АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/752/16 Справа № 192/2279/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
представника заявника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляцію представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 р. про накладення арешту на майно, -
встановила:
Відповідно до встановленого органом слідства, 9 червня 2016 р. нвстановлені особи між селами Звонецький Хутір та Василівка, Солонянського району Дніпропетровської області в лісосмузі здійснювали спил дерев.
Під час огляду 10 червня 2016 р. місця події, на грунтовій дорозі, розташованій поблизу лісосмуги на захід від с. Звонецький Хутір, виявлено автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» з державним реєстраційним номером « НОМЕР_1 » з фрагментами деревини у кузові.
Згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного средства від 14 січня 2006 р., він належить ОСОБА_7 .
Повідомлення про скоєний злочин зареєстровано та внесено до ЄРДР за № 0000434 з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 246 КК України.
Рішенням слідчого судді накладено арешт на автомобіль «ГАЗ-53 Б» з державним реєстраційним номером « НОМЕР_1 », а також на деревину шляхом заборони на розпорядження та користування вказаним транспортним засобом та деревиною.
Приймаючи таке рішення, суд вмотивував його тим, що органом слідства доведено, що вказаний транспортний засіб, а також фрагменти спиляних дерев можуть зберігати на собі сліди злочину, тому обгрунтовано визнані рехчовими доказами. У зв`язку з чим, з метою їх збереження, що є необхідними для належної правової кваліфікації, суд прийшов до висновку про необхідність накладення на них арешту.
Представник заявника не погодився з рішенням суду. В апеляції просить його скасувати, постановити нове, яким відмовити слідчому в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль.
Вважає, що органом слідства та судом не доведено, що вказаний автомобіль відповідає вимогам ст. 98 КПК та може бути речовим доказом і зберігати на собі сліди його вчинення.
Стверджував, що вилучений автомобіль використовується його власником для перевезень з метою отримання прибутку, а арешт майна призвів до обмеження його прав у використанні.
Прокурор в судове засідання не прибув. Про час, місце та дату слухання апеляції був повідомлен належним чином. Дані про поважність причин неявки не надав, тому колегія з урахуванням думки представника заявника, вважає, відповідно до вимог ст. 405 КПК, заможливе розглянути провадження без участі останнього.
Заслухав суддю-доповідача, доводи представника скаржника, який підтримав апеляцію, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, ухвалу скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 171 КПК, із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, дослідивши матеріали за клопотанням, а також надане апеляційному суду кримінальне провадження, колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК при його внесенні та розгляді.

Як вбачається із матеріалів доданих до клопотання, відомості до ЄРДР внеено з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ст. 246 КК.

Звертається увага на те, що склад злочину, передбачений вказаним кримінальним законом буде мати місце після незаконної порубки дерев і чагарника у лісах, захисних та інших лісових насадженнях при настанні відповідних наслідків у вигляді заподіяної істотної шкоди.

Із суті вказаної норми закону для того, щоб такі дії мали місце, не має значення, що для цього б застосовувався транспортний засіб.

Тому рішення слідчого, щодо визнання транспортного засобу в якості речового доказу уявляється вкрай сумнівним. Таке уявлення сумнівне ще і тому, що слідчим не наведено в обгрунтування своїх висновків, які сліди можуть бути на транспортному засобі для підтвердження чи спростування доводів слідства про скоєний злочин при обставинах, на які він посилається.

Переконливих даних про те, що арешт транспортного засобу буде мати одне із вирішальних місць для підтвердження своїх висновків про наявність складу злочину, слідчий не навів.

Не враховано слідчим суддею, що у клопотанні слідчого не зазначено конкретних підстав для здійснення арешту вищезазначеного транспортного засобу, а лише містяться посилання на вимоги ст. ст. 167 та 170 КПК, що на думку колегії, не дає обґрунтованих підстав для застосування цього заходу кримінального провадження.

Не можна залишити поза увагою, що як у матеріалах за клопотанням, так і у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що кримінальним правопорушенням кому-небудь завдана якась шкода, а також дані про те, що по справі заявлявся цивільний позов, враховуючи те, що склад злочину, передбачений ст. 246 КК, може мати місце при заподіянні у тому числі і істотної шкоди.

Між тим, погоджуючи клопотання слідчого, прокурор не врахував, що у ньому не зазначено розмір шкоди, завданої злочином; не міститься посилання на докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, що свідчить про порушення слідчим і прокурором вимог ст. 171 КПК.

Колегія звертає увагу на те, що рішення суду постановлено іменем України і є важливим актом правосуддя, тому до його винесення необхідно підходити з суворим додержанням вимог процесуального закону. У зв*язку з цим, посилання в судовому рішенні на норми процесуального закону, які ним не передбачені (ст. 170 ч. 10 КПК), викликає сумніви в його законності і обгрунтованості.

Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про накладення арешту на майно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не може бути визнане законним та обґрунтованим, а його ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової, якою клопотання слідчого необхідно повернути прокурору для усунення допущених недоліків з підстав, передбачених ст. 172 ч. 3 КПК.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 р. про накладання арешту на автомобіль «ГАЗ 53 Б» з державним реєстраційним номером « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14 січня 2006 р. належить ОСОБА_7 ; на деревину, яка знаходиться у кузові вказаного автомобіля шляхом накладання заборони на розпорядження та користування вказаним рухомим майном та деревиною скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого Солонянського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4