Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/1823/15-к
Провадження №1-кп/523/223/15
У Х В А Л А

19.11.2015 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 , під час судового розгляду кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурором та потерпілим ОСОБА_4 , кожним окремо, заявлені клопотання про застосування, скасування або зміну стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотань прокурор послався на раніше досліджені під час судового розгляду докази в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 у вмінених йому діяннях, наявність ризиків його переховування від суду, що було обумовлено нез`явленням ОСОБА_6 в останні судові засідання, незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_4 , вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки раніше ОСОБА_6 засуджувався за вчинення корисливих злочинів, не має постійного, офіційного місця роботи та іншого законного фінансового доходу.

Окрім вищезазначеного потерпілим ОСОБА_4 власне клопотання також обґрунтовано тяжкістю вмінених обвинуваченому діянь, відсутністю у того паспорту, законної дружини, дітей, роботи, відсутністю документів про вагітність співмешканки обвинуваченого, відсутністю достовірних медичних документів, які б підтверджували перебування обвинуваченого на лікуванні. Потерпілий також вважає, що обвинувачений до теперішнього часу продовжує здійснювати крадіжки та грабежі, оскільки має матеріальні можливості для утримання дітей, придбання автомобіля, користування соціальними мережами, оплати послуг персонального водія свідка ОСОБА_7 .

Серед інших доводів клопотання потерпілий ОСОБА_4 також зазначає про неправомірний вплив ОСОБА_6 на потерпілого та свідків через адвоката ОСОБА_5 , оскільки остання намагалася підкупити його шляхом укладення угоди про примирення, а свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залякані обвинуваченим.

Крім того, на думку потерпілого довідки, раніше надані стороною захисту в обґрунтування фактів проживання обвинуваченого у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_12 , участі у вихованні її дітей, неофіційного працевлаштування тощо повинні бути завірені у ЖКС підписами семи сусідів, які повинні підтвердити, що ОСОБА_6 проживає із співмешканкою більше трьох років та позитивно характеризується.

При цьому потерпілий ОСОБА_4 вважав, що в межах розгляду заявленого ним клопотання необхідно викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , а також призначити та провести судово-медичну експертизу ОСОБА_6 для з`ясування діагнозу, яким хворіє обвинувачений, ступеню тяжкості встановленого захворювання, а також можливості подальшого проходження лікування в умовах перебування під вартою.

Крім того, потерпілий ОСОБА_4 в суді усно заявив, що тривалий судовий розгляд даного кримінального провадження пов`язаний, як йому раніше повідомив прокурор ОСОБА_14 , виключно у зв`язку з ненаданням останній особі судом необхідних для забезпечення явки свідків обвинувачення неконкретизованих документів, а тому, на думку потерпілого, така бездіяльність суду до теперішнього часу не дозволяє притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

Сторона захисту заперечила проти задоволення клопотання прокурора та потерпілого ОСОБА_4 і при цьому адвокат ОСОБА_5 усно заявила клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на захисного обов`язку не залишати місце фактичного проживання у нічний час, що було обґрунтовано необхідністю досягнення розумного компромісу в питанні застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж ув`язнення.

З`ясувавши думки учасників процесу у заявлених клопотаннях, суд дійшов наступного.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченомуглавою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 2 ст.184 КПК України передбачено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Оскільки адвокатом ОСОБА_5 не дотримано письмової форми внесення власного клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а його усне заявлення відбулося з порушенням для останньої особи вищезазначеного трьохгодинного строку, то суд, з метою не допущення порушень права ОСОБА_6 на захист, вважає необхідним відмовити у задоволенні такого клопотання.

Оцінюючи доводи прокурора та потерпілого про наявність доказів в обґрунтування існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, суд вважає, що ці доводи не є переконливими.

Так, 18 листопада 2015 року судом було частково задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_4 про виклик для допиту в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 для підтвердження доводів заявленого ним клопотання про ув`язнення обвинуваченого.

При вирішенні клопотання щодо виклику свідків суд керувався положеннями ч.3 ст.23 КПК України про те, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення, а також ч.2 ст.327 КПК України про те, що прибуття в суд свідків забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про їх виклик. Суд лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Оскільки, згідно з вимогами ст.186 КПК України клопотання про застосування запобіжного заходу розглядається судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження до суду клопотання, якщо обвинувачений перебуває на свободі, то суд, з метою дотримання розумного строку вирішення клопотання сторони обвинувачення про ув`язнення ОСОБА_6 , вважав можливим здійснити виклик заявлених потерпілим ОСОБА_4 свідків по телефону, що відповідає положенню ч.1 ст.135 КПК України, яким регламентовано порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Відмову ж у допиті в якості свідка ОСОБА_9 суд обґрунтував ненаданням потерпілим як повних анкетних даних зазначеного свідка, так і адреси її місця проживання та номеру засобу телефонного зв`язку, що об`єктивно унеможливило належний виклик в судове засідання цього свідка.
При цьому, протягом 18-19 листопада 2015 року, стороною обвинувачення, всупереч вимог ч.3 ст.23, а також ч.2 ст.327 КПК України, не було забезпечено прибуття безпосередньо в судове засідання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_11 , будучи єдиним свідком сторони обвинувачення, що прибула у судове засідання 19 листопада 2015 року, показала, що не володіє жодною інформацією про будь-який неправомірний вплив на неї чи будь-кого з боку обвинуваченого чи його захисника.

Оцінюючи довід потерпілого ОСОБА_4 про такий вид впливу на нього захисника обвинуваченого як підкуп з метою укладення угоди про примирення суд зазначає про його безпідставність, оскільки потерпілим не надано в його обґрунтування жодного доказу, а також про те, що склади вмінених ОСОБА_6 діянь, зокрема передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.289 КК України, віднесено до умисних тяжких злочинів, укладення угод про примирення щодо яких є неприпустимим. Крім того, ч.1 та ч.5 ст. 469 КПК України передбачає право обвинуваченого ініціювати укладення такої угоди в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора, судді). Таким чином, навіть якщо допустити існування намагань сторони захисту ініціювати укладення обвинуваченим ОСОБА_6 угоди про примирення з потерпілим ОСОБА_4 , то такі дії не суперечать вимогам КПК України, а тому не можуть бути визнані в якості неправомірного впливу на потерпілого.
Таким чином, доводи потерпілого ОСОБА_4 про неправомірне перешкоджання ОСОБА_6 встановленню істини в провадженні не підтверджені жодним об`єктивним доказом, джерелом походження якого не є сам потерпілий.
З іншої сторони слід зазначити, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких злочинів, максимальна санкція одного з яких передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Проте, тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Оцінюючи ж довід прокурора про наявність у обвинуваченого непогашеної судимості суд вважає, що ця обставина має бути обов`язково врахована при визначенні виду та міри можливо призначеного судом остаточного покарання в разі винесення щодо ОСОБА_6 обвинувального вироку.

Поважність причин допущених нез`явлень ОСОБА_6 в судові засідання, що відбулися 16 жовтня 2015 року та 28 жовтня 2015 року обґрунтована стороною захисту хворобами обвинуваченого, що підтверджено медичними довідками КУ «Міська поліклініка №29» від 28 жовтня 2015 року про діагностування у нього гострого гастродуоденіту, а також амбулаторії с. Фонтанка Комінтернівської районної ради Одеської області КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20 жовтня 2015 року №25 про проходження амбулаторного лікування в період з 6 по 20 жовтня 2015 року з діагнозом: поперечно крижовий радикуліт, больовий синдром. Судом також було отримано і відповідь з КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» про звернення ОСОБА_6 за допомогою із наступним діагностуванням у нього виразкової хвороби з локалізацією процесу в дванадцятипалій кишці, хронічного гастриту в стадії загострення, гастроезофагеальної рефлюксної хвороби (ГЕРБ).

При цьому, оскільки ці медичні документи офіційно складалися та видавалися працівниками медичних установ (закладів), а не ОСОБА_6 , а також відсутні докази можливого неправомірного впливу обвинуваченого на таких працівників, то окремі недоліки у оформленні цих документів, на думку суду, істотно не впливають на їх належність та допустимість.

Враховуючи викладене суд вважає можливим визнати причини неявок ОСОБА_6 у вказані судові засідання поважними, оскільки вони були допущені через хворобу.

Під час вирішення клопотання про можливе ув`язнення ОСОБА_6 судом було відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про призначення обвинуваченому судово-медичної експертизи, про що окремо постановлено відповідну мотивовану ухвалу.

Крім того, питання міцності соціальних зв`язків ОСОБА_6 було предметом судового засідання, що відбулося 5 червня 2015 року при вирішенні клопотання сторони захисту про зміну раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_16 в суді зазначав, що до затримання фактично проживав у незареєстрованих шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_12 , виховує неповнолітніх сина та доньку останньої, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , 30 листопада 2000 року, неофіційно працював разом із співмешканкою продавцем, що частково було підтверджено наданими стороною захисту характеристиками, копіями паспорту співмешканки та свідоцтв про народження її дітей.

В чинному ж судовому засіданні стороною захисту також було додатково представлено письмове повідомлення ПП ОСОБА_19 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), з доданими ліцензійно-реєстраційними документами, про проходження ОСОБА_6 стажування на посаді складальника-вітражиста, з гарантуванням подальшого офіційного працевлаштування.

Зазначені докази про особу ОСОБА_6 суд витлумачує на користь обвинуваченого.

Що ж стосується вимоги потерпілого ОСОБА_4 про те, що докази про особу ОСОБА_6 , повинні бути завірені у ЖКС підписами семи сусідів, з підтвердженням строку сумісного проживання обвинуваченого із співмешканкою більше трьох років, то зазначена вимога є абсурдною та не ґрунтується на законі.

Оцінюючи ж довід потерпілого ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 продовжує злочинну діяльність для забезпечення джерела матеріального існування, слід зазначити, що він є лише голослівним припущенням.

Крім того, суд зазначає, що протягом строку раніше застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме, з 5 грудня 2014 року до 4 серпня 2015 року, обвинуваченим не було допущено як жодного випадку порушень його застосування, так і вчинення будь-яких інших протиправних діянь чи нез`явлень без поважних причин до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду.

Оцінюючи ж інший довід потерпілого ОСОБА_4 про нібито спричинену судом тяганину в ненаданні прокурору неконкретизованих документів для явки свідків обвинувачення суд прямо спростовую як вищенаведеними положеннями ч.3 ст.23, а також ч.2 ст.327 КПК України, а також дослідженими безпосередньо в судовому засіданні телефонограмами від 25 лютого 2015 року, від 15 лютого 2015 року, розписками від судових повісток від 25 лютого 2015 року, від 24 червня 2015 року, від 9 вересня 2015 року, від 6 жовтня 2015 року, а також ухвалою суду про привід свідків від 24 вересня 2015 року, незважаючи на що явку всіх свідків обвинувачення в судові засідання прокурором до теперішнього часу забезпечено не було.

З врахуванням сукупності вищевикладеного суд вважає, що клопотання прокурора та потерпілого ОСОБА_4 про застосування, скасування або зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст.331,350 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора та потерпілого ОСОБА_4 про застосування, скасування або зміну обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на остаточне прийняте в кримінальному провадженні судове рішення.

Головуючий ОСОБА_1