Справа № 152/698/16-к
09 червня 2016 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
розглянувши заяву про самовідвід судді Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_5 ,
9 червня 2016 року до проведення підготовчого судового засідання, суддя ОСОБА_5 подав заяву про самовідвід у цьому провадженні, зазначивши, що захисником обвинуваченого у цьому провадженні є адвокат ОСОБА_7
З листопада 1999 року по жовтень 2005 року суддя ОСОБА_5 працював юрисконсультом у Жмеринській дирекції залізничних перевезень ДТГО "Південно-Західна залізниця". У цей же період ОСОБА_7 працював у Жмеринській транспортній прокуратурі, на посаді заступника, а згодом і прокурором цієї ж прокуратури.
Жмеринська транспортна прокуратура здійснювала нагляд за підприємствами залізничного транспорту, а тому за характером своєї роботи судді ОСОБА_5 доводилося часто спілкуватися з ОСОБА_7 і з тих пір у них склались ділові та товариські стосунки.
Посилаючись на те, що наведені вище обставини, можуть викликати у сторін кримінального провадження сумніви у його неупередженості як головуючого судді у цьому провадженні та вплинути на результат розгляду справи, суддя ОСОБА_5 просить задовольнити заяву про самовідвід.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення заяви судді про самовідвід, зазначивши, що мотиви самовідводу є обґрунтованими.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви судді про самовідвід.
У судове засідання суддя ОСОБА_5 не з`явився, у заяві про самовідвід просив розглянути заяву за його відсутності.
Розглянувши заяву про самовідвід, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах, необхідних для розгляду заяви, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що заяву про самовідвід слід задовольнити, виходячи із такого.
Захисником обвинуваченого у цьому провадженні є адвокат ОСОБА_7 , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №740 та договору про правову допомогу, укладеного 12 травня 2016 року між адвокатом та ОСОБА_6 .
Суддя ОСОБА_5 з листопада 1999 року по жовтень 2005 року працював юрисконсультом у Жмеринській дирекції залізничних перевезень ДТГО "Південно-Західна залізниця". У цей же період ОСОБА_7 працював у Жмеринській транспортній прокуратурі, на посаді заступника, а згодом і прокурором цієї ж прокуратури.
Жмеринська транспортна прокуратура здійснювала нагляд за підприємствами залізничного транспорту, а тому за характером своєї роботи ОСОБА_5 доводилося часто спілкуватися з ОСОБА_7 і з тих пір у них склались ділові та товариські стосунки.
У пункті 2.5 "Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: "всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції".
Таким чином, можна стверджувати, що "судом, встановленим законом" (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.
Отже, самовідвід це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що наведені вище обставини, можуть викликати у сторін кримінального провадження сумніви у неупередженості ОСОБА_5 як головуючого судді у цьому провадженні та вплинути на результат розгляду справи, а тому заяву про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 75, 80, 81, 369-372 КПК України, суд
Ухвала оскарженню не підлягає. Згідно ч. 5 ст. 532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Суддя: ОСОБА_1