Справа № 469/621/16-к 14.11.2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000072, за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчинені злочину та фактичних обставин справи, зазначає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, яке полягає у неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Зазначає що, суд першої інстанції приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, не дотримався вимог ч. 2 ст. 50, ст. 65 та ч. 1 ст. 75 КК України, роз`яснень, викладених у п. п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» - суд не надав належної оцінки та не врахував наслідків, що настали від злочинних дій обвинуваченого, який, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого двох людей позбавлено життя, що є найбільш тяжким наслідком, який може бути спричинено злочином.
З огляду на наведене, прокурор вважає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання не відповідають тяжкості скоєного ним злочину.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу просив вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін з урахуванням даних, що характеризують обвинуваченого і його поведінки після вчинення злочину.
Потерпілий ОСОБА_11 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просив вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін, з урахуванням того, що обвинувачений і йому і іншим потерпілим відшкодовує майнову та моральну шкоду.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
22.04.2016 р. близько 21.30 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовск», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, в Березанському районі Миколаївської області зі сторони м. Миколаєва в бік м. Одеси зі швидкістю приблизно 70-80 км/год.
У цей час у зустрічному для нього напрямку, у своїй смузі, рухався автомобіль марки «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , зі швидкістю приблизно 90 км/год.
При проїзді 66 км. + 940 м. вказаної дороги, водій ОСОБА_6 грубо порушив п. п. 2.3 «б», 10.1, 12.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, а саме, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виконанні маневру обгону невстановленого вантажного автомобіля, що рухався попереду нього у попутному напрямку, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість. Виконуючи маневр обгону, водій ОСОБА_6 , виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому об`єктивно був спроможний виявити автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався йому назустріч та створював для його руху вперед реальну небезпеку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість, а продовжив рух вперед, внаслідок чого на зустрічній смузі допустив лобове зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 та пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди, пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 та водій автомобіля «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Суд дійшов висновку, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.3 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху України та дії якого знаходяться в причинному зв`язку із наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та загибель ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та потерпілих, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило загибель ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та заподіяло потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності. Обставини обвинуваченим не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Дії обвинуваченого кваліфіковані правильно та апелянтом не оспорюються.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції в основному дотримався вимог зазначених норм кримінального закону судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в ході досудового розслідування та під час судового розгляду справи не встановлено. Також судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, позитивні характеристики за місцем роботи, мешкання та колишнього навчання, відсутність судимостей та позиція потерпілих стосовно призначення ОСОБА_6 покарання.
Разом з цим, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, суд врахувавши тяжкість злочину, послався на позитивні дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілих, які просили суд не позбавляти обвинуваченого волі, добровільне відшкодування заподіяної шкоди та стан здоров`я обвинуваченого, який внаслідок ДТП також отримав тілесні ушкодження.
Однак, щире каяття ОСОБА_6 враховано судом першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст.286 КК України. Наслідки суспільно-небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 , на переконання апеляційного суду, жодним чином не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, залишив поза увагою тяжкість вчиненого ним злочину, який хоча і є необережним злочином, проте відноситься до категорії тяжких, а також тяжкість наслідків, які настали в результаті вчиненого обвинуваченим злочину, а саме загибелі двох осіб.Злочинна самовпевненість дій ОСОБА_6 , який виїхав на зустрічну смугу руху, був об`єктивно спроможний виявити зустрічний автомобіль, який рухався йому назустріч та створював для його руху вперед реальну небезпеку, але не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість, продовжив рух вперед, внаслідок чого на зустрічній смузі допустив лобове зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , призвела до загибелі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Таким чином, з огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, а тому вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України з постановленням свого вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням скасувати.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді
_____________________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3