Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/910/15-к
Провадження № 1-кп/490/104/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ровеньки Луганської області, є українцем, громадянином України, здобув вищу освіту, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, є фізичною особою-підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

На думку органів досудового розслідування та державного обвинувачення, ОСОБА_4 вчинив злочин за таких обставин.

Він за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи Закон України № 60/95-ВР від 15.02.1995 "Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів", незаконно виростив для подальшого особистого вживання кущі коноплі в невстановленій кількості, згодом шляхом висушування та подрібнення рослини коноплі, незаконно виготовив наркотичний засіб - канабіс, у невстановленій кількості, який незаконно зберігав за місцем свого мешкання для особистого вживання без мети збуту.
11.09.2013 в період часу з 00.00 години до 00.20 годин працівниками міліції в ході огляду квартири за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено і вилучено речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 1389 від 17.09.2013 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, вагою в перерахунку на суху речовину 65,383 грама, який ОСОБА_4 незаконно виготовив та зберігав для особистого вживання без мети збуту.
Ці дії органом досудового розслідування та державним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України - як незаконне виготовлення, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних обставин не визнав.

Він пояснював, що за своєю освітою та за своїм фахом є лікарем-гомеопатом; володіє техніками використання коноплі у лікувальних цілях. З метою застосування таких технік на практиці, а також - задля задоволення своїх власних естетичних потреб він дійсно вирощував за місцем свого проживання у горшку кущ коноплі.

Далі обвинувачений пояснював, що дійсно використовував цю рослину задля виготовлення лікувальних препаратів, але - не задля виготовлення наркотичних засобів.

Проте, як стверджував обвинувачений, виготовлені ним лікувальні препарати станом на 11 вересня 2013 року в його квартирі були відсутні.

Щодо подій 11 вересня 2013 року пояснював, що у той період часу мешкав у належній йому квартирі АДРЕСА_2 разом із своєю донькою ОСОБА_7 та її співмешканцем. 10 вересня 2013 року між ним та співмешканцем його доньки виник конфлікт, під час якого той погрожував вбивством. За такого в вечорі 11 вересня 2013 року він не пустив доньку до вказаної квартири, та викликала міліцію. На момент входу міліції до квартири ніяких виробив з конопель у квартирі взагалі, а тим більше - на столі - не було й бути не могло, звідки взялась речовина, про яку йдеться в обвинувальному акті, він не знає, в момент її виявлення його не було вдома, бо він вже був доставлений до відділу міліції.

Спираючись про таке, а також про те, що обмеження конопель в обігу є шкідливим для здоров`я населення, обвинувачений просив його виправдати.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження наголошувала на тому, що у діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України є відсутнім, через що просила визнати його невинуватим та виправдати.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину обвинуваченого доведеною, та просив, визнавши його винним у вчиненні злочину, призначити йому покарання в межах найнижчої межі санкції частини 1 статті 309 Кримінального Кодексу України.

Судом встановлено, що предметом злочину, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, є наркотичні засоби.

При цьому, як наголошено у абзаці 2 пункту 1 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів": "Оскільки для встановлення виду, назви і властивостей наркотичного засобу, психотропної речовини, аналога такого засобу, речовини або прекурсору, їх походження, способу виготовлення чи

переробки, а також належності наркотиковмісних рослин необхідні спеціальні знання, у справах даної категорії обов`язково має бути висновок експерта з цих питань"

На підтвердження того, що ОСОБА_4 виготовляв саме наркотичний засіб - канабіс, до того ж - у певній кількості - органи досудового розслідування та державне обвинувачення надали суду висновок експерта № 1389 від 17 вересня 2013 року.

Дослідженням цього висновку у суді встановлено, що предметом експертного дослідження в цьому випадку була речовина сіро-зеленого кольору, що була вилучена під час "огляду місця події" - квартири АДРЕСА_2 .

При цьому органи досудового розслідування та державне обвинувачення виходили з того, що:

-ця речовина була належним чином передана експерту на дослідження.

-вона зберігалась у житлі обвинуваченого, про що свідчать відомості про стан його помешкання, отримані під час досудового розслідування;

-ці данні були отримані у встановленому законом порядку

І......Проте, із тим, що відомості про стан помешкання ОСОБА_4 були отримані в установленому законом порядку погодитись неможливо.

Так, порядок отримання цих відомостей є вичерпно врегульованим статтею 233 КПК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті: "Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді", окрім спеціально обумовлених частиною 3 цієї статті випадків.

1. Органи досудового розслідування та державне обвинувачення посилаються про те, що проникнення до житла ОСОБА_4 з метою отримання відомостей про його стан було здійснене за добровільною згодою особи, яка ним володіє - ОСОБА_7 .

Оцінюючи ці посилання, суд виходе з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави /частина 1 статті 8 КПК України/, а також засади недоторканості житла /стаття 13 КПК України/, зі змісту якої випливає, що кожен має право на повагу до свого житла та лише особисто має право надати доступу до свого помешкання.

В цьому ж випадку з залученої до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_7 вбачається, що нею вона дала добровільну згоду на огляд "належної їй" квартири АДРЕСА_2 .

Органи досудового розслідування та державне обвинувачення вважали, що таким чином ОСОБА_8 у встановленому законом порядку була дана згода на огляд помешкання обвинуваченого.

Але з таким погодитись неможливо.

Так, по-перше, з залучених до матеріалів кримінального провадження довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16 січня 2015 року, інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості, витягу № 34097033 від 28 травня 2013 року про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що квартира АДРЕСА_2 29 жовтня 1998 року внаслідок приватизації була передана у власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 . З цих же документів, показів обвинуваченого та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на цей час померли; обвинувачений є їх єдиним спадкоємцем.

Відповідно до статті 1226, частини 3 статті 372 Цивільного Кодексу України таке означає, що вказана квартира належить на праві спільної часткової власності обвинуваченому ОСОБА_4 , його доньці ОСОБА_7 та його колишній дружині ОСОБА_11 .

Відповідно до частини 3 статті 358, статті 361 ЦК України за такого кожен з них, зокрема - ОСОБА_7 - володіє та має право розпоряджатись лише належною їй часткою згаданої квартири, але - не частками інших співвласників, зокрема - ОСОБА_4 .. Більше того, таке не надає жодній з цих осіб права діяти від імені іншого співвласника.

Далі, з залученої до матеріалів кримінального провадження довідки, виданої ТОВ "Забота" 29 січня 2015 року за номером 301 вбачається, що право користування житловими приміщеннями у квартирі АДРЕСА_2 , окрім осіб, які померли, мають обвинувачений ОСОБА_4 , його колишня дружина ОСОБА_11 , його донька ОСОБА_7 та його онук ОСОБА_13 .

При цьому з показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та самого обвинуваченого вбачається, що між ними склався сталий порядок користування житловими приміщеннями вказаної квартири, відповідно до якого ОСОБА_11 взагалі у квартирі не мешкає та не користується нею, ОСОБА_4 користується лише певними кімнатами, а ОСОБА_7 з його онуком - лише іншими кімнатами.

Таке в цілому відповідає наведеним вище вимогам закону щодо здійснення вказаними особами права власності у квартирі та свідчить про те, що як обвинувачений, так й ОСОБА_7 фактично користується лише визначеною ними часткою квартири, але - не приміщеннями, що займають інші особи.
Наведені докази у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_7 об`єктивно не володіє помешканням ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 та не має юридичного права надавати згоду на його обстеження з метою отримання відомостей про його стан.
По-друге, з показів обвинуваченого, свідка ОСОБА_7 , а також з показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 /працівників міліції/, свідка ОСОБА_16 /працівника пожежно-рятувальної служби/ вбачається, що безпосередньо перед тим, як ОСОБА_7 надала згоду на обстеження житла ОСОБА_4 , між нею та ним виник конфлікт із приводу користування вказаної квартири, зміст якого полягав у тому, що ОСОБА_4 наявність в неї такого права заперечував; факт наявності цього конфлікту та його зміст були відомі працівникам правоохоронних органів.

Такі обставини в цьому конкретному випадку обґрунтовано породжували сумніви у можливості проникнення до помешкання ОСОБА_4 на підставі згоди ОСОБА_7 .
Оцінюючи ці обставини у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що в цьому випадку заява ОСОБА_7 про дозвіл на обстеження квартири АДРЕСА_2 не є заявою особи, яка володіє помешканням ОСОБА_4 та не надає права на обстеження його помешкання. Більше того, обстеження його помешкання на підставі цієї заяви, до того ж - в зв`язку із розглядом кримінальної справи щодо нього - є порушенням його права на недоторканість житла.
2. Матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що особисто ОСОБА_4 своєї згоди на проникнення до його помешкання працівникам міліції не надавав.

3. Порядок дій у разі відсутності згоди особи на обстеження її помешкання є вичерпно врегульованим нормами статті 233 КПК України та передбачає обов`язкове отримання ухвали слідчого судді про проведення обшуку або ж до такого обстеження, або ж - у передбачених законом випадках - негайно після його проведення.

Наслідки порушення цього правила також є вичерпно врегульованими частиною 3 статті 233 КПК України, та вони полягають у тому, що в такому разі усі докази щодо стану помешкання особи є недопустимими.

Отже, під час досудового розслідування належних та допустимих доказів щодо стану помешкання ОСОБА_4 отримано не було

ІІ......За такого неможливо погодитись і з тим, що відомості про стан помешкання обвинуваченого свідчать про те, що в його помешканні зберігалась певна речовина.

ІІІ......Неможна погодитись і з тим, що речовина, дослідження якої стало підставою для дачі висновку № 1389 від 17 вересня 2013 року, була надана експерту правомірно.

Так, матеріали справи свідчать, що ця речовина була отримана внаслідок неправомірного обстеження помешкання ОСОБА_4 .

Відповідно до частини 3 статті 233, статті 255 КПК України за такого ця речовина за рішенням прокурора мала бути або - повернута ОСОБА_4 , або ж - знищена; її передача до інших осіб, зокрема - до експертних установ - є забороненою.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що висновок експерта № 1389 від 17 вересня 2013 року, як отриманий внаслідок протиправних дій, всупереч встановленого законом порядку та внаслідок порушення прав обвинуваченого, також є недопустимим доказом.
Покази свідків же на підтвердження виду, назви і властивостей наркотичного засобу, його походження, способу виготовлення чи переробки, як свідчить наведене вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, не є достатніми.

Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 виготовляв саме наркотичний засіб - канабіс, до того ж - у певній кількості - органи досудового розслідування та державне обвинувачення не надали, можливість збирання таких доказів на теперішній час є відсутньою.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що органи досудового розслідування та прокурор не довели, що в діях ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 Кримінального Кодексу України, через що за пред`явленим обвинуваченням його слід визнати невинуватим та виправдати.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 307 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 307 Кримінального Кодексу України.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_17 =

11.04.2016