Дата документу Справа № 317/840/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/840/16-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/784/16 ОСОБА_1
Категорія ст. 408 ч. 1 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясне Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працюючий, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 408 КК України та призначено покарання із застосуванням положень ст. 62, 69 КК України у виді 6 місяців тримання в дисциплінарному батальйоні.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралася.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений, не заперечуючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить вирок змінити у зв`язку з його суворістю і невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилаючись на наявність вагітної дружини та її дочки, які у разі його засудження до реального відбування покарання залишаться без засобів на існування, просить звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем старшим стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи умисно всупереч інтересам військової служби, в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 16 жовтня 2014 року з метою ухилитися від військової служби, не з`явився з відпустки на службу, а саме бригадний полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований поблизу АДРЕСА_3 , де тимчасово дислокувалась військова частина польова пошта НОМЕР_1 , ухиляючись від військової служби до 01 лютого 2016 року.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, та наполягали на застосування ст. 75 КК України, думку прокурора щодо законності і обґрунтованості вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

ОСОБА_8 протягом досудового розслідування та в судовому засіданні повністю визнав себе винним у скоєнні злочину за обставинами, зазначених у вироку суду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, суд обмежився лише допитом обвинуваченого, в ході якого він визнав себе винним в повному обсязі та дослідженням обставин, які характеризують особу.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, яке кваліфіковане судом за ч. 1 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого, тобто в частині призначеного покарання.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 65, 69, 62 КК України.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про його особу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини справи, що пом`якшують покарання: щире каяття обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, брав участь в АТО, на час розгляду справи судом першої інстанції проживав разом ОСОБА_9 , яка була вагітною, а на теперішній час взяв з нею шлюб та виховує спільну дитину і дочку дружини ОСОБА_10 . Таким чином, врахувавши усі обставини справи і дані про особу обвинуваченого, на які він посилається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку як про застосування ст. 69 КК України, так і можливість призначення покарання у виді триманням у дисциплінарному батальйоні на мінімальний строк, передбачений ст. 62 КК України. Ст. 75 КК України не передбачає звільнення від відбування покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців з випробуванням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: 1 2 3