Справа № 500/1702/16-к
Провадження № 1-кп/500/253/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
21 квітня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000021, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нойштрелітц Німеччина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

встановив:
05 квітня 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, ухвалою від 06 квітня 2016 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду, при цьому зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, у вступній його частині допущена технічна помилка щодо зазначення номеру кримінального провадження, правової кваліфікації та дати внесення відомостей до ЄРДР.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Відповідно ж до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого ОСОБА_4 бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність в обвинувальному акті зазначена за ч. 1 ст. 366 КК України як складання завідомо неправдивого офіційного документу. Однак, правова кваліфікація кримінального правопорушення не містить посилання на всі обов`язкові ознаки складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 366 КК України кримінальна відповідальність передбачена за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Але, як вже було наведено, правова кваліфікація кримінального правопорушення не містить відомостей про обов`язкову ознаку складу цього злочину щодо суб`єкта.

Однак відсутність у правовій кваліфікації цієї ознаки унеможливлює кваліфікацію за ч. 1 ст. 366 КК, оскільки суб`єктом цього злочину може бути не будь-яка фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність, а лише службова особа, хоча у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_4 являвся службовою особою. Відповідальність за дії, передбачені тією ж ст. 366 КК, але вчинені не службовою особою, передбачена ст. 358 КК. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що в будь-якому випадку правова кваліфікація кримінального правопорушення в обвинувальному акті не відповідає посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубим порушенням вимог п. 13 ч. 1 ст. 3, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо не зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка відповідала б посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений має захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення в обвинувальному акті правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка відповідала б посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер.

Разом з тим, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 містить суперечливі відомості як про назву кримінального провадження, так і про його реєстраційний номер. Дата внесення відомостей до ЄРДР про це кримінальне провадження також суперечливо зазначена і в реєстрі матеріалів досудового розслідування. І хоча прокурор зазначив, що це є технічною помилкою, але з огляду на те, що обвинувальний акт відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, допущення в ньому навіть технічних помилок є неприпустимим. Тому вказана помилка також має бути виправлена при усуненні інших недоліків обвинувального акта.

Також в порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК в обвинувальному акті неповно та не точно зазначені анкетні відомості обвинуваченого щодо місця його реєстрації та проживання. Так, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тоді як згідно паспорту обвинуваченого та його пояснень він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а за адресою: АДРЕСА_2 , він проживає. Ці недоліки обвинувального акту також мають бути виправлені разом з іншими.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 1, 2, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

постановив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, повернути прокурору військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1