Справа № 352/1963/14-к
Провадження № 11-кп/779/385/2016
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів : ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , кримінальне провадження про обвинувачення його за ч. 1 ст. 286 КК України за його апеляційною скаргою на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року, з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Тисменицького районного суду від 17 червня 2016 року в частині цивільного позову та ухвалити новий, яким відмовити у задоволенні стягнення з нього моральної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн без позбавлення права керування транспортними засобами. Постановлено стягнути з нього у користь ОСОБА_10 1508 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 19980, 65 грн на відшкодування моральної шкоди та 5000 грн витрат на правову допомогу, а також на користь держави 1572 , 48 грн процесуальних витрат.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду в частині цивільного позову і задоволення моральної шкоди та процесуальних витрат щодо нього незаконним, винесеним з неповним дослідженням всіх обставин справи та таким , який підлягає скасуванню. Свою позицію мотивує тим, що всупереч вимогам закону судова експертиза з метою визначення розміру моральної шкоди не проводилась, на досудовому слідстві не досліджувалась, жодних доказів нанесення моральної шкоди не здобуто, у вироку відсутнє посилання на докази, які б підтверджували характер та обсяг страждань потерпілого, а також звертає увагу суду на те, що самим потерпілим було порушено ПДР України. Судом також не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 є пенсіонером, часто хворіє, отримує мінімальну пенсію та інших доходів не має.

Відшкодування ним витрат, пов`язаних з наданням потерпілому правової допомоги вважає незаконним, оскільки це суперечить вимогам ст. 120 КПК України та повинен нести сам потерпілий.

Суд першої інстанції встановив, що 06 червня 2016 року приблизно о 15 год. 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan 90K» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Н-10 зі сполученням Стрий-Чернівці у напрямку від с. Драгомирчани до селища Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області. У цей час у зустрічному напрямку по своїй смузі рухався мікроавтобус марки «Mercedes BenzVITO 112 СDІ» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 з пасажирами , які перебували на передньому сидінні. Підїжджаючи до перехрестя, що веде у напрямку до с. Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської області , виконуючи маневр ліворуч, ОСОБА_6 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку,яка склалася, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з мікроавтобусом марки «Mercedes BenzVITO 112 СDІ» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 . У результаті порушення обвинуваченим вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.4 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої малолітній пасажир мікроавтобуса, який в ньому їхав, ОСОБА_11 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, просили вирок із зазначених у скарзі мотивів змінити та скасувати в частині призначеного розміру відшкодування шкоди.

- прокурор та представник потерпілого ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін як законний та обгрунтований;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, вивчивши матеріали та з`ясувавши обставини кримінального провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст. 286 КК в апеляційному порядку ніким не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про те,що суд безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілого про відшкодування йому моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження характеру та обсягу страждань потерпілого, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1677 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній потерпілій ОСОБА_11 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме закритий перелом нижньої третини лівої великогомілкової кістки із зміщенням уламків, внаслідок чого вона зазнала фізичного болю і змушена була лікуватися, чим саме було порушено її нормальний спосіб як життя, а також життя її батьків, що полягало у душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав, а також у його стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого щодо пошкодження його автомобіля та протиправної поведінки відносно його дочки. Це підтверджується як фактичними обставинами справи так і наявними у справі доказами, зокрема, висновками експертів №342 від 23.07.2014 р. (Т.1 а.с.90-91) та № 543/342-Д від 21.08.14 р. (Т.1а.с.95-96).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку і встановив необхідний розмір відшкодування моральних збитків потерпілому Вольницькому, які підтверджені висновками судово-медичних, інженерно-транспортних, транспортно-трасологічної експертиз, а доводи обвинуваченого про незаконність та завищеність розміру морального відшкодування не заслуговують на увагу, оскільки суд відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України повністю врахував характер та обсяг моральних і фізичних страждань, малолітній вік потерпілої, а також матеріальний стан і ступінь вини обвинуваченого.

Стаття 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а тому покликання обвинуваченого про те, що суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілого витрати, повязані з наданням йому правової допомоги, колегія суддів вважає, необгрунтованими .

Тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність апеляційних підстав для зміни вироку та зменшення розміру відшкодування потерпілим .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду від 17 червня 2016 року щодо нього без змін.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її оголошення може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4