Провадження № 11-кп/792/93/16 Головуюча в 1-й інстанції
Справа № 677/161/14-к ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115, ч.1 ст 396 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих-цивільних позивачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

виправданих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , процесуального керівника у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Хмельницької області області ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_15 в інтересах виправданого ОСОБА_13 на вирок Красилівського районного суду від 23 червня 2014 року,

у с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, не працює, невійськовозобов`язаний,
виправданий за ч.1 ст.115 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення;

ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні двоє малолітніх дітей, не працює, невійськовозобов`язаний,

виправданий за ч.1 ст.396 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Судові витрати в сумі 48 592,28 грн. віднесено на рахунок держави.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачувались в тому, що 08 січня 2011 року зустрілись у м. Старокостянтинові, протягом дня спільно вживали алкогольні напої в різних місцях даного міста. Зокрема, в період приблизно з 19-ї до 24-ї години вони вживали спиртні напої в барі «Гамбрінус», що по вул. Софіївській, 1 «а». Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вийшли з вказаного бару та сіли у автомобіль під керуванням невстановленого слідством водія.

09 січня 2011 року близько 01-ї години, рухаючись автомобілем вулицями м. Старокостянтинова, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вирішили придбати цигарки, для чого зупинились на проїзній частині дороги біля торгівельного кіоску № 6 по вул. Попова, 28. У цей час ОСОБА_13 побачив ОСОБА_16 , яка йшла в його напрямку із кіберспортивного клубу «Бункер», розташованого по вул. Софіївській, 2, рухаючись по тротуарній доріжці зі сторони алеї Хохтіф до місця свого проживання по АДРЕСА_3 . Коли ОСОБА_16 проходила повз автомобіль, ОСОБА_13 запропонував їй проїхатися з ним та ОСОБА_14 на автомобілі, на що вона погодилась. Після цього ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 сіли в автомобіль та поїхали вулицями м. Старокостянтинова. Близько 02-ї години вони приїхали до поля колишнього військового радгоспу, яке розташоване за містом поблизу вул. Заїкіна м. Старокостянтинова, на відстані близько 700 м від межі міста. ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вийшли з автомобіля, який одразу ж поїхав у невідомому напрямку.

ОСОБА_14 через погане самопочуття внаслідок вживання надмірної кількості алкоголю відійшов у сторону. ОСОБА_13 розмовляв з ОСОБА_16 , під час чого між ними на грунті раптових неприязних відносин виникла сварка.

У ході даного конфлікту ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх тяжкі наслідки, маючи значну перевагу у фізичній силі над неповнолітньою ОСОБА_16 , з метою вбивства, умисно, кистю правої руки схопив її за шию і шляхом її стиснення із прикладанням значного фізичного зусилля, перекрив доступ повітря до життєво важливих органів та утримував ОСОБА_16 до того часу, поки вона не перестала здійснювати активні дії, після чого поклав її на землю.

Унаслідок цих дій ОСОБА_13 потерпілій ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії шляхом стиснення органів шиї, переломів під`язикової кістки-відкритого згинального перелому зовнішньої поверхні правого великого ріжка, крововиливів в м`які тканини шиї в проекції під`язикової кістки справа та передньо-зовнішніх поверхнях в проекції щитовидного хряща зліва, які могли утворитися одномоментно від примусового здавлення дистального кінця правого великого ріжка у внутрішньому напрямку, а верхнього кінця правого малого ріжка у зовнішньому напрямку, під час сторонньої, спрямованої у напрямку ззовні-досередини дії на праву бокову поверхню шиї ОСОБА_16 та відповідно до висновку судово-медичного експерта №11 від 22.03.2011 року мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, яке безпосередньо перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої ОСОБА_17 .

У подальшому після вчинення вбивства ОСОБА_16 , ОСОБА_13 з метою приховування слідів злочину та, не бажаючи бути викритим у його вчиненні, попросив ОСОБА_14 , який на момент вчинення даного злочину знаходився неподалік, допомогти йому віднести тіло ОСОБА_16 углиб незібраного соняшникового поля, на що той погодився. ОСОБА_14 , узявши труп потерпілої за ноги, а ОСОБА_13 попід пахви рук ззаду, перенесли тіло ОСОБА_16 углиб вказаного поля. ОСОБА_13 дістав з кишені одягу потерпілої належний їй мобільний телефон «Samsung gts 3010» та вимкнув його. Після цього вони покинули місце події.

Також ОСОБА_14 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_13 вчинив умисне вбивство ОСОБА_16 , а також про обставини вчинення даного злочину та місце залишення трупа потерпілої, умисно нікому про це не повідомляв, не бажаючи щоб сам факт злочину і особа, яка його вчинила, стали відомі правоохоронним органам.

15 січня 2011 року біля 16-ї години труп ОСОБА_16 виявлено жителем м. Старокостянтинова ОСОБА_18 .

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просили виправдувальний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі; ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі; пред`явлені ними цивільні позови до обвинувачених задовольнити у повному обсязі.

Уважали вирок незаконним через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; висновки суду не підтверджуються належними, допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду; в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

На досудовому слідстві обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повністю визнавали свою вину і доказів того, що це вони зробили в результаті застосування до них недозволених методів слідства, немає.

На думку апелянтів, вина обвинувачених підтверджена висновками судово-медичних, медико-криміналістичної експертиз, експертизи волокон та волокнистих нашарувань, судово-психологічних експертиз, однак суд першої інстанції не дав їм належної правової оцінки.

Під час вчинення злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були дуже п`яними, тому існують розбіжності в їхніх показаннях, що суд критично не оцінив.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 давали показання, що на час вчинення вбивства перебували в інших місцях, ніж зазначено в обвинуваченні, тим самим створювали собі алібі, яке спростовується матеріалами ПрАТ «Київстар», чому суд теж не дав належної оцінки.

В апеляційній скарзі процесуальний керівник у кримінальному провадженні старший прокурор відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_7 просив виправдувальний вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі; ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На думку прокурора, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В основу виправдувального вироку суд першої інстанції поклав показання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про застосування до них недозволених методів слідства, в результаті чого вони обмовили себе, однак це не знайшло свого підтвердження в ході проведення прокуратурою відповідних перевірок.

У вироку не зазначено показань потерпілих, ряду свідків, яким не дана належна правова оцінка, хоча вони підтверджують вину обвинувачених.

Судом не дана оцінка доказам, зібраним в результаті проведення оперативно-розшукових заходів, де обвинувачені визнавали свою вину.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили злочини, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому суд першої інстанції повинен був врахувати зазначені обставини, критично віднестись до розбіжностей в показаннях обвинувачених про те, як вони провели час у ніч з 08 на 09 січня 2011 року, як зустрілись з ОСОБА_19 , як і куди їхали з нею, як її було позбавлено життя, як вони приховували злочин.

Захисник ОСОБА_15 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах виправданого ОСОБА_13 , просив вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильністю мотивів та підставою виправдання ОСОБА_13 і ОСОБА_14 ; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_14 визнати невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, кримінальне провадження відносно них закрити з підстав, встановлених п.2 ч.1 ст.284 КПК України; виділити із матеріалів кримінального провадження № 0000145 матеріали за фактом вбивства ОСОБА_20 в окреме провадження та скерувати ці матеріали прокурору для організації розслідування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з коротким викладом змісту судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхнього представника ОСОБА_10 , прокурора, які, кожен зокрема, підтримали свої апеляційні скарги про скасування вироку з викладених у них мотивів і заперечили проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 ; пояснення виправданого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_11 , виправданого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_12 , які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 і заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілих; вивчивши матеріали кримінального провадження з погляду дотримання процесуального та матеріального права, допитавши виправданих, потерпілих та свідків, повторно частково дослідивши обставини, встановлені кримінальним провадженням, на які в апеляційних скаргах посилались прокурор та потерпілі; перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 15 січня 2011 року о 16-й годині на незібраному від соняшника полі, яке розташоване на відстані близько 700 м від м. Старокостянтинова, поблизу вулиці Заїкіна, виявлено труп неповнолітньої ОСОБА_21 , 1993 року народження, з ознаками насильницької смерті.

Ці обставини, що свідчать про факт вчинення злочину, підтверджені відомостями протоколів огляду місця події від 15 та 16 січня 2011 року; показаннями свідка ОСОБА_18 , який виявив труп; показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які проводили огляд місця події; показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо зникнення та смерті їх дочки ОСОБА_16 ; показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_24 та висновком судово-медичної експертизи № 11 від 22 березня 2011року щодо причин смерті ОСОБА_16 та орієнтовного часу настання смерті з 09 по 11 січня 2011 року.

16 січня 2011 року слідчий СВ СУ УМВС України в Хмельницькій області ст.лейтенант міліції ОСОБА_23 порушив кримінальну справу № 15/4229 за ч.1 ст.115 КК України за фактом убивства ОСОБА_19 .

Справа судами різних інстанцій розглядалась неодноразово.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2012 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_13 за ч.1 ст.115 КК України та ОСОБА_14 за ч.1 ст.396 КК України була повернута прокурору для організації додаткового розслідування з підстав однобічності і неповноти досудового слідства.

Після його проведення вироком Красилівського районного суду від 23 червня 2014 року ОСОБА_13 за ч.1 ст.115 КК України, а ОСОБА_14 за ч.1 ст.396 КК України було виправдано з підстав недоведення вчинення ними інкримінованих злочинів.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2014 року цей вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2015 року цю ухвалу апеляційного суду скасовано з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягало в ухваленні судового рішення незаконним складом суду, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що провадження в суді апеляційної інстанції проводилося більше ніж через п`ять років з моменту вчинення злочинів, які були поставлені у провину ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а відтак кожний доказ (докази) мав бути чи не найголовнішим для встановлення істини у справі.

Кожен факт причетності особи до вчинення злочину та винності має бути підтверджений повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час судового слідства обвинувачені відмовились від своїх попередніх показань, в яких вони визнали свою вину, зокрема, і від написаних ними власноручно явок з повинною, мотивуючи це тим, що до них застосовувались недозволені методи слідства.

В обґрунтування вини обвинувачених прокурор посилався на визнання ними своєї вини під час досудового слідства, зазначаючи, що зізнавальні показання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були дані у 2011 році, і відповідно до положень КПК України в редакції закону 1960 року є доказами.

Однак відповідно до ч.2 ст.74 КПК України (в редакції закону 1960р.) визнання обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі.

ОСОБА_13 , як у місцевому, так і в апеляційному судах, вину в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_19 не визнав. Потерпілу він не знав, був знайомий з її братом ОСОБА_25 . Показав, що всередині лютого 2011 року та на початку березня 2011 року його викликали в Старокостянтинівський райвідділ міліції, де показували фотографію загиблої, яку він не опізнав. Тоді він розповів, що по факту вбивства ОСОБА_19 йому відомо лише те, про що говорять люди в м. Старокостянтинові.
06 квітня 2011 року приблизно о 15-й годині йому зателефонували міліціонери і попросили підійти до райвідділу міліції. Коли він прийшов, то його посадили в автомобіль, де крім нього знаходилось ще троє незнайомих йому чоловіків. Вони наділи йому на руки кайданки, на голову темну шапку і вивезли в поле за межі м. Старокостянтинова. На полі його били, на пальці рук і ніг надівали клеми і по них пропускали струм, від чого він відчував сильний біль. Окрім того, йому словесно погрожували, чим змусили визнати себе винним у вчиненні вбивства ОСОБА_17 .
Однак вбивства він не вчиняв. Вину на досудовому слідстві визнавав через застосування фізичного та психологічного тиску з боку працівників міліції. Попередній адвокат, призначений йому слідством, також переконував його визнавати вину.
Про факт застосування до нього психологічного тиску та фізичного насильства відразу після затримання нікому не повідомляв, бо був дуже наляканий, боявся за своє життя, за безпеку близьких родичів.
07 січня 2011 року він був вдома, до нього зайшли двоє знайомих ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , з якими він відпочивав у кафе «Веселка». 08 січня 2011 року він приблизно до 22-ї години був у ОСОБА_28 , дивились телевізор. Потім він пішов додому, повечеряв і дивився телевізор. З ОСОБА_14 він перебуває у дружніх стосунках, 08 січня 2011 року вони не бачились.
На зводинах віч на віч з ОСОБА_14 , при відтворенні обстановки та обставин події повторював те, що його змусили говорити працівники міліції, оскільки боявся за своє життя. Сказав, що сам вбив ОСОБА_16 , не хотів оговорювати ОСОБА_14 . Місце вчинення злочину показав на власний розсуд, вказавши на узбіччя дороги. Сказав, що тіло переніс на поле, однак місця, де знайшли ОСОБА_16 , він не знав. Вбивства ОСОБА_16 він не вчиняв, її ніколи не бачив і не знав.
Обвинувачений ОСОБА_14 заперечив винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.396 КК України, відмовився від своїх зізнавальних показань.
Пояснив, що 06 квітня 2011 року займався по господарству у себе вдома в с. Коржівка Старокостянтинівського району. Біля 11-ї години до його господарства під`їхав автомобіль, до якого його запросили сісти працівники міліції. Потім йому наділи на голову темну шапку, а на руки кайданки і привезли на якесь поле. По дорозі його били по голові пластмасовою пляшкою з водою. Коли привезли на поле, то вдарили у груди, від чого він впав на землю. Тоді його стали бити ногами, запитували, де він був 08 січня 2011 року, на що він відповів, що був у с.Григорівка у своїх знайомих Завадських. Ще питали, кого він знає із м. Старокостянтинова. Він відповів, що знає Сашу „Лома. Його примушували зізнатись, що він разом із Сашою „Ломом вбив ОСОБА_17 . Коли він лежав на землі, то відчував, що на мізинці ніг йому одягали дріт і підключали електричний струм, від чого він відчував сильний біль, який час від часу повторювався. Це тривало близько однієї години. Під час тортур його змушували зізнатись у співучасті у вбивстві ОСОБА_16 , наголошували, що це тільки початок і згодом буде набагато гірше. Коли він погодився визнати себе причетним до скоєння вбивства ОСОБА_16 , йому розповіли про обставини вчинення злочину, розповіли, що говорити слідчому та налили горілки. Після цього його відвезли до райвідділу міліції, де він розповів слідчому те, що йому сказали говорити на полі; не читаючи, підписав протокол.
Коли відбувалось відтворення обстановки та обставин події, зводини віч на віч з обвинуваченим ОСОБА_13 , він розповідав і показував те, що йому попередньо було сказано працівниками міліції.
Він вказав, за якою адресою проживала ОСОБА_16 , бо в лютому 2011 року перебував у свого знайомого і той показав йому будинок, де проживала дівчина, яку мертвою знайшли на полі за Старокостянтиновом.
У барі «Гамбрінус» він з ОСОБА_13 відпочивав у грудні 2010 року, а не 08 січня 2011 року.
У знайомих ОСОБА_29 він перебував з 06 до 10 січня 2011 року. 08 січня 2011 року приходили колядники, потім чоловік ОСОБА_30 пішов спати, а він ще сидів із його дружиною, розмовляв. У ніч з 08 на 09 січня близько третьої години ночі ОСОБА_31 шукала свій мобільний телефон і він їй телефонував зі свого телефона, щоб вона швидше його знайшла. 10 січня від ОСОБА_29 він поїхав на роботу в м. Хмельницький, однак ОСОБА_29 не хочуть цього підтвердити. Жодного відношення до вбивства ОСОБА_16 він не має. Обвинуваченого ОСОБА_13 і себе він оговорив після погроз і тортур працівників міліції, боявся за своє життя та безпеку своїх рідних.
Як установлено судом, за відсутності законних приводів і підстав ОСОБА_13 без попереднього виклику до слідчого було доставлено до Старокостянтинівського районного відділу міліції (далі Старокостянтинівський РВ) у проміжок часу між 15-ю і 16-ю годинами 06 квітня 2011 року і тоді ж було фактично затримано. Аналогічно ОСОБА_14 було фактично затримано об 11-й годині 06 квітня 2011 року за місцем його проживання в с. Коржівка Старокостянтинівського району.

Відтак, є вагомі підстави вважати, що з цього часу вони перебували під контролем держави.

Того ж дня у період часу з 16 години 08 хвилин до 17 години 15 хвилин слідчий СВ СУ УМВС України в Хмельницькій області ст.лейтенант міліції ОСОБА_23 допитав ОСОБА_14 як свідка (т.8, а.с.26-31). ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_13 (Саша „Лом) вбив ОСОБА_32 у його присутності. Зокрема, ОСОБА_14 пояснив, що 08 січня 2011 року він зустрівся із ОСОБА_33 ( ОСОБА_13 ) і в кафе «Гамбрінус» вони розпивали спиртні напої. Потім ОСОБА_34 „Лом взяв «таксі» і вони поїхали в мікрорайон «п`ятачок», де з під`їзду житлового будинку вийшла дівчина, поспілкувалась з ОСОБА_35 і всі разом вони повернулись в «Гамбрінус», де вживали спиртне.

Пізніше ОСОБА_34 домовився з таксистом і вони всі разом кудись поїхали. Коли вийшли з автомобіля, йому стало погано від надмірно вжитого спиртного, він почав блювати, а ОСОБА_34 з дівчиною відійшли в сторону, «таксі» поїхало. Коли він повернувся, то побачив, що дівчина падає біля ОСОБА_36 , не подає ознак життя. ОСОБА_34 пригрозив йому, що зробить з його дітьми те саме, що з дівчиною, якщо він комусь розповість про вчинене. Вони взяли дівчину за руки та ноги і перенесли на поле, де залишили. Після цього вони пішли до ОСОБА_36 додому, де ще випили горілки.

Цей же слідчий там же у період часу з 19-ї години 22 хвилини до 20-ї години 58 хвилин допитав ОСОБА_13 як свідка (т.8, а.с.34-36), який заперечив свою причетність до вбивства ОСОБА_37 .

Тоді ж відносно ОСОБА_13 було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.115 КК України (т.8, а.с.44). Приводом до її порушення послужило повідомлення в чергову частину Старокостянтинівського РВ про виявлення трупа ОСОБА_32 з тілесними ушкодженнями, а підставою наявність в діях ОСОБА_13 ознак складу цього злочину.

07 квітня 2011 року в період часу з 00 годин 20 хвилин до 00 годин 40 хвилин було складено протокол про затримання ОСОБА_13 як підозрюваного за ч.1 ст.115 КК України (т.8, а.с.47-48). При цьому ОСОБА_13 відмовився від участі захисника, а з приводу затримання пояснив, що вбив ОСОБА_32 ненавмисно, бо вона його образила. Про участь ОСОБА_14 не повідомляв.

07 квітня 2011 року в період часу з 01 години 10 хвилин до 01 години 20 хвилин слідчий ОСОБА_23 без участі захисника провів допит підозрюваного ОСОБА_13 , який пояснив, що був дуже п`яний і через образу відштовхнув когось від себе і вдарив у груди (т.8, а.с.57-58). Про роль ОСОБА_14 не згадував.

Згідно явки з повинною ОСОБА_13 , задокументованої відповідним протоколом 07 квітня 2011 року в період часу з 09 години 50 хвилин до 10 години 30 хвилин (т.8, а.с.59-60), близько 21-ї години 08 січня 2011 року він був у барі «Гамбрінус» м. Старокостянтинова із знайомими ОСОБА_38 та ОСОБА_39 . Згодом йому зателефонував його знайомий ОСОБА_14 , який підійшов до них. Вони разом вживали спиртні напої, потім взяли «таксі» і поїхали до кіоска, де ОСОБА_14 купив цигарки, а він вийшов з машини і побачив дівчину, яка йшла зі сторони «болгарських» будинків. Він переговорив з нею, вона назвалась ОСОБА_40 . Він запропонував їй поїхати у напрямку соняшникового поля, бо вони домовились про статевий зв`язок. Біля поля між ними виник конфлікт. Він відштовхнув дівчину, вона почала його ображати, він взяв її за горло і вона впала на сніг. Він злякався, оскільки вона не подавала ознак життя, переніс її в інше місце, куди саме не пам`ятає. Не пояснював про причетність до вбивства ОСОБА_14 .

У період часу з 13 години 40 хвилин до 14 години 00 хвилин 07 квітня 2011 року ОСОБА_13 був допитаний як підозрюваний за участю захисника ОСОБА_41 (т.8, а.с.69-72), давав показання щодо обставин, які він зазначив у явці з повинною. Показав, що коли вони на автомобілі «таксі» прибули до поля, він з дівчиною вийшов з автомобіля, а ОСОБА_14 поїхав на ньому далі. При вбивстві дівчини ОСОБА_14 на місці злочину не було. Після вбивства дівчини він сам переніс її тіло вглиб поля.

07 квітня 2011 року слідчий СВ СУ УМВС України в Хмельницькій області ст.лейтенант міліції ОСОБА_23 порушив кримінальну справу за ч.1 ст.396 КК України відносно ОСОБА_14 (т.8, а.с.62). Приводом до її порушення стало безпосереднє виявлення органом дізнання та слідчим ознак злочину, а підставою достатність даних, які вказували на наявність в діях ОСОБА_14 ознак складу цього злочину.

У період часу з 14 години 38 хвилин до 15 години 21 хвилини 07 квітня 2011 року ОСОБА_14 був допитаний як підозрюваний за участю захисника ОСОБА_42 (т.8, а.с.77-82), дав аналогічні за своїм змістом показання як при допиті його як свідка (т.8, а.с.26-31).

У ході проведення в період часу з 16 години 30 хвилин до 18 години 21 хвилини 07 квітня 2011 року відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_14 підтвердив надані раніше показання (т.8, а.с.86-94). У зазначеному протоколі слідчої дії зроблено примітку, що оскільки підозрюваний ОСОБА_14 не зміг зорієнтуватись на місцевості, то цю слідчу дію було перенесено на територію Старокостянтинівського РВ з наближеним рельєфом місцевості.

Наведеній хронології подій передували пов`язані з ними обставини того, що 02 лютого 2011 року слідчий СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області лейтенант міліції ОСОБА_43 порушив кримінальну справу № 27/3158 за ч.3 ст.185 КК України за фактом викрадення в період часу з 20-ї години 31 січня по 09-у годину 01 лютого 2011 року невстановленою особою, шляхом проникнення до токарного цеху по пров. Кобилянської, 29/1 у м. Хмельницькому зварювального апарата фірми «Кайзер», вартістю 800 грн., що належав ОСОБА_44 (т.8, а.с.118).

17 березня 2011 року на підставі заяви потерпілого ОСОБА_45 та явки з повинною ОСОБА_14 (т.8, а.с.157) слідчий СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області лейтенант міліції ОСОБА_46 порушила кримінальну справу щодо ОСОБА_14 за ч.3 ст.185 КК України (т.8, а.с.160) і того ж дня після його допитів як свідка та підозрюваного винесла постанову про обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з посиланням на те, що він має постійне місце проживання і зобов`язується не ухилятися від органів слідства та суду (т.8, а.с.166).

Після прийняття 18 березня 2011 року кримінальної справи до свого провадження, аналогічне рішення 28 березня 2011 року з таких же підстав щодо запобіжного заходу було прийняте слідчим ОСОБА_47 , тобто після пред`явлення ОСОБА_14 обвинувачення і його допиту як обвинуваченого (т.8, а.с.174).

Цьому рішенню передувала заява потерпілого ОСОБА_45 від 22 березня 2011 року про відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_14 у зв`язку з повним відшкодуванням ним завданих збитків (т.8, а.с.173).

Після цього до матеріалів цієї кримінальної справи було долучено лише протокол допиту свідка ОСОБА_48 від 05 квітня 2011 року (т.8, а.с181).

Як зазначено вище, ОСОБА_14 було фактично затримано об 11-й годині 06 квітня 2011 року за місцем його проживання. Того ж дня у період часу з 16 години 08 хвилин до 17 години 15 хвилин у приміщенні Старокостянтинівського РВ слідчий СВ СУ УМВС України в Хмельницькій області ст.лейтенант міліції ОСОБА_23 допитав ОСОБА_14 як свідка. Відомості про подальше його перебування протягом 06 квітня 2011 року орган обвинувачення процесуально не оформив.

Разом з тим, за відсутності законних приводів і підстав, за невстановлених обставин ОСОБА_14 було доставлено у приміщення Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, де о 00 годин 20 хвилин 07 квітня 2011 року слідчим ОСОБА_47 відповідно до ст.115 КПК України 1960 року затримано ОСОБА_14 як підозрюваного у вчиненні злочину за ч.3 ст.185 КК України; зазначена підстава затримання: коли очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вкажуть на дану особу, що саме вона вчинила злочин; мотив затримання: попередження можливості сховатися від слідства й суду, забезпечення виконання вироку (т.8, а.с.182-185).

Після цього з 00 годин 45 хвилин до 01 години 10 хвилин складено протокол додаткового допиту як обвинуваченого ОСОБА_14 (т.8, а.с.189); зміст якого автоматично перенесений з однакових попередніх допитів ОСОБА_14 від 17 та 28 березня 2011 року (т.8, а.с.163, 165, 179-180).

Цим же слідчим 07 квітня 2011 року винесено постанову про направлення кримінальної справи № 27/3158 за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч.3 ст.185 КК України прокурору м. Хмельницького для направлення за підслідністю прокурору Старокостянтинівського району Хмельницької області та подальшого направлення слідчому СВ СУ УМВС України в Хмельницькій області, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа № 15/4229, порушена за фактом вбивства неповнолітньої ОСОБА_19 , у якій щодо ОСОБА_14 порушено кримінальну справу за ч.1 ст.396 КК України, з метою найбільш швидкого і повного розслідування (т.8, а.с.191).

07 квітня 2011 року слідчий ОСОБА_23 виніс відповідно постанови про прийняття справи до провадження і обєднання обох кримінальних справ у одне провадження (т.8, а.с.193, 197).

У звязку з цим слід наголосити на нез`ясовані обставини доставлення ОСОБА_14 з м. Старокостянтинова після вже згадуваного допиту слідчим ОСОБА_23 , який закінчився о 17 годині 15 хвилин 06 квітня 2011 року, до м. Хмельницького, де він був затриманий о 00 годин 20 хвилин 07 квітня 2011 року слідчим ОСОБА_47 у приміщенні Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, та у зворотньому напрямку до м. Старокостянтинова.

У подальшому з 14 години 38 хвилин до 15 години 21 хвилини 07 квітня 2011 року ОСОБА_14 був допитаний як підозрюваний за ч.1 ст.396 КК України за участю захисника ОСОБА_42 (т.8, а.с.77-82) у приміщенні Старокостянтинівського РВ слідчим ОСОБА_23 , а з 16 години 30 хвилин до 18 години 21 хвилини 07 квітня 2011 року з ОСОБА_14 проводилось відтворення обстановки та обставин події в межах м. Старокостянтинова.

08 квітня 2011 року ОСОБА_14 власноручно написав явку з повинною(т.8, а.с.194-196), в якій підтвердив раніше дані показання.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на проведення упродовж 06 07 квітня 2011 року великої кількості слідчих дій з обома фігурантами, зокрема й у нічний час, з порушеннями їх права на захист, намагання органу досудового слідства на час проведення цих дій обмежити ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у свободі пересування, щоб у найкоротший строк добитися від них зізнавальних показань, а також створити достатні підстави для обрання запобіжного заходу лише у виді тримання під вартою.

Згадані вище істотні суперечності в показаннях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо обставин їх зустрічі з потерпілою, щодо їх подальшого спільного проведення часу та їх перебування на місці вчинення злочину не були усунуті протягом досудового слідства та не спростовані прокурором під час розгляду кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанції.

Тому ці суперечності викликають обґрунтований сумнів у добровільності, щирості та правдивості зізнавальних показань ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а звідси й достовірності і допустимості їх як доказів, а також належності інших зібраних у кримінальному провадженні доказів.

З протоколів відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_13 та ОСОБА_14 випливає, що вказані слідчі дії були проведені з порушенням вимог ст.194 КПК України в редакції 1960 року, яка передбачала, що така слідча дія проводиться за обстановки та умов, в яких ця подія відбулась в дійсності.
Незважаючи на те, що зі слів підозрюваних події відбувались у нічний час, вказані відтворення проводились у денний час. При відтворенні вимірювання відстаней між учасниками події і хронометраж останньої не проводились, а тому неможливо зробити висновок, що міг бачити ОСОБА_14 в момент вбивства.
Крім цього, відтворення за участю ОСОБА_14 обставин, які з його слів мали місце на соняшниковому полі, фактично проводилось на спортивному майданчику м. Старокостянтинова, а тому неможливо зробити висновок, чи орієнтувався він на місці вчинення вбивства.
За таких обставин місцевий суд обґрунтовано визнав недопустимими докази, здобуті під час проведення відтворень обстановки та обставин події за участю ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Показання ОСОБА_14 щодо залишення трупа ОСОБА_16 на спині обличчям догори, суперечать обставинам, установленим при виявленні трупа ОСОБА_16 15 січня 2011 року, оскільки останній виявлений в положенні на животі обличчям до землі, що також обґрунтовано викликає сумнів у добровільності та правдивості зізнавальних показань ОСОБА_14 .
Згідно роздруківки інформації, наданої ПрАТ «Київстар» (т.9, а.с.152-158; т.17, а.с.20, 25), телефонних з`єднань між абонентськими номерами: НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_14 , та НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_13 , за період з 17-ї години 30 хвилин 03 січня 2011 року до 17-ї години 47 хвилин 17 січня 2011 року, не відбувалось, у зв`язку з чим зізнавальні показання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що вони спілкувались по телефону між собою 08 січня 2011 року та домовлялись про зустріч цього ж дня, обґрунтовано визнані місцевим судом сумнівними.

Обгрунтовано, на переконання колегії суддів, місцевий суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_49 . Зокрема, її показання в частині того, що вона бачила ОСОБА_19 живою в обідню пору 09 січня 2011 року, суд спростував показаннями свідків ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , які узгоджуються між собою та іншми матеріалами провадження, не довіряти показанням яких у суду не було підстав,

Згідно матеріалів кримінального провадження не доведено, що ОСОБА_19 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були між собою знайомі, що дає додаткові підстави сумніватись у правдивості зізнавальних показань ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Посилання обвинувачення на те, що при дослідженні телефонних з`єднань ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в період з 08 січня 2011 року по 16 січня 2011 року вони ймовірно могли знаходитись неподалік місця виявлення трупа ОСОБА_19 є припущенням і жодним чином прямо не свідчить про те, що саме вони вчинили інкриміновані їм злочини.

Спростовуючи алібі ОСОБА_14 , слідство також посилалось лише на телефонні з`єднання ОСОБА_14 о 03 години 38 хвилини 17 секунд 09 січня 2011 року, не перевіривши інших телефонних з`єднань, які відбулись у той час (а їх було 7) з мобільного телефону останнього, і в зоні дії якої базової станції вони відбулись слідством встановлено не було.
З наявних у матеріалах кримінального провадження висновків психологічних експертиз №1519/13-32 від 18 квітня 2013 року та №1518/13-32 від 07 липня 2013 року відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що тиск на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під час проведення відтворення обстановки та обставин події з боку інших учасників слідчої дії не чинився. Водночас ці висновки жодним чином не спростовують твердження обвинувачених про застосування до них недозволених методів слідства до початку проведення цих слідчих дій. Самі обвинувачені не стверджували, що такий тиск відбувався саме під час проведення відтворення.
Колегія суддів погоджується з думкою місцевого суду про те, що висновки експертизи волокон та волокнистих матеріалів, проведеної експертом ОСОБА_54 (т.6, а.с.111-120), не можуть вважатись достатнім доказом вини ОСОБА_13 . Цей висновок зроблений щодо виявлення волокон на куртці ОСОБА_13 , які за родовими ознаками мають спільну групову належність із волокнами куртки загиблої ОСОБА_16 , однак, зважаючи на відсутність індивідуалізуючих ознак порівняльних об`єктів, не мають достатнього підґрунтя для категоричного висновку щодо походження зазначених волокон саме від куртки ОСОБА_17 .

Підставою для дачі дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 та його батьків став рапорт оперуповноваженого ОСОБА_55 від 04 квітня 2011 року, згідно якого ОСОБА_14 вчиняв насильницькі дії щодо ОСОБА_56 , погрожуючи їй по телефону та вимагаючи зустрічі, приїжджаючи до її місця проживання, де міг зустріти ОСОБА_17 . Окрім того, його телефон зафіксований у моніторингу з`єднань стільникового зв`язку на місці виявлення трупа ОСОБА_17 . Однак, мобільний телефон ОСОБА_14 був вилучений лише при його затриманні 06 квітня 2011 року і тільки тоді було встановлено номер його сім-карти.

На підтвердження викладених у вказаному рапорті обставин прокурор жодних доказів не надав і відмовився від допиту у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_57 .

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у досудового слідства не було об`єктивних даних уважати, що ОСОБА_14 причетний до вбивства ОСОБА_19 , не було підстав проводити обшук за місцем його проживання та для його фактичного затримання.

Також залишилось невстановленим, яким чином ОСОБА_14 прибув у Старокостянтинівський РВ 06 квітня 2011 року, тоді як у журналі обліку відвідувачів та запрошених до Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, який був досліджений судом, 06 квітня 2011 року його взагалі не зазначено, не зареєстровано.

Як видно з висновків судово-медичних експертиз № 89 та № 90 від 06 квітня 2011 року, в них не зазначено в котрій годині і в чиїй присутності розпочато огляд ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , номер приміщення в Старокостянтинівському РВ УМВС України, де такий огляд проводився.

Обвинуваченням так і не надано доказів, в якій годині та з яких підстав слідчим 06 квітня 2011 року були призначені судово-медичні експертизи, а також в який період часу, де і в чиїй присутності вони проводились.

Вказані експертизи були призначені за відсутності будь-яких скарг від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

З протоколами оголошення обвинуваченим (підозрюваним) про призначення вище вказаних експертиз і ознайомлення їх з постановою про їх призначення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ознайомлено лише 20-21 червня 2011 року (т.6, а.с.23, 24, 30, 31), чим грубо порушено їх право на захист, бо вони були позбавлені можливості поставити експерту ряд запитань з приводу наявності у них тілесних ушкоджень, часу та механізму їх спричинення.

Ці обставини вказують на те, що у слідчого ОСОБА_23 вже при першому спілкуванні з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виникли сумніви у добровільності їх зізнавальних показань.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_14 та ОСОБА_13 неодноразово стверджували про застосування до них незаконних методів дізнання та слідства.

Перевіривши матеріали за заявою ОСОБА_13 про неправомірні дії працівників Старокостянтинівського РВ УМВС України, судом першої інстанції правильно встановлено, що перевірка проводилась Старокостянтинівською міжрайонною прокуратурою, тобто органом, який контролював дане розслідування, що може свідчити про можливу упередженість проведеної перевірки, оскільки така повинна проводитись ефективно незацікавленим прокурором.

Згідно матеріалів перевірки прокурором не встановлено, хто і коли здійснив фактичне затримання та доставку ОСОБА_14 і ОСОБА_13 до Старокостянтинівського РВ, хто утримував їх у цьому приміщені до проведення допиту слідчим, що свідчить про неповноту проведеної перевірки.

Спростовуючи показання ОСОБА_14 і ОСОБА_13 щодо застосування до них 06 квітня 2011 року недозволених методів слідства перед проведенням їх перших допитів, сторона обвинувачення не спростувала показання ОСОБА_14 щодо його фактичного затримання цього дня близько 11-ї години. Не пояснила, ким він був фактично затриманий і де перебував з цього часу до першого з`явлення до слідчого, яке відбулось 06 квітня 2011 року о 15 годині 50 хвилин. Таким чином, не спростовано його тверджень щодо застосування до нього незаконних методів слідства.

Беручи до уваги, що ОСОБА_14 після його фактичного затримання перебував під контролем держави, обов`язок довести в суді обставини незастосування до нього у цей час незаконних методів слідства покладається на сторону обвинувачення, що у даній справі теж не було зроблено.

Також, сторона обвинувачення не спростувала показання ОСОБА_13 щодо його фактичного затримання близько 15-ї години 15 хвилин 06 квітня 2011 року. Сторона обвинувачення не пояснила, ким він був фактично затриманий і де перебував до першого допиту, який почався о 19 годині 20 хвилин 06 квітня 2011року, де він перебував більше трьох годин після цього допиту і до моменту затримання о 00 годин 20 хвилин 07квітня 2011 року, таким чином не спростувала його тверджень щодо застосування до нього теж незаконних методів слідства як і до ОСОБА_14 .

Беручи до уваги, що ОСОБА_13 після його фактичного затримання перебував під контролем держави, обов`язок довести в суді обставини незастосування до нього у цей час незаконних методів слідства покладається на сторону обвинувачення, що у даній справі теж зроблено не було.

У рішенні по справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що «як правило, вже на початку поліцейських допитів обвинуваченому має надаватися можливість користуватися допомогою захисника. Право на захист буде непоправно порушено, якщо при засудженні його судом використовуватимуться викривальні показання, отримані під час допиту без присутності захисника».

Як пояснив в судовому засіданні слідчий ОСОБА_23 , перші відомості, які свідчили про причетність ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до вбивства ОСОБА_16 він отримав 06 квітня 2011 pоку о 15 годині 50 хвилин зі слів ОСОБА_14 , що вказувало на наявність з цього моменту обгрунтованих підозр ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у вчиненні вбивства ОСОБА_17 . Однак слідством не була забезпечена ОСОБА_13 та ОСОБА_14 можливість під час їх допитів скористатись правовою допомогою, що свідчить про непоправне порушення їх прав на захист.

Даючи оцінку показанням свідків ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , на які посилається сторона обвинувачення, як на доказ вини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вони не свідчать про їх причетність до вчинення інкримінованих їм злочинів, не являються прямими доказами їх вини.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що місцевим судом у повному обсязі досліджено обставини кримінального провадження, усім зібраним у справі доказам дана належна правова оцінка.

Місцевий суд вказав та обґрунтував у виправдувальному вироку, чому ним взято до уваги одні докази та відхилено інші, в результаті чого дійшов правильного висновку про відсутність в матеріалах кримінального провадження достатніх, належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

При розгляді цього кримінального провадження суд виходив з вимог ст.62 Конституції України та передбаченого в ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях.

Ці положення ст.62 Конституції України узгоджуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

У пункті 1 ст.1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так, місцевий суд послався на справу «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 p. (п.146), в якій Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р.33, § 77).

Виходячи з оцінки наданих суду доказів у їх сукупності та роз`яснень, даних у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» N 9 від 01.11.1996 року, (п.п.18, 19) про те, що Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми мають пряму дію (ст.8), суд зобов`язаний при розгляді конкретних справ керуватись, насамперед, нормами Конституції.

Суд також виходив з рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, де зазначено, що «подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою статті 66 КПК України (в редакції 1960 року) речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема, внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом» та прямо зазначеного у ч.3 ст.62 Конституції України положення про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Виходячи з наведеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені достатні, належні та допустимі докази докази для доведення в суді винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, вичерпані можливості їх отримання, а тому саме на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України законно постановив щодо них виправдувальний вирок.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Красилівського районного суду від 23 червня 2014 року стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , процесуального керівника у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_15 в інтересах виправданого ОСОБА_13 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2