АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника юридичної особи ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА

В ухвалі, суд задовольнив клопотання слідчого СВ Печерського Управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_5 та наклав арешт на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» ().

Слідчий суддя застосував відповідний захід забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування даного кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Сторона захисту не погоджується з таким рішенням слідчого судді та просить його скасувати, постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні клопотання.

Вважає, що арешт на нерухоме майно товариства було накладено без достатніх правових підстав.

Стверджує, що відповідно до договорів іпотеки від 24 грудня 2013 року та 06 лютого 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» з 20 червня 2014 року є власником квартир АДРЕСА_2 , а з 13 серпня 2014 року, АДРЕСА_1 , а дії направлені на здобуття права власності на ці квартири, передбачені вищезгаданими договорами.

Посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року, якою встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» правомірно, на підставі документів, яких вимагає закон, здійснило переоформлення права власності на нерухоме майно.

Сторона захисту переконана, що у даному випадку відсутня різниця між сумами заборгованості за кредитними договорами та оціночною вартістю предметів іпотеки, оскільки на момент звернення стягнення проведена оцінка предмета іпотеки, згідно якої ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 3 030 425 гривень, квартири АДРЕСА_1 3 278 321, що відповідає сумам заборгованості за укладеними договорами.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник товариства вказує і на не дослідження слідчим суддею питання співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з урахуванням того, що ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» не має жодного із процесуальних статусів, що перелічені в ч. 2 ст. 170 КПК України.

З приводу строку оскарження ухвали слідчого судді, то представник вказує, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення та участі уповноважених осіб товариства, копію ухвали вони не отримували, про існування відповідного судового рішення їм стало відомо лише 08 лютого 2016 року.

Згідно матеріалів справи, розгляд клопотання слідчого про арешт майна було проведено за відсутності власника майна або його представника, а про оскаржувану ухвалу товариство дізналося лише 08.02.2016 року. Тому, відповідно до вимог ст.115 КПК України, причини пропуску строку на апеляційне оскарження колегія суддів визнає поважними та вважає за можливе відновити пропущений строк.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Печерського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001290, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ст. 356, ч. 3 ст. 185 КК України.
Органи досудового розслідування вважають встановленим, що посадові особи ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» заволоділи нерухомим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою, а також грошовими коштами в особливо великих розмірах 770 000 гривень, що були безпідставно отримані ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» від позичальників в рахунок сплати відсотків по кредитним договорам вже після звернення стягнення на предмет іпотеки (квартири).
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Печерського Управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру № 86, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, що на праві власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» ().
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № № 0001290, про накладення арешту на на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру № 86, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, що на праві власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» (), зазначив про існування достатніх підстав вважати, що вказане нерухомемайно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметом його вчинення.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Між тим, слідчий в клопотанні, ставлячи питання про накладення арешту на нерухоме майно, вказує, що необхідність арешту майна зумовлюється тим, що зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме є предметом кримінального правопорушення та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення кримінального провадження та забезпечення конфіскації майна.
Однак, посилання слідчого на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону, а саме ст. 170 КПК України (в редакції, яка набрала чинності 11 грудня 2015 року), взагалі не передбачено відповідності арештованого майна критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, як підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. В свою чергу, слідчий суддя не тільки не звернув увагу на той факт, що клопотання старшого слідчого обґрунтовується посиланням на ст. 170 КПК України в редакції, яка втратила чинність, а й сам при визначенні підстави накладення арешту на майно послався на ту ж норму закону, що втратила чинність. Отже, клопотання старшого слідчого було розглянуте як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України і в даному випадку слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання прокурору для усунення недоліків.

Крім того, слідчим при внесенні клопотання про арешт майна та слідчим суддею при розгляді цього клопотання були допущені і інші порушення вимог КПК України.

Зокрема, слідчим суддею був застосований вибірковий підхід до дослідження доказів щодо необхідності накладення арешту. Так, судом не було взято до уваги постанову Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/3776/15 від 29.10.2015 року, яка набрала законної сили та якою встановлено, що рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби ГУ юстиції у м. Києві ОСОБА_10 від 20.06.2014 року № 13922191 та рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби ОСОБА_11 від 13.08.2014 року № 15127117, прийняті з урахуванням всіх обставин та на підставі чинного законодавства.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відсутні в матеріалах за клопотанням старшого слідчого і будь-які документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти та докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, як не приведено і належне обґрунтування необхідності арешту майна, співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідкам арешту майна для інших осіб.

Виходячи з того, що у кримінальному провадженні до теперішнього часу жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, то це свідчить, що орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ст. 356, ч. 3 ст. 185 КК України..
Також колегія суддів звертає увагу, що ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог закону, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія судді

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» - ОСОБА_6 строк на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року.

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» ОСОБА_6 - задовольнити

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Печерського Управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру № 86, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, що на праві власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» () скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Печерського Управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру № 86, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, що на праві власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» () відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

_________________ ___________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-сс/796/633/2016 Категорія: гл. 17 КПК України
Слідчий суддя суду першої інст.: ОСОБА_12
Головуючий суддя в суді апел. інст.: ОСОБА_1