Справа № 352/1288/16-к
Провадження № 11-кп/779/511/2016
Категорія ст.286 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 18 жовтня 2016 року, якою звільнено від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 , а дане кримінальне провадження з обвинувальним актом про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України закрито на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 просить ухвалу Тисменицького районного суду від 18.10.2016 року, згідно якої кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України закрито та його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою змінити. Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що не оспорюючи встановлених обставин, вважає ухвалу суду щодо ОСОБА_7 незаконною з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Вказує, що згідно ст. 286 ч.1 КК України об`єктами посягання є суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, а також здоров`я потерпілого, якому спричинено тілесні ушкодження в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху. Тобто, при наявності двох об`єктів посягання судом незаконно застосовано норму Закону, при наявності факту спричинення збитків державі.

Вказаною ухвалою звільнено від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 , а дане кримінальне провадження з обвинувальним актом про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави понесені судові витрати на проведення експертиз в загальній сумі 1319,40 грн. Своє рішення суд мотивував тим, що згідно встановлених під час судового провадження обставин між потерпілою та обвинуваченим відбулося примирення та заподіянні злочином збитки обвинуваченим відшкодовано в повному обсязі, окрім цього вчинений вперше обвинуваченим злочин згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а ухвалу Тисменицького районного суду від 18.10.2016 року змінити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Доводи наведенні прокурором в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на думку колегії суддів є необґрунтованими та безпідставними.

Стаття 46 КК України передбачає, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч.1 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, зазначено, що умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.

Як вбачається з ухвали суду, обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, помирився з потерпілою, заподіяні ним потерпілій збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку, цивільний позов прокуратури ним погашено повністю.

Тобто, всі переліченні ст. 46 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності є в наявності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за примиренням сторін.

Окрім цього, доводи прокурора в апеляційній скарзі, про незаконне застосування ст.46 КК України при наявності факту спричинення збитків державі, як організації суспільства, яка забезпечує захист загальносуспільних інтересів, є безпідставними оскільки застосування ст. 46 КК України можливе лише у кримінальних провадженнях про злочини, родовим та безпосереднім об`єктом яких є здоров`я осіб, а не суспільні відносини.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 не довів, які наявні фактичні збитки спричинені державі, в чому вони полягають і в якому розмірі.

На думку колегії суддів, застосування ст.46 КК України під якимись умовами, винятками, заборонами, як зазначає прокурор, то такого вона не містить і з точки зору принципу верховенства права повинна застосуватись до всіх правовідносин при наявності всіх підстав і умов, які в ній прямо вказані.

Враховуючи те, що ст.46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочинів за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності, передбачених у ст.46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 18 жовтня 2016 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4