Справа № 132/3067/15-к
Провадження №11-кп/772/338/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,
представника потерпілого: ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 12.01.2016 року в кримінальному провадженні № 0000170, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; не працюючого, жителя АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,
визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді - 3 ( трьох ) місяців арешту.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 12 256 грн. в відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 грн. в відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено, -

В С Т А Н О В И В:
У вечірній час з 11.04.2014 року на 12.04.2014 року, ОСОБА_11 перебував зі своїми товаришами у в місцевому кафе, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де також відпочивали брати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та брати ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , де між ними з приводу того, що під час відпочинку до ОСОБА_15 із проханням взяти цигарку, неодноразово підходив неповнолітній ОСОБА_12 , перед кафе виникла словесна суперечка.
Після завершення суперечки, вони повернулись до кафе, де між ними виникла бійка. Під час якої ОСОБА_11 опинився на землі в лежачому положенні, а ОСОБА_7 , в цей час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс йому один удар ногою в обличчя, заподіявши тим самим потерпілому тілесні ушкодження, які відповідно до висновків експертів № 28 від 27.05.2014 року та № 49 від 27.05.2015 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6, але не більше 21 дня).
У апеляційній скарзі із змінами обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду, просить змінити його у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та застосувати до нього більш м`яке покарання ніж призначене судом першої інстанції, а саме у виді виправних робіт із застосування ст.. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.

Захисник потерпілого ОСОБА_10 звернувся із апеляційною скаргою на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 12.01.2016 року, в якій просить вирок змінити в частині цивільного позову, а саме стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 судові витрати в сумі 6 000 грн. та 40 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та не заперечив проти задовольняння апеляційної скарги представника потерпілого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу із змінами, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які підтримали подану останнім апеляційну скаргу, а також просили стягнути 1 500 грн. судових витрат на правову допомогу надану в апеляційному провадженні, згідно наданої квитанції, вивчивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення та про часткове задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_10 , з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи викладені у вироку висновки суду про винність ОСОБА_7 , у вчиненні вказаного злочину, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з проведенням оцінки кожного доказу з точки зору належності та допустимості.
Тому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, повністю підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 і вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Дії обвинуваченого в кримінальному провадженні судом першої інстанції було кваліфіковано вірно - за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, крім того в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та даним про його особу, то такі, на переконання апеляційного суду є безпідставними.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, а також роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні покарання у виді арешту, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, зокрема враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини злочину, наслідки його вчинення, дані про особу обвинуваченого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 не працює, тому вимога обвинуваченого щодо призначення покарання у виді виправних робіт, є необґрунтованою та недоцільною, оскільки за сукупністю пра-вообмежень, що їх повинен нести засуджений до виправних робіт, обумовлена кримінальним і виправно-трудовим законодавством, а також деякими нормативними актами, що регулюють відносини у сфері праці і основним елементом цього виду покарання є утримання частини заробітку засудженого на користь держави в розмірі, який встановлений вироком суду, але не більше 20%, що здійснюється за місцем роботи засудженого в строки, визначені вироком суду.

Отже враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює і відомостей про його працевлаштування в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому вимога обвинуваченого про призначення покарання у виді виправних робіт не підлягає задоволенню.

Крім того, судом першої інстанції призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_7 , із чим і погоджується апеляційний суд.

Також, безпідставною є вимоги обвинуваченого про призначення покарання з іспитовим строком, оскільки згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням лише у тому випадку, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Тому, апеляційний суд критично оцінює викладенні обвинуваченим в апеляційній скарзі із змінами обставини та його позицію щодо визнання своєї вини, оскільки він таким чином намагається уникнути від відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення та призначеного покарання судом першої інстанції.
Зазначене ним про наявність пом`якшуючих обставин, які при розгляді в суді першої інстанції були відсутні, а також його поведінка в суді першої інстанції, вказує на те, що він не розкаюється у вчиненому, завдану потерпілому шкоду відшкодувати не намагається і не бажає, не працює і є неплатоспроможним, а отже на шлях виправлення не став, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Щодо заявлених вимог стороною захисту потерпілого, то судом першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілого в даному кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не вірно було встановив розмір сум, які підлягають стягненню на його користь, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні відповідні докази і це рішення не відповідає вимогам ст.ст. 128, 129 КПК України, а тому доводи представника потерпілого в апеляційній скарзі в частині відшкодування матеріальних витрат на правову допомогу та моральну шкоду є частково обґрунтованими, так як судоми не було належним чином враховано при ухваленні рішення про часткове задоволення вимог.
Зокрема, судом не в повній мірі враховано, тяжкість спричинення тілесних ушкодженнь, а також локалізацію і характер тілесних ушкоджень, перенесених фізичних і моральних страждання, докорінній зміні способу життя, подальшій реабілітації в зв`язку із вивихом шийного хребця, а саме потерпілий три місяці носив жорстку шийну манжету, неможливість займатися повноцінною фізичною працею, втрата престижної роботи, про що аргументовано викладено в позовній заяві.

При вирішенні цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 суд у повній мірі не дотримався вимог закону і хоча розмір відшкодування матеріальної шкоди визначив з урахуванням понесених потерпілим матеріальних витрат вірно, розмір відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди визначено без врахування усіх обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань потерпілого, які полягали у перенесенні ним фізичного болю та душевних переживаннях, вимушених змін життєдіяльності, зумовлених необхідністю лікування, оскільки потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
А тому, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди з погляду закону й оцінки фактичних обставин справи не є співмірним заподіяній моральній шкоді.
Враховуючи наведене, вирок суду слід змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 20 000 грн. у відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди.
Що стосується відмови суду у відшкодуванні процесуальних витрат на оплату праці адвоката в порядку ст.118 КПК України, то апеляційний суд вважає таке рішення необґрунтованим, оскільки в порядку ст. 50 КПК України, представником потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні був наданий ордер і свідоцтво, а оплата праці адвоката в даному випадку визначається домовленістю сторін, про що була додана квитанція до позовної заяви.

Разом з тим адвокатом надавався суду для огляду договір №34 від 17.12.2014 року, укладений з ОСОБА_9 на надання правової допомоги і як вбачається із матеріалів кримінального провадження в дебатах адвокат зазначав, що даний договір не потребує додаткового розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу в порядку Постанови КМУ із змінами №127 від 22.02.2012 року «Про граничний розмір компенсації витрат...».

Таким чином, представником потерпілого дійсно було надано суду належні докази щодо оплати правової допомоги потерпілим і яка на думку апеляційного суду підлягає відшкодуванним, а саме : підлягає оплаті 7 500 грн. у відповідності до квитанцій № 069 від 17.12.2014 року та № 011 від 05.04.2016 року.

Враховуючи наведене, вирок суду слід змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди та оплати правової допомоги та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 20 000 грн. у відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди та 7 500 грн. витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 12.01.2016 року відносно засудженого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди та оплати правової допомоги.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , на користь потерпілого ОСОБА_9 , 20 000 грн. ( двадцять тисяч грн..) у відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди та 7 500 ( сім тисяч п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.
В решті вироку залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: