АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Номер провадження 11-кп/774/463/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 12 липня 2016 року, у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000562, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Губаха, Пермської області, Росія, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, вдівця, неповнолітніх дітей не маючого, пенсіонера, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, якого визнано винним і засуджено:

-за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115КК України до 8 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.125 КК України до арешту строком на 6 місяців.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі, із відбуванням покарання в установах пенітенціарної системи України.
Вироком суду цивільний позов ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 50000 гривень за спричинену моральну шкоду.
Питання з речовими доказами вирішене.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_10

обвинувачений - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалити свій вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115КК України - 8 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.125 КК України 6 місяців арешту, за ч.1 ст.70 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України замах особи, спрямований на вчинення умисного вбивства, яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі, на ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження та призначити покарання, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства, на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 надав до апеляційного суду заяву, в якій зазначив, що він відкликає свою апеляційну скаргу та просить її не розглядати, підтримує апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 .

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, за наступних обставин.

Так, 01.07.2014 року у вечірній час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем свого мешкання - в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , куди в цей час за запрошенням ОСОБА_7 завітала його колишня співмешканка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно мешкав до травня місяця 2014 року.
Знаходячись в приміщенні квартири за вказаною адресою, ОСОБА_7 , намагаючись відновити сімейні стосунки з ОСОБА_11 , почав наполегливо прохати її про подальше спільне проживання та не отримавши від колишньої співмешканки згоди на продовження таких відносин, схопив ОСОБА_11 , обома руками за комір вдягненої на ній кофти і приблизно о 19.00 годин 01.07.2014 року почав умисно здавлювати елементами одягу та руками її органи шиї, чим спричинив їй фізичного болю.
Уникаючи подальшого насильства, ОСОБА_11 вибігла на сходовий майданчик 5-го поверху 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 та почала голосно кликати на допомогу і стукати у вхідні двері квартир розташованих на цьому ж сходовому майданчику.
Однак, ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_11 та намагаючись її заспокоїти та повернути до свого житла, умисно завдав останній декількох ударів кулаками в ділянки голови та спини, спричинивши їй фізичного болю.
Після того як на ґвалт зі сходового майданчику під`їзду, мешканець квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_12 , відчинив вхідні двері своєї квартири, ОСОБА_11 уникаючи подальшого побиття з боку колишнього співмешканця вбігла до його житла.
В цей же час, ОСОБА_7 , продовжуючи переслідувати ОСОБА_11 також вбіг до помешкання ОСОБА_12 , та знаходячись в прихожій кімнаті зазначеного житла почав умисно, долонями завдавати їй ляпасів по обличчю, після чого ОСОБА_12 виштовхнув його зі своєї квартири на сходовий майданчик та зачинив вхідні двері.
Вказана поведінка ОСОБА_11 , посилила у ОСОБА_7 почуття неприязні до неї та у нього раптово виник умисел на спричинення їй смерті за вказаних мотивів.
Діючи з цією метою, ОСОБА_7 в приміщенні своєї квартири взяв невстановлений слідством ніж та таким чином підшукав собі знаряддя вбивства.
Поклавши підшуканий ніж в праву кишеню вдягнених на ньому брюк, ОСОБА_7 діючи з метою реалізації задуманого злочину, вийшов зі своєї квартири на сходовий майданчик і біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , почав очікувати ОСОБА_11 .
Знаходячись в квартирі ОСОБА_12 , та побоюючись самостійно покидати її, ОСОБА_11 по мобільному телефону зателефонувала своїй донці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням провести її додому.
Приблизно о 19.10 годин, 01.07.2014 року ОСОБА_9 , на прохання своєї матері підійшла на сходовий майданчик 5-го поверху 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де в цей час знаходився ОСОБА_7 .
Будучи обуреною поведінкою ОСОБА_7 , по відношенню до своєї матері, ОСОБА_9 почала голосно кричати на нього та двічі завдала йому ударів долонею по обличчю, від чого ОСОБА_7 не устоявши на ногах упав на підлогу.
Указані дії ОСОБА_9 викликали у ОСОБА_7 неприязнь до неї, та умисел на спричинення ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підвівся з підлоги на ноги та знаходячись на сходовому майданчику 5-го поверху 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , діючи з метою спричинення легких тілесних ушкоджень раніше знайомій йому ОСОБА_9 , дістав з кишені вдягнених на ньому брюк невстановлений слідством ніж, та утримуючи його в лівій руці, приблизно о 19.15 годин 01.07.2014 року умисно завдав потерпілій ОСОБА_9 , яка стояла навпроти нього, одного удару клинком зазначеного ножа в праву пахвову ділянку, не переслідуючи за мету спричинити їй смерть, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 2066 від 16.09.2014 року тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення правої пахвової ділянки, яке за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В цей же час, на крик доньки, із приміщення квартири ОСОБА_12 , вийшла ОСОБА_11 та побачивши в руці ОСОБА_7 ніж, побоюючись за життя ОСОБА_9 наказала їй тікати від ОСОБА_7 , що та і зробила.
Одразу ж після цього, ОСОБА_7 , знаходячись на сходовому майданчику 5-го поверху 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_11 смерті, з мотивів особистої неприязні до неї, проявляючи агресію, взявши підшуканий ним ніж у праву руку, приблизно о 19.20 годин 01.07.2014 року умисно завдав клинком цього ж ножа, потерпілій ОСОБА_11 , яка стояла звернутою до нього обличчям та прикривалася від ударів лівою рукою, один удар в життєво-важливий орган - шию та два удари в ділянку грудної клітини ліворуч - місця розташування життєво-важливих органів людини.
Однак свої злочинні дії, направлені на умисне спричинення ОСОБА_11 смерті, ОСОБА_7 не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, бо потерпіла ОСОБА_11 , рятуючись від посягання на своє життя знову забігла до приміщення квартири АДРЕСА_4 , зачинивши вхідні двері квартири, а ОСОБА_9 по мобільному телефону своєчасно викликала матері бригаду швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала потерпілу ОСОБА_11 до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де їй було надано якісну медичну допомогу, в результаті чого смерть ОСОБА_11 не настала.
Своїми протиправними діями направленими на умисне вбивство ОСОБА_11 , з мотивів неприязні до неї, ОСОБА_7 спричинив їй фізичного болю і тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: однієї проникаючої колото-різаної рани (розміром 2,0x0,5 см) лівої половини грудної клітини в проекції 9-го ребра з подальшим наскрізним пораненням 3-го сегменту печінки та розвитком внутрічеревної кровотечі; колото-різаної рани шиї ліворуч (розміром 4,0x0,5 см); різаної рани лівої молочної залози (розміром 4,0x1,0 см); двох різаних ран верхньої третини лівого передпліччя (розміром 2,0x0,5 см).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1633 від 30.07.2014 року виявлені у потерпілої ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді:
- різаної рани шиї ліворуч, різаної рани лівої молочної залози та верхньої третини лівого передпліччя, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітини, в проекції 9-го ребра з подальшим наскрізним пораненням 3-го сегменту печінки та розвитком внутрічеревної кровотечі, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд, в порушення вимог ст.65 КК України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.10.2003 року №7 «Про практику застосування судами кримінального покарання», призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання. На думку прокурора, судом належним чином не враховано особу обвинуваченого, ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, обставини, за яких їх вчинено, а також відношення ОСОБА_7 до скоєного злочину. При цьому, злочини ОСОБА_7 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, яку безпідставно не враховано судом при призначенні покарання обвинуваченому.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду зазначає про необхідність його зміни, з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, обвинувачений в судовому засіданні свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, пояснивши, що потерпілу ОСОБА_11 він не бив, а тільки тримав за кофту і руки, ніж він в руки не брав, його взяла в руки сама потерпіла, а він забрав ножа в потерпілої і в процесі сварки на сходовому майданчику, ОСОБА_11 сама наскочила на ніж. Проте такі свідчення обвинуваченого суд не прийняв до уваги. Крім того, допитані в суді свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суду пояснили інші факти, ніж ті, які зазначені в обвинуваченні, ці свідчення не відповідають свідченням, даним в ході досудового розслідування потерпілою ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_9 як в ході досудового так і судового слідства. На думку захисника, дії обвинуваченого судом кваліфіковано невірно, оскільки наміру позбавляти життя потерпілу ОСОБА_11 у ОСОБА_7 не було, і такий намір в суді першої інстанції не доведений. Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, як спричинення навмисного тяжкого тілесного ушкодженя. При цьому, кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, захисник вважає правильною. Захисник також вказує на неправомірність висновків суду щодо невизнання ОСОБА_7 своєї вини, оскільки обвинувачений як під час досудового, так і в ході судового слідства, детально пояснив про обставини, які сталися з ним та потерпілою, яким судом не дано юридичного аналізу таким показам та помилково визнано їх надуманими та хибними. Захисник обвинуваченого вважає, що судом, при ухваленні вироку не взято до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, також судом у вироку не зазначено, чому взято до уваги одні докази, а інші не взято. Крім того, захисник в апеляційній скарзі зазначає на суворість обраної обвинуваченому міри кримінального покарання, з огляду на неналежне врахування судом того, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік та стан здоров`я.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити у повному обсязі, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , просив колегію суддів залишити її без задоволення.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 просив задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , проти доводів апеляційної скарги прокурора заперечував.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , наполягав на задоволенні його апеляційної скарги в повному обсязі, просив змінити вирок суду та кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 про те, що, обвинуваченого без достатніх на те доказів, було незаконно засуджено за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, та такими , що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що події злочинів, кримінальна відповідальність за які передбачена ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, та вина ОСОБА_7 у їх скоєнні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності, відповідно до вимог ст.374 КПК України.

На думку колегії суддів, не дивлячись на невизнання вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина знайшла повне підтвердження в матеріалах провадження.

Як на докази його вини у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, суд обґрунтовано послався на покази потерпілих, свідків, протоколи слідчих експериментів, в тому числі за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , висновки експертиз та інші матеріали кримінального провадження.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, із вироку та фіксування судового розгляду технічними засобами вбачається, що ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому злочинах не визнав та посилався на те, що 01 липня 2014 року, у нього дома, відбулася сварка між ним та його цивільною дружиною ОСОБА_11 . При цьому, він потерпілу не бив ні руками ні ногами, а тільки тримав за кофту. Ніж був в руках у потерпілої, який він потім забрав у неї і потерпіла сама на нього наскочила. Ніж належить йому, лежав на столі на кухні, де потім він подівся, не знає. Вони посварились з ОСОБА_15 , вона побігла до коридору, він за нею, двері відчиняються, а вона з ножем. Він схопив ніж і потерпіла наскочила на нього. Ніж у правій руці був у неї і на нього направлений, він вибив його, схопив за рукоятку і пошкрябав потерпілу. Просто махав ножем, зачепив її в область лівої частини тіла. Далі потерпіла до сусіда пішла, а в цей час з`явилася потерпіла ОСОБА_9 . ОСОБА_9 на майданчик прибігла, а він в цей час ОСОБА_11 тримав за кофту. Ніж у нього в руці був і ОСОБА_9 на нього наскочила. Він просто висмикнув ніж у ОСОБА_11 , не знає скільки разів її вдарив, може 2-3 удари наніс, був у «трансі» не тямив, що коїть При цьому, обвинувачений в ході допиту зазначав, що вину не визнає повністю, був повністю тверезим.
При проведенні слідчого експерименту, за участі ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , обвинувачений в присутності понятих (т.1 а.кп. 120-123), на місці скоєння злочину добровільно розповів про обставини конфлікту з потерпілою ОСОБА_11 , пояснив, що удари потерпілій ОСОБА_15 наносив на сходовому майданчику, поряд із дверима ліфту. Зі слів обвинуваченого, в ході сварки його «перемкнуло», він сказав ОСОБА_11 : « ОСОБА_16 ты что не поняла» та утримуючи її лівою рукою за праве плече став наносити їй удари ножем, який тримав в правій руці в область тулубу зліва. Також ОСОБА_7 пояснив, що удари у шию не наносив, говорив, що не пам`ятає куди саме наносив удари. Не надав обвинувачений точної відповіді і щодо кількості нанесених ним ударів, вказавши, що не має поняття, три чи більше. До виїзду на місце скоєння злочину, ОСОБА_7 пояснював, що наніс потерпілій ОСОБА_15 два чи три удари ножем, при цьому не дивився куди її бив. Стосовно нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 повідомив, що та сама «налетіла» на ніж. Куди прийшовся удар ножем, не бачив.
Відеозапис слідчого експерименту, за участю ОСОБА_7 , був досліджений в суді першої інстанції.

Суд, навівши у вироку відповідні мотиви, обґрунтовано не прийняв до уваги наведені вище свідчення обвинуваченого, стосовно обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілим та його злочинних намірів, оскільки такі його покази повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав наміру на позбавлення життя ОСОБА_11 та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, які є допустимими, і підстав сумніватися у їх достовірності колегія суддів не вбачає.

Потерпіла ОСОБА_11 на досудовому слідстві, під час проведення слідчого експерименту, (т.1 а.кп. 143-145 ), за участю представника потерпілої ОСОБА_17 , в присутності понятих, розповіла про обставини конфлікту, який стався між нею та обвинуваченим ОСОБА_7 01.07.2015 року, та показала як саме ОСОБА_7 наносив їй удари ножем, зазначивши при цьому і про те, що обвинувачений душив її руками за шию, інші обставини. З пояснень потерпілої ОСОБА_11 , вбачається , що під час сварки, обвинувачений ОСОБА_7 , в приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , душив її руками за шию. Потім вона вирвалася від нього та на сходовому майданчику, біля квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_7 наніс їй клинком ножу приблизно 7 ударів в ділянку шиї, грудної клітини ліворуч, живота та лівої руки. ОСОБА_11 також показала куди саме та як наносив удари ножем обвинувачений. Також ОСОБА_7 наніс їй удар ножем в ділянку грудної клітини зліва, під серце та один сильний удар ножем в ділянку лівого міжребер`я.
Пояснення потерпілої ОСОБА_11 співпадають з висновками судово-медичної експертизи № 1633 від 30.07.2014 року (т.1 а.кп.137-138), відповідно до якої у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: різана рана шиї ліворуч, різана рана лівої молочної залози та верхньої третини лівого передпліччя, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; проникаюча колото-різана рана лівої половини грудної клітини, в проекції 9-го ребра з подальшим наскрізним пораненням 3-го сегменту печінки та розвитком внутрічеревної кровотечі, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Зазначені ушкодження виникли від багаторазової дії плескатого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, або іншого предмету з аналогічними властивостями.
Крім того, висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1780 (1633-14) від 14.08.2014 року (т.1 а.кп.151-152), було встановлено , що враховуючи локалізацію і характер ушкоджень у потерпілої, можливо зробити підсумок, що механізм їх утворення не суперечить судово-медичним даним, вказаним у протоколі слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_11 від 28.07.2014 року. В той же час, зробити об`єктивний підсумок про можливість утворення виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень при механізмі, продемонстрованому ОСОБА_7 під час слідчого експерименту з його участю, неможливо, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , при проведенні слідчого експерименту зазначив про те , що він «точно не помнит куда именно он наносил удары потерпевшей».
Під час проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_9 , яка є донькою потерпілої ОСОБА_11 , ( а.кп.166-169 т.1) в подробицях розповіла та показала яким чином обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв її та її матері тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначав, що 01 липня 2014 року, коли він знаходився вдома, раптово в двері ввалилася ОСОБА_11 , яку тримав ОСОБА_7 . Він їх розчепив, ОСОБА_11 впустив до квартири, а ОСОБА_7 залишився у під`їзді. Далі ОСОБА_11 вийшла у під`їзд, а повернулася вже в крові. Кров була на шиї та руці, сказала, що це її ножем вдарив ОСОБА_7 . Далі, приїхала швидка та забрала потерпілу до лікарні.
Для встановлення наявності на тілі ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, їх характеру, тяжкості, кількості, давності утворення, локалізації, механізму утворення , в тому числі і з ціллю перевірки показів ОСОБА_19 , наданих нею в ході слідчого експерименту та можливості виникнення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень при її самовільному падінні на ніж, який тримав в руці підозрюваний, у кримінальному провадженні була проведена судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_19 , відповідно до висновків якої № 2066 від 16.09.2014 року (т.1 а.кп. 170-171), на тілі ОСОБА_19 виявлено одне непроникаюче колото-різане поранення правої пахвової ділянки. За своїм характером не проникаюча, колото-різана рана належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Механізм утворювання тілесного ушкодження не суперечить судово-медичним даним, отриманим під час проведення слідчого експерименту за її участю.
З огляду на наведене, всупереч доводам обвинуваченого про його непричетність до інкримінованих злочинів, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив наявні в матеріалах провадження докази, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення, за наведених у вироку обставин, ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України та переконливо вмотивував і обґрунтував прийняте рішення.

Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень ОСОБА_7 , який в ході досудового розслідування на слідчому експерименті вказував, що все ж наносив удари ножем потерпілій ОСОБА_11 , проте не зміг назвати їх точної кількості, пояснив, що не пам`ятає куди саме він наносив удари. В ході судового розгляду, обвинувачений також фактично не заперечував, що все ж наніс певну кількість ударів ножем потерпілій, можливо 2-3, стверджував, що він був у трансі та не тямив, що коїть, при цьому наголошував, що вину не визнає. Водночас суд дав аналіз поясненням потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , іншим доказам по справі та обґрунтовано не прийняв до уваги суперечливі покази обвинуваченого про недоведеність його вини у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, розцінивши його покази як обраний спосіб захисту та намір ухилитись від відповідальності за скоєне.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
При цьому, колегія суддів не знаходить підстав сумніватися в достовірності показів потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , враховуючи, що покази, які вони давали на досудовому слідстві під час слідчих експериментів правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, до того ж потерпіла ОСОБА_9 підтвердила свої покази в суді першої інстанції. Потерпілу ж ОСОБА_11 в суді допитано не було, у зв`язку з її смертю (т.1 а.кп.95)

Таким чином, суд, обґрунтовано поклав покази потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в основу вироку, оскільки вони є послідовними і підтверджуються іншими доказами, які суд дослідив в судовому засіданні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_11 в цілому детально і послідовно на досудовому слідстві під час слідчого експерименту розповідала про обставини вчинених відносно неї злочинних дій. Покази потерпілої стосовно обставин спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим знайшли своє підтвердження в висновках судово-медичних експертиз, тоді як покази ОСОБА_7 відносно механізму спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не дали експерту можливості зробити об`єктивний висновок з приводу їх утворення. Показами потерпілої ОСОБА_11 підтверджено також нанесення їй обвинуваченим удару ножем в ділянку шиї ліворуч, які відображено і у висновку судово-медичної експертизи № 1633 від 30.07.2014 року, якою у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження, втому числі ушкодження у вигляді різаної рани шиї ліворуч. В свою чергу, під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що не наносив ударів в шию потерпілій, в той же час, на пропозицію слідчого показати куди саме він наносив удари, ОСОБА_7 відповів, що не пам`ятає, при цьому, провів ножем від шиї статиста через грудну клітку вниз.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що потерпілі самостійно наскочили на ніж, який обвинувачений тримав в руці спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_11 та висновками судово-медичних експертиз, стосовно механізму спричинення тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого про те, що матеріалами кримінального провадження взагалі не доведеного того, що удари ножем ОСОБА_11 наносив саме він, та те, що показання потерпілої ОСОБА_11 носять характер припущень та не свідчать, що саме ОСОБА_7 наносив їй удари ножем, колегія суддів вважає безпідставними, які спростовуються в першу чергу показами на досудовому розслідуванні та в суді самого ОСОБА_7 , який стверджував, що будучи у «трансі» та нічого не тямлячи наносив потерпілій ОСОБА_11 удари своїм ножем з коричневою ручкою після того, як забрав його у потерпілої, іншими, наведеними вище доказами.
Також не відповідають дійсності твердження ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не взято до уваги його покази та не перевірено обставини слідчого експерименту за його участі.
Твердження обвинуваченого про те, що слідством не встановлено ніж, яким були нанесені удари потерпілим, жодним чином не свідчать про недоведеність участі ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Так, під час досудового розслідування дійсно не було виявлено знаряддя злочинів, при цьому ОСОБА_7 в суді пояснював, що наносив удар потерпілій ОСОБА_11 ножем з коричневою ручкою, який лежав у нього на столі на кухні, при цьому він не знає куди подівся цей ніж. Про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 саме ножем вказували в своїх поясненнях і потерпілі, покази яких підтверджуються і висновками судово-медичних експертиз.

На думку колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 на незаконність вироку, а саме невірну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та посилання захисника, про те, що в діях обвинуваченого вбачається склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є безпідставними та не обґрунтованими, а винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлена доказами по справі, які суд дослідив у судовому засіданні і дав їм належну оцінку у вироку.
Пославшись на конкретні обставини кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину, під час його скоєння давала підстави визнати, що він мав умисел саме на вбивство потерпілої.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання). Згідно з п. 22 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.
Вказана правова позиція відображена також у постановах Верховного Суду України по справі № 5-32кс12 від 31.01.2013 року та № 5-24к15 від 18.06.2015 року.
Так, доведеність умислу ОСОБА_7 , безпосередньо спрямованого на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведеного до кінця з причин, що не залежали від його волі, підтверджується сукупністю усіх обставин, при яких було скоєно злочин.
Суд першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого в повній мірі врахував спосіб заподіяння ушкоджень, їх кількість і локалізацію та причини припинення злочинних дій.
При цьому, судом обґрунтовано прийнято до уваги встановлені по справі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: безпосередньо перед його вчиненням між ОСОБА_7 і потерпілою ОСОБА_11 склалися неприязні відносини на фоні раптового побутового конфлікту (сварки) між ними. ОСОБА_7 під час сварки, став наносити їй удари ножем. Удари обвинувачений наносив потерпілій в область шиї та лівої половини грудної клітини - життєво важливі ділянки тіла , внаслідок яких ОСОБА_11 отримала як легкі так і тяжкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_7 не довів свій намір на позбавлення життя ОСОБА_11 , тільки завдяки тому, що потерпіла ОСОБА_11 змогла вирватись та сховатись у сусідів - квартирі АДРЕСА_4 , зачинивши вхідні двері квартири, в той час як ОСОБА_9 по мобільному телефону своєчасно викликала бригаду швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала потерпілу ОСОБА_11 до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де їй було надано якісну медичну допомогу, в результаті чого смерть ОСОБА_11 не настала.
За таких обставин, суд врахував попередню поведінку обвинуваченого, взаємовідносини між ним і потерпілою, які передували конфлікту, суб`єктивне ставлення засудженого до наслідків своїх дій, висновки судово-медичних експертиз щодо заподіяння потерпілій в тому числі тяжких тілесних ушкоджень, локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілої та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, обставини, за яких обвинувачений припинив свої дії та прийшов до висновку, що у сукупності все це свідчить про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання. Так, при нанесенні ударів ножем в життєво важливі органи потерпілій, а саме ліву частину грудної клітки та шию, на ґрунті сварки, обвинувачений діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі, оскільки потерпіла вирвалась та заховалась в квартирі сусідів.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання та можливості обрання обвинуваченому більш м`якої міри покарання, виходячи з наступного.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та злочинів невеликого ступеню тяжкості, дані про особу винного, який характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Також, суттєве значення при вирішенні питання щодо призначення покарання обвинуваченому має думка потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.
На підставі наведеного, суд прийшов до правомірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим обрав йому покарання у виді позбавлення волі, визначивши остаточний його розмір за правилами ст.70 КК України за сукупністю злочинів.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог закону, врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які захисник обвинуваченого посилається в апеляційній скарзі, і призначив йому справедливе та достатнє для його виправлення покарання.

Наведені ж в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , доводи в тому числі про вік та стан здоров`я обвинуваченого, не спростовують правильності призначеного йому судом першої інстанції кримінального покарання, оскільки, попри їх сукупність та зміст, вони не зменшують ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину настільки, щоб можна було прийняти рішення про пом`якшення обраної йому міри покарання.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги прокурора про м`якість обраного судом обвинуваченому покарання, яке повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом не було враховано обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то такі доводи колегія суддів вважає безпідставними.

Так, факт вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння не знайшов своє підтвердження в сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, в тому числі в показах самого обвинуваченого. Таким чином, з огляду на наведені обставини, судом правомірно виключено з обвинувачення посилання на вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки цей факт не був доведеним.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, призначене ним покарання ОСОБА_7 справедливим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4