АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Справа № 11-сс/796/2706/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

15 липня 2016 року задоволено клопотання прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме:
- земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0073, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0074, площею 0,0139 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок, загальною площею 106,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонено ОСОБА_6 або будь-яким іншим особам за їх дорученням відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, що належить їй на праві власності.

Апелянт вважає доводи прокурора про те, що нерухоме майно, на яке він просить накласти арешт та яке належить ОСОБА_6 може бути придбане за кошти, одержані внаслідок кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється її син ОСОБА_10 , не відповідають дійсності, оскільки таке нерухоме майно набуте нею за договорами дарування, які зареєстровані у встановленому законом порядку, нотаріально посвідчені та дарувальником за якими виступає не ОСОБА_10 , а інша особа. Крім того, дане нерухоме майно набуто у власність ОСОБА_6 17.07.2014 року, тоді як ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке розпочалось у січні 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку Кримінальним процесуальним кодексом України позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, для забезпечення цивільного позову або можливої конфіскації.
Згідно ст. 171 КПК України, слідчий має право, за погодженням з прокурором звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна із зазначенням підстав і мети та обґрунтування арешту; переліку і видів майна, що належить арештувати; документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні другого слідчого відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження №0001053 від 18.04.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 240, ст. 198, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 240 КК України.

В межах даного кримінального провадження, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

14.07.2016 року прокурор відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, що належить матері підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_10 ОСОБА_6
15.07.2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 .

При винесенні ухвали, слідчим суддею у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, в повній мірі були враховані обставини, з якими закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження та обґрунтовано, з метою досягнення дієвості кримінального провадження накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_6 .
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, між іншим, допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Обґрунтовуючи рішення про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

Санкція ч. 4 ст. 368 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Наведені у клопотанні слідчого доводи про необхідність арешту майна, зазначеного у ньому, а також наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, були доведені слідчим та знайшли своє підтвердження в судому засіданні.
Як видно з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про арешт майна порушень вимог КПК України.
Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, арештовуючи майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства і доводи апеляційної скарги з цього приводу не спростовують обґрунтування необхідності накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме:
- земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0073, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0074, площею 0,0139 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок, загальною площею 106,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонено ОСОБА_6 або будь-яким іншим особам за їх дорученням відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4