01.11.2016
Справа № 494/1252/16-к
01.11.2016 м. Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчий - ОСОБА_4 ,
голови СФГ «Ірина» - ОСОБА_5 ,
особи - ОСОБА_6 ,
голови ТОВ «Українська промислова група» - ОСОБА_7 ,
представника ТОВ «Українська агропромислова група» - ОСОБА_8 ,
Визначення судді було здійснено автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності відповідно до ст. 35 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) та визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .
Клопотання передано до розгляду слідчому судді 31.10.2016 року та призначено судове засідання на 01.11.2016 року о 13:00 год.
Слідчий та прокурор підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Голова ТОВ «Українська агропромислова група» ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 також підтримали клопотання про накладення арешту та пояснили обставини справи, що умови договору поставки товару №3847 від 17.10.2016 року не виконані ТОВ «ДАКНІС ПОСТАЧБУД», оскільки повністю не оплачений товар.
Голова СФГ «Іванішин С.В.» та ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначили, що купили товар на підставі договору, повністю оплатили вказане товар у кількості 22 тони аміачної селітри. Ніяких протизаконних дій відносно водія або ТОВ «Українська агропромислова група» щодо шахрайських дій не вчиняли.
Вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, вислухавши слідчого, прокурора, допитавши голову та представника ТОВ «Українська агропромислова група», голову СФГ «Іванішина С.В.» та ОСОБА_6 , слідчий суддя доходить наступного висновку.
Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.
Так, згідно вказаної норми закону арешт може бути накладено:
- на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу;
- на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України (одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України;
- на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна;
- на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Між тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню ( ст. 3 КПК України).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.
Так, арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Проте вказаного висновку слідчий суддя не дійшов.
Коли метою арешту майна є забезпечення спеціальної конфіскації, то в цьому випадку правовою підставою для накладення арешту на майно має за наявність достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України. В даному випадку арешт накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Коли ж метою арешту є конфіскації майна як виду покарання, то в цьому випадку правовою підставою для накладення арешту на майно має бути можлива конфіскація майна за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. Причому, в останньому випадку арешт накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що орган досудового розслідування не надав суду належних, допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначним ст. 98, 96-2 КПК України, що придбана ОСОБА_5 аміачна селітра у кількості 22 тонн та повністю оплачена згідно договору на користь ТОВ «ДАКНІС ПОСТАЧБУД» якимось чином пов`язані із протиправною його діяльністю, а тим більше, що вказана селітра аміачна здобута ОСОБА_5 злочинним шляхом.
Частина перша ст. 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Водночас, суд звертає увагу на те, що частиною п`ятою статті 171 передбачено: «Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що 22.10.2016 року винесено постанову про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів - 440 мішків аміачної селітри. Розписку про місце зберігання вищевказаної селітри на території домоволодіння ОСОБА_5 відібрано 21.10.2016 року. Разом з цим, клопотання про накладення арешту на майно датоване 24.10.2016 року, проте подано до канцелярії Березівського районного суду Одеської області згідно вхідного штампу 28.10.2016 року (супровідний лист Березівського ВП №45/1-9211 від 28.10.2016 року), що свідчить про пропущення слідчим строку зі зверненням із вказаним клопотанням про накладення арешту майна.
Таким чином, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для накладення арешту, а відтак і не знаходить підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1