Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/942/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0007650за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кіровограда, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 05.12.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2014 року звільнена від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- 06.11.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяців.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 245 грн. 55 коп. за проведення експертизи.
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинена повторно, за таких обставин.
15 серпня 2015 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 перебувала в будинку своєї знайомої ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали алкогольні напої. В коридорі даного будинку, на дерев`яній тумбочці ОСОБА_8 помітила золоті вироби, належні потерпілій ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме скоєння крадіжки золотих виробів.
Реалізовуючи злочинний умисел, діючи повторно, умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає та її злочинні дії не будуть ніким помічені, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу з дерев`яної тумбочки викрала: - золотий ланцюжок 585 проби, загальною вагою 10,74 г, вартість якого складає 8743,86 грн.; - золоту каблучку 583 проби, загальною вагою 6,16 г, вартість якої складає 5015,10 грн.; - золоту обручку 583 проби, загальною вагою 8,67 г, вартість якої складає 7058,59 гривень.
В подальшому, ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд, а саме заклала викрадені прикраси до ломбарду «Скарбниця», чим заподіяла потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 20817,55 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок районного суду, призначивши його підзахисній покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та звільнити її від відбуття покарання з іспитовим строки на 2 роки. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що призначаючи покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі, суд не врахував вік засудженої, її стан здоров`я, сімейний та майновий стан, та факт перебування у її підзахисної на утримання та вихованні малолітньої дитини, щиро покаялась повністю, визнала свою вину. А тому на думку захисту важко зрозуміти чому суд не знайшов підстав для застосування до засудженої положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 185 ч. 2 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Обвинувачена згодна з кваліфікацією його дій судом першої інстанції.

Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачена та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.185 КК України, як скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжки) вчиненої повторно.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме ОСОБА_8 вчинила злочин, віднесений до категорії середньої тяжкості, розкаялася та повністю визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину, осудна, на лікуванні у лікаря психіатра не перебувала, з 1999 року знаходиться на обліку КЗ «Обласний наркологічний диспансер» внаслідок вживання опіоїдів, раніше судима.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише за умови ізоляції її від суспільства, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Доводи апеляції про те, що вона вину визнала повністю, під час досудового розслідування активно сприяла розкриттю злочину, під час судового розгляду надавала правдиві показання, потерпіла матеріальних та моральних претензій до нього не мають не можуть слугувати підставами для пом`якшення їй покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченою злочину, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, скоєння злочину в період умовно-дострокового звільнення від покарання. Крім того, наведені в апеляційній скарзі обставини, суд першої інстанції врахував при призначені покарання.

Відповідно до вимог абз. 4 п. 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 № 7 у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення призначив покарання в межах санкції статті Закону, врахувавши належним чином особу обвинуваченої та обставини кримінального правопорушення.

Доводи апеляції про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним особи обвинуваченої і те, що її виправлення можливе в умовах меншого терміну ізоляції його від суспільства, є безпідставною, так як ОСОБА_8 вчинила повторно злочин, який посягає на власність громадян, раніше судима за вчинення аналогічних злочинів, останній раз звільнений умовно-достроково від відбування покарання. Проте, перебуваючи під умовно-дострокового строку та будучи обізнаним з обов`язками, які були покладені судом під час її звільнення, ОСОБА_8 все одно не усвідомила свою негативну попередню поведінку, яка полягала у вчиненні злочинів, і знову вчинила умисний аналогічний злочин, тобто фактично не розкаялася у скоєному.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку не може бути застосована ст. 69 КК України, оскільки у санкції ст. 185 ч. 2 КК України не зазначена нижча межа покарання у виді позбавлення волі, на пом`якшенні якого наполягає обвинувачена. А тому навіть за наявності підстав для пом`якшення покарання, дані положення кримінального закону не підлягають застосовуванню.

Доказів того, про стан здоров`я та її матеріальний стан суду апеляційної інстанції не надано, крім того, враховуючі дані про особу обвинуваченої, це не може бути підставою для пом`якшення покарання.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченій колегія суддів не знаходить.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_8 можливо лише за умови ізоляції її від суспільства на строк, який визначив суд першої інстанції, оскільки останній неодноразово надавалася можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість нею вчинено новий умисний тяжкий злочин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, відповідає меті і засадам призначення покарання, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливим.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання обвинуваченій, під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, тому вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_8 в той самий строк, з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4