Справа № 278/201/16-к
В И Р О К
Іменем України
31 березня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001500 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, одруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
10.06.2009 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в :
8 грудня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Ліщин Житомирського району, вступили в злочинну змову з метою вчинення таємного викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в той же день близько 23 години за допомогою металевого прута шляхом зламу навісного замка проникли до гаражного приміщення по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 .
Перебуваючи в середині вказаного гаражного приміщення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виявили вироби із кольорового металу та автомобіль марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_6 .
Продовжуючи свої дії, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 помістили до зазначеного автомобіля 10 алюмінієвих радіаторів для охолодження діодів вагою 12 кг та вартістю 192 грн., 3 алюмінієві проводи довжиною 20 м кожен загальною вартістю 8 грн., мідний провід довжиною 100 м вагою 3,5 кг вартістю 245 грн., мідний кабель довжиною 4 м вагою 2 кг вартістю 140 грн., саморобний зарядний пристрій, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, обладнаний мідним трансформатором перемінного струму вагою 2 кг вартістю 140 грн, веніловий шланг довжиною 1 м, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, а всього майна потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 725 грн.
Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом та майном через вхідні двері до гаражного приміщення виштовхали автомобіль марки ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 на дорогу, де ОСОБА_5 намагався завести вказаний автомобіль. Через блокування рульової колонки автомобіля ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою розблокування її замка пошкодили захисну панель автомобіля. Побоюючись бути поміченими, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заштовхали автомобіль назад до гаражного приміщення, однак не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їхні злочинні дії були викриті та припинені потерпілим ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вину в інкримінованих діяннях визнали повністю та підтвердили викладені обставини, у вчиненому каються.
Вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинених діяннях іншими учасниками судового засідання не заперечується.
Беручи до уваги, що обвинувачені повністю визнали свою вину у вчинених злочинах, суд за згодою обвинувачених та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачені відмовились давати показання, суд обмежився дослідженням матеріалів, що характеризують їх особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів доведена і кваліфікує його діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення та за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Також, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочинів доведена і кваліфікує його діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення та за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочини, передбачені ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 286 КК України, є незакінченими замахами на умисні корисливі тяжкі злочини.
Обвинувачений ОСОБА_4 судимий за вчинення корисливих злочинів, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, однак зайнятий суспільно-корисною працею, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обвинувачений ОСОБА_5 не судимий, неодружений, офіційно не працює, зайнятий суспільно-корисною працею, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обома злочинами, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Враховуючи наведене, ступінь здійснення злочинного наміру, особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не є суспільно небезпечними, наявність двох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію державного обвинувача та потерпілого, який претензій до обвинувачених не має, вибачив їх та просив суворо не карати, а також санкції ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, суд призначає покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд вважає за доцільне призначити обвинуваченим покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Разом з тим, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства, і на підставі ст. 75 КК України звільняє їх від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Речові докази підлягають залишенню в розпорядженні власника.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання щодо них запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом трьох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 24 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років десяти місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 24 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обирати.
Після набрання вироком законної сили речові докази: 10 алюмінієвих радіаторів, саморобний зарядний пристрій, три 20-ти метрових алюмінієвих провода, вініловий шланг, 100 метровий мідний провід, 4-ьох метровий мідний кабель залишити в розпорядженні власника потерпілого ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1