Справа № 361/8394/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/485/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 19.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

представника потерпілих: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0002878 за апеляційними скаргами захисника, прокурора, потерпілої та представника потерпілого на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжичі Броварського району Київської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, працюючого автослюсарем ТОВ «Автокар» м. Бровари, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі та призначено іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь: потерпілого ОСОБА_9 13270, 55 грн. матеріальної та 30000 грн. моральної шкоди; потерпілої ОСОБА_12 12264, 09 грн. матеріальної та 60000 грн. моральної шкоди; на користь держави 2332 грн. 44 коп. витрат на залучення експерта, -

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 31 липня 2015 року, близько 17 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ауді-80», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в межах населеного пункту, де встановлено обмеження швидкості 60 км/год., по вулиці Марії Лагунової у с. Княжичі Броварського району Київської області до центру села Княжичі Броварського району Київської області, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п.2.3«б» Правил дорожнього руху України «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою…», і, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «перед початком руху, перестроювання та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не надав дорогу зустрічному транспорту мотоциклу, що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п.10.4 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «перед поворотом ліворуч, або розвороту водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадів, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам», внаслідок чого допустив зіткнення правою задньою частиною свого автомобіля із передньою частиною мотоцикла марки «Viper zs200-r2», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався із центру села Княжичі до м.Бровари Київської області.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажир мотоцикла марки «Viper zs200-r2», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , і ОСОБА_12 , отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Броварської центральної районної лікарні для надання невідкладної медичної допомоги.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 278 від 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого перелому 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, закритий перелом 5-ї плюсневої кістки правої стопи зі зміщенням уламків, розлиті синці по внутрішній поверхні правого плеча та на лівій боковій поверхні грудної клітини, розлитий синець та ділянка зсаднення в області правого ліктьового суглобу, садна та ділянки зсаднення в області лівих плечового та ліктьового суглобів, правого колінного суглобу, правої та лівої гомілок.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 175 від 13 листопада 2015 року, ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого перелому ліктьового відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, рвана-забійна рана правого колінного суглобу, розрив капсули суглоба, відкритий крайовий перелом правого надколінника, закритий перелом човноподібної кістки лівої кисті.

Порушення водієм ОСОБА_7 п.п.2.3 «б»; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:
-захисник ОСОБА_8 , який представляє інтереси обвинуваченого просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок, на його думку, винесений без урахування дійсних обставин справи, досудове слідство та судовий розгляд був неповний та мав заздалегідь обвинувальний ухил, оскільки в ДТП брали участь два водії, що не виключає відповідальність водія ОСОБА_9 , а наявність або відсутність в його діях порушень ПДР не досліджувалася взагалі. В ході досудового слідства було здійснено допит ОСОБА_7 у якості свідка, в подальшому дані, отримані внаслідок цього допиту були викладені в постанові від 15.09.2015 року про призначення інженерно технічної експертизи, як вихідні дані, якими повинен керуватися експерт. На підставі зазначеної постанови було проведено експертизу від 24.09.2015 року, яка покладена в основу повідомлення про підозру та обвинувачення ОСОБА_7 . Захисник через зазначені порушення вважає висновок експерта недопустимим доказом. Крім того, в дослідницькій частині даного висновку експерта зазначено тільки покази водія ОСОБА_7 і висновок транспортно тасологічної експертизи. Посилання на будь які інші матеріали справи відсутні. Про неповноту судового розгляду свідчить те, що під час розслідування та розгляду справи не було проведено слідчого експерименту, в ході якого можливо було б усунути недоліки проведених замірів. Під час прийняття рішення про відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди суд безпідставно поклав обов`язок про відшкодування шкоди тільки на обвинуваченого, при цьому задовольнивши клопотання про залучення співвідповідачем страхову компанію. Також суд не надав уваги, що в діях водія ОСОБА_9 є винуватість в ДТП, а тому суд не провів розподіл відшкодування в залежності від винуватості кожного із заподіювачів шкоди. Крім того, в суді цивільні позивачі будь яких доказів на підтвердження розміру моральної шкоди не надали.

-прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст.286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. У відповідності до ст..75 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, повідомляти ці органи про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до КВІ.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що під час ухвалення вироку судом вимоги щодо призначення покарання належним чином не виконані, незважаючи на передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд у вироку взагалі не навів мотивів, з яких до обвинуваченого не застосоване додаткове покарання. Крім того, судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 взагалі не визнав своєї провини у вчиненні ДТП, відсутні будь які пом`якшуючі обставини, шкода потерпілим не відшкодована, потерпілі наполягали на суворому покаранні останньому.

- потерпіла ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 просять скасувати вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити йому покараня за ч.1 ст.286 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Змінити вирок в частині задоволення цивільного позову та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 13270, 55 грн. та моральну шкоду 131544, 00 грн.; на користь ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 12264, 09 грн. та моральну шкоду в розмірі 131544, 09 грн. В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що при призначенні покарання обвинуваченому суд не врахував поведінку останнього під час та після вчинення злочину, що він може далі їздити за кермом та зневажливо ставитися до інших учасників дорожнього руху. Тяжкість отриманих травм слід визначати не лише за ступенем, а й за наслідками, що в даному випадку виразилося в тривалому лікуванні і потребі постійно звертатися до лікарів.

Потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого вона потрапила в лікарню, майже 3 місяці перебувала на лікуванні і до цього часу їй необхідні операції та медична допомога. При цьому перенесла важкий фізичний біль, їй проведено складну хірургічну операцію на правому коліні і вона ледь пересувається на ногах без сторонньої допомоги. Крім того, вона пережила сильний стрес і до цього часу знаходиться в шоковому стані; значну кількість коштів було витрачено на ліки та операції.

Представник потерпілого ОСОБА_10 зазначає також, що судом не було враховано ряд обставин, що свідчать про явну суспільну небезпечність дій ОСОБА_7 та зневажливе його відношення до наслідків. Обвинувачений не вибачився перед потерпілими, не розкаявся у вчиненому, не вчинив жодних дій для встановлення істини по справі. Майже два місяці ОСОБА_9 перебував на лікуванні і до цього часу йому необхідні операції та медична допомога, при цьому він переніс тяжкий фізичний біль. Післяопераційний період потребує різного роду підтримуючих та стимулюючих засобів.

Заслухавши доповідача, захисника, який повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити; апеляційні скарги прокурора, потерпілої та представника потерпілого залишити без задоволення; обвинуваченого, який в дебатах та останньому слові підтримав апеляційну скаргу свого захисника, проти інших апеляційних скарг заперечував; прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та частково апеляційні скарги потерпілої та представника потерпілого, а саме в частині застосування додаткового покарання до обвинуваченого, проти апеляційної скарги захисника заперечував; представника потерпілих ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали подану представником та потерпілою ОСОБА_12 апеляційні скарги, апеляційну скаргу прокурора підтримали в частині застосування до обвинуваченого додаткової міри покарання, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечували; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

В судовому засіданні обвинувачений винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не визнав та пояснив, що, на його думку, є вина в діях водія мотицикла ОСОБА_9 , оскільки якби той рухався з меншою швидкістю, то він встиг би закінчити маневр повороту і таким чином вдалося б уникнути ДТП. Він, виконуючи поворот ліворуч впевнився, що у нього відсутні перешкоди для здійснення такого маневру, мотоцикла не бачив. Удар стався в задню праву частину автомобіля, коли його автомобіль знаходився від бровки на 50 см. Дану позицію висловлює і захисник в апеляційній скарзі.

Колегія суддів з такими доводами обвинуваченого та захисника не може погодитися, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, підтверджується наявними в провадженні письмовими доказами, які належним чином досліджені судом, а саме:

-схемою до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 31.07.2015 року / а.п.132/ та довідкою до даної схеми / а.п.183/ з яких вбачається, що ДТП сталася на полосі руху мотоцикла в напрямку до м. Бровари;

-протоколом огляду місця ДТП, фототаблицею від 31.07.2015 року, в якому описано місце вчинення дорожньо транспортної пригоди, зовнішні умови / а.п.126 131/;

-протоколом огляду транспортного засобу мотоцикла «Вайпер», в якому деформовано кермо, пошкоджена права частина мотоцикла / а.п.138/;

-протоколом огляду автомобіля «Ауді 80», у якого деформована задня кришка багажника, заднє праве крило, розбита задня права фара, задній бампер з правої сторони / а.п.139/;

- висновком експерта № 5-01/644 від 07.09.2015 року, відповідно до якого зіткнення мотоцикла з автомобілем сталося на смузі для руху в напрямку до м. Бровари. В даній дорожній ситуації довжина зафіксованих на місці пригоди слідів гальмування мотоцикла відповідає швидкості руху цього мотоцикла перед початком гальмування 52 км/год / а.п.158 -160/;

-висновком експерта № 5-01/814 від 24.09.2015 року з якого вбачається, що за даних дорожніх обставин водій автомобіля «Ауді 80» повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.4 ПДР України. Технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом полягала у виконанні водієм автомобіля «Ауді 80» заначених пунктів правил дорожнього руху України. При виконанні вимог даних пунктів ПДР України водій автомобіля «Ауді 80» мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Вайпер», на що у нього не було перешкод технічного характеру / а.п.172 174/;

-висновком експерта № 175 від 13.11.2015 року щодо ОСОБА_12 , у якої виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я / а.п.141 144/;

-висновком експерта № 278 від 01.10.2015 року щодо ОСОБА_9 , у якого виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я / а.п.146 147/.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він керував мотоциклом «Вайпер», пасажиром у нього була ОСОБА_12 , яка була в мотошлемі. Рухався він посередині своєї полоси зі швидкість не більшою 55 км/год. На зустрічній полосі руху бачив стоячий автомобіль «Ауді» з включеним лівим поворотом, який несподівано почав рух, повертаючи вліво, коли до нього відстань була 15 20 метрів, виїхав на його смугу руху та перегородив дорогу. Намагаючись уникнути зіткнення, він почав вивертати кермо та завалив мотоцикл, після чого стався удар на його полосі руху в задню праву частину автомобіля. Він і ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження.

Аналогічні показання дала потерпіла ОСОБА_12 .

Доводи захисника про визнання висновків експерта № 5-01/644 та № 5-01/814 як недопустимих доказів є безпідставними, оскільки в них зазначено, що на експертизу в розпорядження експерта було надано всі матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР, при цьому він враховував також показання водія автомобіля «Ауді 80».

Що стосується наданого захисником до суду першої інстанції висновку експерта № 16 від 12.02.2016 року, відповідно до якого дії водія мотоцикла з технічної точки зору не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, то слід зауважити, що відповідно до Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року, у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Під час розгляду даного кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 першим порушив ПДР, створив небезпечну ситуацію і його дії перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. Якщо водій мотоцикла «Вайпер» і порушив правила дорожнього руху, то це було вимушено і його кримінальна відповідальність в даному випадку виключається.

В звязку з наведеним, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі захисника на необхідність розподілу відшкодування шкоди в залежності від винуватості кожного із заподіювачів шкоди.

Що стосується стягнення шкоди лише з обвинуваченого, то суд першої інстанції вірно зазначив, що цивільний позов потерпілими був пред`явлений до ОСОБА_7 , право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. В даному випадку ОСОБА_7 не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності.

Щодо доводів потерпілих з приводу не врахування судом глибини їхніх психологічних страждань при визначенні розміру моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, який вчинив суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

Суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих врахував, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а тому він повинен відшкодовувати завдану потерпілим моральну та матеріальну шкоду.

Заявлений потерпілими позов про відшкодування матеріальної шкоди судом задоволений в повному обсязі, оскільки він підтверджується наданими до суду доказами.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди судом врахована глибина фізичних та моральних страждань потерпілих, яких вони зазнали в результаті пошкодження здоров`я, в звязку з проведеним лікуванням, відвідуванням правоохоронних органів, судових засідань, що вплинуло на нормальну реалізацію їх здібностей в суспільстві. В результаті отриманих тілесних ушкоджень відбулися неповторні та негативні зміни в їхньому житті, був порушений нормальний ритм життя та суспільні звязки. Враховуючи принцип розумності та справедливості, майновий стан обвинуваченого, суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілих, стягнувши з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 30000 грн., а на користь ОСОБА_12 60000 грн. моральної шкоди. В разі проведення додаткового оперативного чи санаторно курортного лікування потерпілі не позбавлені можливості звернутися з позовом до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди.

Потерпілими в позовних заявах було наведено в чому полягала, на їх думку, заподіяна їм моральна шкода, а тому посилання захисника обвинуваченого на те, що доказів на підтвердження моральної шкоди позивачі не надали, до спеціалістів не зверталися, є необгрунтованим.

В апеляційних скаргах прокурор, потерпіла ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 посилаються на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення його особі внаслідок м`якості та безпідставність незастосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспорними засобами.

В статті 414 КПК України зазначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею / частиною статті / закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

Частиною 1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті / санкції частини статті/ Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України; відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України та з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції вірно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність як обтяжуючих, так і помякшуючих його покарання обставин; те, що тяжких наслідків від його дій не настало; він не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення злочинів. Враховуючи дані обставини суд прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та без позбавлення права керування транспортними засобами.

З даними висновками погоджується і суд апеляційної інстанції враховуючи ще й ту обставину, що ОСОБА_7 працює на посаді слюсаря з ремонту автомобілів у ТОВ «Автокар 777» та відповідно до характеру виконуваної ним роботи та виду діяльності товариста, у обвинуваченого періодично виникає необхідність дистанційного ремонту транспортних засобів, в звязку з чим у нього існує необхідність в керуванні ввіреним йому службовим автомобілем. Крім того, призначення обвинуваченому додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Слід зазначити, що невизнання вини ОСОБА_7 не може вважатися обставиною, яка слугує підставою для обрання йому суворішого покарання, оскільки це є позицією обвинуваченого, а тому доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих в цій частині не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимог чинного законодавства України, а тому підстав для обрання ОСОБА_7 суворішого покарання колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_7 вірно квіліфіковані за ч.1 ст.286 КК України. Порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б тягли за собою скасування вироку, не виявлено.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обгрунтованість вироку, а тому до задоволення вони не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора , захисника, потерпілої ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

С У Д Д І :

____________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4