трахеї,що було обумовлено неправильною тактикою вибору анестезіологічного забезпечення ,на що вказує: дифузні крововиливи у корінь язика,300 мл рідкої крові у шлунку,поступове погіршення показників гемодинаміки під час операції,мікроскопічні ознаки альвеолярного набряку легенів та дисциркуляторні зміни внутрішніх органів.

Будь-яких клінічних та морфологічних ознак анафілактичного шоку(анафілактоїдної реакції) за даними медичної документації та проведеного повторного судово-гістологічного дослідженння не було виявлено.(т.2 а.с.44-63)

Такий висновок узгоджується із показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 ,який у апеляційному суді також категорично заперечував,що причиною смерті породіллі є анафілактичний шок на введення ввідного наркозу(тіопенталу та каліпсолу),оскільки під час введення таких препаратів жодних негативних реакцій не було.Стан потерпілої погіршився у подальшому під час спроб інтубації,дві із яких були невдалими.

Відповідно до цього ж висновку №657/10 від 18.09.2014 року вбачається,що під час здійснення операції «кесарського розтину» у ОСОБА_11 вибір методу анестезіологічного супроводження(тотальна внутрішньовенна анестезія та штучна вентиляція легень) не можна вважати правильним,оскільки,як зазначено у висновку,встановлений лікарем анестезіологом ( ОСОБА_7 ) за результатами огляду високий ризик анестезії(3Е) через наявність ожиріння 2-3 ст.,Маллампаті-4(при огляді ротової порожнини) вказував на прогнозовану важку інтубацію трахеї.У даному випадку для ОСОБА_11 необхідно було застосовувати реґіонарну анестезію(епідуральну,спинно-мозкову).

Також комісія експертів вказала,що після двох невдалих спроб інтубації потрібно було припинити подальші спроби, забезпечити масочною вентиляцією достатню оксигенацію, відновити свідомість та адекватне самостійне дихання та прийняти рішення про відстрочення операції з використанням альтернативних варіантів анестезії.
Правильний вибір анестезіологічного забезпечення або перегляд тактики анестезіологічного ведення в процесі операції дали б можливість запобігти настанню її смерті.Отже між неналежним наданням медичної допомоги лікарями анестезіологами Кіцманської ЦРЛ гр.-ці ОСОБА_11 під час проведення операції кесарського розтину та настанням її смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.(а.63 т.2)

Такі висновки узгоджуються із показаннями ОСОБА_7 ,який у апеляційному суді показав,що йому заінтубувати потерпілу не вдалось через високе стояння голосової щілини(Маллампаті 4) та тому,що заважав язик.Також ОСОБА_7 показав,що встановивши та зазначивши у історії пологів ризик анестезії 3 Е(високий),показник Маллампаті 4 ,що прогнозовано вказувало на важку інтубацію, мали можливість не здійснювати маніпуляції із ОСОБА_11 у Кіцманській лікарні,де застосовувалось знечулення лише методом тотальної внутрішньовенної анестезії,а доставити її до обласного центру для забезпечення здійснення інших методів знечулення(реґіонарна анестезія), і стан породіллі це дозволяв,однак розраховували на вдале проходження операції.

Відповідно до висновку №60/15 від 12.03.2015 року додаткової комісійної судово-медичної експертизи,проведеної ДУ`Головне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 ,за відсутності фібробронхоскопа чи ларингеальної маски,або за умов невдалих спроб інтубації із застосуванням вказаних медичних приладів для збереження життєдіяльності ОСОБА_11 та її дитини в даних умовах необхідно було зробити трахеостомію ,відповідно до Алгоритму дій при важкій інтубації трахеї,який передбачений Клінічним протоколом надання медичної допомоги хворим зі складною інтубацією трахеї»,затвердженим наказом МОЗ України №430 від 03.07.2006 року.

Не проведення трахеостомії гр-ці ОСОБА_11 лікарями анестезіологами Кіцманської ЦРЛ слід вважати порушенням вищезазначеного протоколу й неналежним наданням медичної допомоги.(т.2 а.с.96-103)

Згідно зазначеного вище Клінічного протоколу №430 від 03.07.2006 року, який досліджений судом,після першої невдалої спроби інтубації слід застосувати вентиляцію маскою, фібробронхоскопом або ларингеальною маскою,а якщо такі маніпуляції неефективні(або прилади фібробронхоскоп та ларингеальна маска відсутні,як у даному випадку)-застосувати екстрену конікотомію(трахеостомію) (т.2 а.с.117-120)
Не погоджуючись із зазначеними вище експертними висновками, обвинувачений ОСОБА_6 ,разом із тим,у апеляційному суді показав,що із вимогами цього Протоколу №430 обізнаний та визнав,що по протоколу не мали проводити третю спробу інтубації,а зобов`язані були провести конікотомію(трахеостомію) і мали таку можливість,однак це не було зроблено,оскільки він( ОСОБА_6 ) із врахуванням стану потерпілої прийняв рішення проводити третю спробу інтубації.
Відповідно до висновку №658/10 від 18.09.2014 року комісійної судово-медичної експертизи,проведеної ДУ`Головне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 у гр-ки ОСОБА_11 після трьох невдалих спроб інтубації трахеї не була забезпечена адекватна вентиляція легень,що призвело до гострої дихальної недостатності.

Новонароджена внаслідок «кесарського розтину» дитина ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11-25 год.від синдрому дихальних розладів,який виник в результаті неадекватного анестезіологічного супроводження цієї операції.Яких-небудь вад внутрішньоутробного розвитку,які могли призвести до смерті дитини в ранній післяпологовий період,не було виявлено.

Правильний вибір анестезіологічного забезпечення кесарського розтину або перегляд тактики анестезіологічного ведення в процесі операції дали б можливість запобігти настанню смерті матері та дитини.Отже між неналежним наданням медичної допомоги лікарями анестезіологами Кіцманської ЦРЛ гр.-ці ОСОБА_11 під час проведення операції кесарського розтину та настанням смерті її дитини вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.( (а.с.64-73 т.2)

Відповідно до положень ч.2 ст.94, ч.10 ст.101 КПК України,жоден доказ не має наперед встановленої сили,а висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу,який здійснює провадження,однак незгода із висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідному рішенні.

Судова колегія вважає,що із викладених вище підстав та керуючись вимогами ч.2 ст.94, ч.10 ст.101 КПК України суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано відкинув висновки комісійних судово-медичних експертиз №094 від 17.06.2010року(щодо матері),№095 від 05.07.2010 року(щодо дитини),проведених Чернівецьким обласним бюро СМЕ м.Чернівці,які вказують,що причиною смерті породіллі ОСОБА_11 є анафілактичний шок на введення лікарського засобу-тіопенталу натрію(ввідного наркозу) на фоні скритої форми аденоми гіпофізу,а смерть дитини внаслідок тяжкої асфіксії при народженні є непопереджуваною,оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам провадження,які судом встановлені правильно,а також не узгоджуються з іншими дослідженими районним судом доказами,викладеними вище.

Окрім того,допитаний районним судом експерт Чернівецького обласного бюро СМЕ ОСОБА_14 -голова комісії,яка проводила експертизу №094 від 17.06.2010року та показання якого,зафіксовані на технічному носії,були досліджені апеляційним судом показав,що питання доцільності проведення трахеостомії експертами під час проведення цих експертиз не досліджувалось,однак він,як спеціаліст із тривалим експертним стажем,вважає,що проведення трахеостомії лікарями-анестезіологами Кіцманської ЦРЛ у даному випадку було просто необхідним.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те,що ОСОБА_11 мала захворювання,яке за життя не було діагностовано,однак наявність якого вплинула на настання її смерті,спростовуються висновком №657/10 від 18.09.2014 року повторної комісійної судово-медичної експертизи,проведеної ДУ`Головне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 ,який обґрунтовано прийнятий судом в основу вироку та відповідно до якого змішана ацидофільно-базофільна аденома гіпофізу,виявлена у потерпілої при розтині,не могла ускладнити перебіг вагітності та пологів у неї.

Відтак,доводи апелянта про відсутність у його діях складу злочину із посиланням на висновки експертиз №094 від 17.06.2010року,№095 від 05.07.2010 року ,є неспроможними із підстав та за обставин,що викладені вище.

Із врахуванням наведеного судова колегія вважає,що висновки районного суду про доведеність винуватості обвинувачених(в тому числі, ОСОБА_6 ,який оскаржує вирок),у вчиненні злочину,передбаченого ст..140 ч.2 КК України є вірним та обгрунтованим,оскільки дії лікарів-анестезіологів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,які не забезпечили правильний вибір анестезіологічного супроводження операції «кесарського розтину» у ОСОБА_11 та не переглянули тактику анестезіологічного ведення в процесі операції,в тому числі не здійснили конікотомію(трахеостомію),тим самим неналежно виконали як медичні працівники свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення,тим самим спричинили тяжкі наслідки-смерть породіллі ОСОБА_11 та її неповнолітньої дитини

Отже,підстав для задоволення поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги колегія не вбачає.

Призначивши обвинуваченим покарання в межах санкції ч.2 ст.140 КК України,суд обґрунтовано застосував вимоги ст.ст.49,74 ч.5 КК України, оскільки з моменту вчинення злочину(середньої тяжкості) минуло більш як п`ять років,і строк даності не зупинявся та не переривався.

Істотних порушень вимог КПК України,які давали би підстави для скасування чи зміни вироку районного суду,судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3