АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/786/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 190, ч.3, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При секретареві ОСОБА_5 ,
За участю прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0003520 відносно ОСОБА_8 , якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.5 ст.191 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003520 відносно ОСОБА_8 , якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.5 ст. 191 КК України повернуто прокуророві.

Суд першої інстанції посилається на невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та обґрунтовує свої доводи наступними підставами.

Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України є незрозумілим, оскільки у формуванні цього обвинувачення зазначено про те, що ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ «Айрос», тобто службовою особою, шляхом зловживання довірою привласнив та використав на власні потреби грошові кошти в сумі 219 859 грн., що не відповідає кваліфікації даного кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України.

Разом з тим, отримання майна з умовою виконання будь якого зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання, проте у порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 не зазначено, яке зобов`язання перед потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він не виконав.

Крім того, у порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та п.3 (а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , згода на обов`язковість якої надана ВР України, в обвинувальному акті не вказано обставин, які характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч.4 ст. 358 КК України; обставини, на підставі яких було встановлено суб`єктивну сторону інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190; ч.4 ст. 358 КК України вину та її форму, що робить обвинувальний акт незрозумілим для суду, обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження.

Суд першої інстанції також відзначив, що в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме не вказано місце укладення відповідних договорів купівлі-продажу та дарування нежитлового приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 19 в літері Б), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що ухвала Голосіївського районного суду міста Києві від 24 лютого 2016 року, щодо повернення обвинувального акту прокуророві є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить скасувати вказану ухвалу, а обвинувальний акт повернути до Голосіївського районного суду міста Києва на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що кваліфікація та кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення не є предметом розгляду підготовчого судового засідання, проте суд стверджує, що дії обвинуваченого не можна кваліфікувати за ч.3 ст. 190 КК України, оскільки у формулюванні обвинувачення зазначено про те, що ОСОБА_8 будучи директором ТОВ «Айрос», тобто службовою особою вказаного товариства, шляхом зловживання довірою привласнив та використав на власні потреби грошові кошти у сумі 219 853 грн., що не відповідає кваліфікації цього кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України.

Аналогічні випадки вбачаються в ухвалі суду щодо кваліфікації інкримінованого правопорушення, за ч.4 ст. 358 КК України.

Однак, відповідно до ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду, а не на підготовчому судовому засіданні, прокурор може змінити обвинувачення. Також, відповідно до ч.1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Отже, на думку прокурора, суд першої інстанції, під час підготовчого судового засідання виходить за межі наданих повноважень, чим істотно порушує кримінальний процесуальний закон.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, а захисника адвоката ОСОБА_7 проти їх задоволення, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Як показує вивчення тексту обвинувального акту, всупереч міркуванням суду першої інстанції, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, надана правова кваліфікація інкримінованих обвинуваченому діянь та сформульоване обвинувачення.

Недоліки ж стилю викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, на які посилається на обґрунтування своєї правової позиції суд першої інстанції, не можуть стати підставою для повернення обвинувального акту прокуророві, в тому числі і під приводом порушення права обвинувачених на захист, оскільки саме обвинувачення сформульоване ретельно, детально, з посиланнями на всі конкретні діяння та складові частини кримінальних правопорушень, а саме об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона, вчинення яких обвинуваченому інкриміноване в тих межах, які прокурор визнав доведеними.

Спроби ж суду першої інстанції на цій стадії кримінального провадження дати юридичну оцінку викладенню фактичних обставин кримінального правопорушення в плані визначення його достатності для висновку по суті пред`явленого обвинувачення та відповідності викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор визнав доведеними даній ним же в обвинувальному акту юридичній кваліфікації інкримінованих обвинуваченому діянь, виходять за межі компетенції суду на стадії підготовчого засідання, як правильно зауважує апелянт, і вже з цих підстав оскаржена ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в цьому ж суді першої інстанції.

Що ж до посилань прокурора на положення ст. ст. 337 і 338 КПК України в частині наявного у прокурора права змінити обвинувачення в ході судового розгляду кримінального провадження, то ці посилання не ґрунтуються на чинному кримінальному процесуальному законодавстві, вимоги ст. ст. 337 і 338 КПК України не можуть бути використані у цьому конкретному випадку, бо право змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення прокурору надається лише у випадку, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, а не для усунення недоліків стилю викладення обвинувального акту, але, в силу викладеного вище ці посилання не можуть бути взяті до уваги.

Виконані стороною обвинувачення при направленні обвинувального акту з додатками до суду й інші вимоги, передбачені ст. 291 КПК України.

На підставі вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003520 відносно ОСОБА_8 повернуто прокуророві скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: