В И Р О К
іменем України
"31" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №1-кп/755/800/15 (обвинувальний акт за №0003462 від 10 березня 2015 року) стосовно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, незаміжньої, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 14 листопада 2014 року близько 19 години 10 хвилин ОСОБА_12 прийшла до квартири, що належить ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , з метою проведення приватного уроку з англійської мови для малолітніх доньок ОСОБА_8 . Перебуваючи під час проведення уроку у великій кімнаті вказаної квартири, ОСОБА_12 біля робочого столу, де вона проводила заняття з малолітніми доньками ОСОБА_8 помітила коробку з-під взуття, де малолітня донька ОСОБА_8 з дозволу матері зберігала грошові кошти.

Відкривши вказану коробку, ОСОБА_12 помітила там грошові кошти, та у неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, скориставшись відсутністю ОСОБА_8 в кімнаті під час проведення заняття, а також тим, що малолітня донька ОСОБА_8 зайнята виконанням завдань, непомітно для останньої відкрила коробку, звідки таємно викрала 1 купюру номіналом 500 гривень, яку заховала до кишені власного одягу. В подальшому, після закінчення заняття ОСОБА_12 безперешкодно залишила приміщення квартири та своїми протиправними діями завдала ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 500 гривень.

09 березня 2015 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_12 прийшла до квартири, що належить ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , з метою проведення приватного уроку з англійської мови для малолітньої доньки ОСОБА_9 - ОСОБА_13 , при цьому належні їй особисті речі вона залишила в передпокої на вішалці. В подальшому, після закінчення заняття о 19 годині 40 хвилин ОСОБА_12 вийшла з кімнати, де вона проводила заняття в передпокій та почала вдягатись. Перебуваючи у передпокої, ОСОБА_12 , помітила на тумбі біля вішалки сумку з особистими речами, що належить батьку малолітньої ОСОБА_13 - ОСОБА_10 , всередині якої знаходився гаманець з грошовими коштами, та у неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, з метою полегшення вчинення злочину, малолітню ОСОБА_13 , яка вийшла її провести, вона попросила повернутись до кімнати та принести підручник. Впевнившись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_12 дістала з сумки гаманець та викрала грошові кошти в сумі 400 гривень.

В подальшому, ОСОБА_12 безперешкодно залишила приміщення квартири, тим самим вчинила таємне, повторне викрадення чужого майна та своїми протиправними діями завдала ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 400 гривень.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочинів за наведених вище обставин не визнала та показала, що дійсно проводила заняття з дитиною ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_13

09 березня 2015 року після уроку вона запитала ОСОБА_13 чи не залишала її мама гроші за урок, на що вона відповіла, що залишала в коридорі. Оскільки ОСОБА_9 часто залишала грошові кошти за урок то на столі в кімнаті, то в книжці, то в спеціальному гаманці, то і в цей день вона взяла 400 грн. із гаманця. Після цього вона пішла в аптеку, де придбала ліки, а близько 19 години 00 хвилин прийшла на заняття до дитини ОСОБА_8 . Хвилин через 20 до кімнати зайшов ОСОБА_10 та повідомив, що вона взяла в нього 400 грн. і він це записав на відео. Він повідомив, що в них зникло вже багато грошей та почав запитувати її скільки вона заробляє та куди витрачає свої грошові кошти. В подальшому він зателефонував комусь та повідомив, що хоче оформити факт крадіжки, спілкувався по телефону дружньо, після чого приїхали працівники міліції та забрали її в районне управління міліції, де відбирали пояснення. Щодо 500 гривень, які вона повернула потерпілій ОСОБА_8 вказала, що ці кошти вона віддала їй за косметику, а не як повернення викраденого.

Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_12 близько 4, 5 років займалася англійською мовою з її дітьми. Коли вона їздила з сім`єю на відпочинок в Трускавець, то взяла в борг в старшої доньки грошові кошти, а після поїздки їх повернула, це були три грошові купюри по 500 грн. В п`ятницю її чоловік поїхав на дачу, вона в квартирі залишилися з доньками та виявила зникнення у доньки 500 грн. Зазначила, що в квартирі окрім ОСОБА_12 із посторонніх більше нікого не було. Крім того, вказала, що її свекруха передала їм грошові кошти в сумі 340 грн, які вона залишила в кухні. Після того, як до кухні зайшла ОСОБА_12 , звідти зникло 120 грн. Також повідомила, що вона займалася продажем косметики, і ОСОБА_12 брала в неї косметику в борг, після чого відпрацьовувала репетиторством. Інколи ОСОБА_12 платила за косметику частинами, але зазвичай брала в борг.

09 березня 2015 року їй зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про неодноразове зникнення в неї грошових коштів. Крім того вказала, що переписали номери десяти купюр по 200 грн. і дві купюри зникли. Через 5 хвилин після даного дзвінка ОСОБА_12 зайшла до неї в кімнату та віддала їй 200 грн. за косметику. В подальшому виявилося, що дана грошова купюра є однією із зниклих купюр ОСОБА_10 , також після цих подій вона розмовляла із обвинуваченою ОСОБА_12 , яка пообіцяла повернути їй 500 грн.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала раніше пред`явлене обвинувачення в повному обсязі та показала, що в жовтні-листопаді 2013 року її дитина почала займатися з репетиром ОСОБА_12 . Протягом року до останньої в неї претензій не було і зникнення грошових коштів вона не помічала. Зазначила, що в її сім`ї ніхто не бере грошові кошти без дозволу. Однак, 12 жовтня 2014 року помітила, що з шафи, де в неї лежать загорнуті в папір А4 грошові кошти, зникли 3500 грн., але вирішила, що можливо неправильно їх порахувала. Після цього, 11 листопада 2014 року, звідти ж вона помітила зникнення грошових коштів в сумі 100 доларів США. В подальшому вона зняла депозит в банку для купівлі автомобіля. Після купівлі автомобіля, вона порахувала свої витрати та залишок грошових коштів і виявила, що в неї не вистачає 6000 грн. 13 січня 2015 року вона знову виявила зникнення 100 доларів США. На її запитання про те, хто за останній тиждень був в квартирі, мама повідомила, що окрім репетитора та сусідки, яка була лише в кімнаті мами, більше нікого не було. Повідомила, що 03 березня 2015 року вона з чоловіком поїхала на ринок «Петрівка» для купівлі словника для дитини, після чого в неї в гаманці лишилося 200 грн. На наступний день, а саме 04 березня 2015 року, ніде не потративши дані гроші, вона виявила їх відсутність. З цього часу у зникненні грошових коштів вона запідозрила ОСОБА_12 06 березня 2015 року вона залишила 200 грн. в гаманці та поклала його в коридорі, а сама в цей час знаходилася в кухні. Через деякий час ОСОБА_12 пішла в туалет, а вона помітила, що гаманець лежав не так, як вона його залишила, а в гаманці вже не було 200 грн. Вона запитала доньку чи залишала ОСОБА_12 кімнату, на що остання відповіла, що ОСОБА_12 виходила в коридор за своїм телефоном. 09 березня 2015 року, коли вона була на роботі, а чоловік її був вдома, то він переписав номери купюр, увімкнув на телефоні камеру та зафіксував те, як ОСОБА_12 крала в нього з гаманця грошові кошти. Вказала, що відразу після цього зателефонувала ОСОБА_8 , розповіла їй про дану ситуацію, на що остання повідомила, що в неї теж зникають грошові кошти. Після цього її чоловік пішов до ОСОБА_8 та виявилось, що одну з переписаних купюр ОСОБА_12 віддала ОСОБА_8 , а іншу в неї виявили працівники міліції.

Потерпілий ОСОБА_10 також підтримав раніше пред`явлене обвинувачення в повному обсязі та суду показав, що його колишня дружина розповідала йому про те, що в неї почали зникати грошові кошти. 19 чи 20 січня 2015 року він зняв з банківської картки грошові кошти, але частина їх зникла. Про це він нікому не розповідав, оскільки за дані грошові кошти хотів придбати колишній дружині подарунок на день народження. 04 березня 2015 року він поїхав з ОСОБА_9 на ринок «Петрівка» придбати словник для доньки і в ОСОБА_9 залишалося в гаманці 200 грн., а на наступний день вона виявила їх зникнення. 06 березня йому зателефонувала колишня дружина та повідомила, що поклала в гаманець 200 грн., і після того як ОСОБА_12 виходила в туалет, дані гроші зникли. 09 березня 2015 року він переписав номери купюр, залишив їх в коридорі, а поряд поклав свій мобільний телефон з увімкненою відеокамерою. Коли він сидів на кухні, то чув як хтось ходив в коридорі. Після закінчення заняття він виявив відсутність 400 грн. Коли переглянув відео, то побачив, що ОСОБА_12 спочатку гортала книжку, потім відправила дитину в кімнату, а сама взяла з його гаманця грошові кошти. Повідомив, що він не міг сказати дитині чи викладачу брати грошові кошти з сумки, оскільки там лежав пістолет. Вказав, що він зателефонував колишній дружині, щоб дізнатися, де знаходиться ОСОБА_12 . На що вона повідомила, що ОСОБА_12 знаходиться на занятті у ОСОБА_8 . Після цього він направився за адресою проживання останньої, де викликав працівників міліції, а ті виявили у ОСОБА_12 одну з грошових купюр, номери яких він переписав.

Малолітня свідок ОСОБА_13 суду показала, що ОСОБА_12 була її викладачем з англійської мови близько 1-2 років. Вартість одного уроку була 80 грн. і за навчання розраховувалися її батьки. Заняття проходили в її кімнаті і було таке, що вчителька залишалася сама в кімнаті, або виходила з кімнати сама. Гроші вчительці віддавали і до уроку і після. Коли після закінчення заняття вчителька йшла, то її проводжали або вона, або її батьки. Було таке, що коли вчителька йшла, то просила її повернутися в кімнату та щось принести. Батьки її саму в квартирі під час занять не залишали. Повідомила, що коли вона сама розраховувалася за уроки, то гроші лежали або на столі, або на полиці. Зазначила, що не було такого, щоб вона десь ховала грошові кошти, а вчителя просила там їх взяти, і в неї є гаманець зі своїми монетками, але немає гаманця, де лежать великі суми грошей. Вказала, що після останнього заняття не говорила вчительці взяти гроші у тата в гаманці, а батьки їй не дозволяють брати гроші в чужому гаманці чи сумці.

Крім наведеного вище, вина ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України підтверджується протоколом огляду місця події від 09 березня 2015 року, під час якого у ОСОБА_12 в жіночій сумці виявлена купюра номіналом 200 грн. серії КВ 8039451. Також у ОСОБА_8 виявлена грошова купюра номіналом 200 грн. серії ЗГ 1566566., яку їй дала ОСОБА_12 як повернення боргу. ОСОБА_10 повідомив, що на аркуші паперу в нього записані серії та номери купюр, які він переписав перед приходом ОСОБА_12 , залишив їх в сумці, а вона їх в подальшому викрала.

З ілюстративної таблиці, долученої до протоколу огляду місця події від 09 березня 2015 року в кв. АДРЕСА_4 , вбачається наявність у ОСОБА_12 грошової купюри, номіналом 200 грн., серії КВ 8039451.

Відповідно до протоколу перегляду цифрового відеозапису від 15 березня 2015 року, на 20 секунді перегляду з кімнати зліва виходить жінка, що одягнена в світлий светр з геометричним орнаментом - ОСОБА_12 . І правою рукою відкриває чоловічу сумку та дістає купюру, яку ховає до сумки з власними речами. В подальшому ОСОБА_12 повторно відкриває сумку, що належить ОСОБА_10 і продовжує там шукати. На 1 хвилині 16 секунді перегляду ОСОБА_12 утримує свої руки в сумці, що належить ОСОБА_10 , проте в цей момент з кімнати зліва виходить малолітня ОСОБА_13 , утримуючи в руках зошит та показує його ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_12 не виймаючи свої руки з сумки, що належить ОСОБА_10 , вказує на щось у зошиті. Після вказаних слів малолітня ОСОБА_13 повертається до кімнати зліва, а ОСОБА_12 одразу повертає свою увагу назад до сумки, що належить ОСОБА_10 , озирається навкруги та швидко починає щось шукати в сумці. Саме в цей момент з кімнати виходить малолітня ОСОБА_13 , утримуючи в руках підручник, та надає його ОСОБА_12 . Остання в підручнику робить якісь замітки, після чого залишає відкритий підручник поверх своєї сумки та продовжує взуватися. Після чого підводиться, робить в підручнику відмітки, після чого повертає його малолітній ОСОБА_13 .

На 2 хвилині 28 секунді перегляду малолітня ОСОБА_13 , повертається до кімнати, а ОСОБА_12 повторно дістає з сумки ОСОБА_10 купюру, яку ховає до власної сумки.

Усі ці докази суд визнає достовірними та кладе в основу вироку в кримінальному провадженні.

Аналізуючи зібрані в кримінальному провадженні докази суд погоджується зі зміною прокурором обвинувачення в суді дій обвинуваченої ОСОБА_12 , оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачувалась у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України також за епізодами 4 та 6 березня 2015 року, згідно яких вона вчинила повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму по 200 грн, відповідно.
В ході судового розгляду, прокурором в порядку ст. 338 КПК України було змінено обсяг обвинувачення у зв`язку з не підтвердженням вчинення ОСОБА_12 даного злочину, прокурор відмовився від пред`явлення ОСОБА_12 обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення за цима епізодами (4 та 6 березня 2015 року).
Потерпіла ОСОБА_9 в ході судового розгляду підтримала обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, а саме в тому, ОСОБА_14 окрім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, вчинила кримінальні правопорушення 4 та 6 березня 2015 року, яке також слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України

Відповідно до положень ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в даному випадку покладені на потерпілого безпосередньо у судовому засіданні.
В суді потерпіла ОСОБА_9 як на докази вини обвинуваченої у скоєнні крадіжок, повторно 4 та 6 березня 2015 року, послалась на матеріали кримінального провадження долучені прокурором в ході судового розгляду та які були досліджені безпосередньо в суді, про які зазначав суд вище.
Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення- потерпілою ОСОБА_9 , доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність ОСОБА_12 до скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК Україниза епізодами 4 та 6 березня 2015 року.
У відповідності з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
За таких обставин, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_12 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення - потерпілою не доведено поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 185 КК України (за епізодами 4 та 6 березня 2015 року), вчинено ОСОБА_12 .
У той же час, оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, правдивими, належними, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) і тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 185 КК України, а також суд вважає доведено вину обвинуваченої у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, і тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченій ОСОБА_12 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинувачену, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

З урахуванням даних про особу обвинуваченої, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання не буде достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченій суд вважає за необхідне застосувати правила ст. 70 КК України і визначити остаточне покарання до відбуття шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Разом із тим, беручи до уваги особу обвинуваченої, конкретні обставини справи, позицію потерпілих, суд вважає за можливе звільнити її від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_12 та запобігання вчинення нею нових злочинів.

При вирішенні цивільних позовів потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченої про відшкодування моральної шкоди, та ОСОБА_9 до обвинуваченої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілі вказують на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

В судовому засіданні судом було встановлено, що потерпілому ОСОБА_10 завдано моральну шкоду.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_10 2000 гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

У зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами 4 та 6 березня 2015 року), відповідно і у заподіянні матеріальної та моральної шкоди, суд вважає, що на підставі вимог ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 необхідно залишити без розгляду.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_12 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_12 остаточне покарання до відбуття у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного покарання, якщо вони протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_12 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу не обирати.
ОСОБА_12 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами від 04 березня 2015 року та 06 березня 2015 року та виправдати за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- грошову купюру номіналом 200 гривень КВ №8039451, грошову купюру номіналом 200 гривень ЗГ №1566566 залишити у володінні ОСОБА_10 ;
- DVD+R диск «VERBATIM» 4,7 Gb, на якому міститься відео файл з назвою «репетирор ворует 09 марта» avr. залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 2000 гривень моральної шкоди.
В іншій частині у задоволенні цивільного позову - відмовити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 400 грн та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: