АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/4752/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2332/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2,3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29.06.2016 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.06.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснокутськ Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 16 липня 1998 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст. 94 КК України в редакції 1960 року до 8 років позбавлення волі, звільненого 06 серпня 2004 року за відбуттям строку покарання; 11 травня 2005 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, 02 вересня 2005 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.2,70, 71 ч.4 КК України до 6 років позбавленні волі, звільненого 12 липня 2011 року за відбуттям строку покарання, 22 лютого 2012 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст. 263 ч.2 КК України до 120 годин громадських робіт.

В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд зазначив, що враховуючи конкретні обставини по справі, дослідивши матеріали особової справи засудженого, приймаючи до уваги його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, одна лише позитивна характеристика засудженого, за відсутністю заохочень та будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, не може свідчити, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду у відношенні засудженого, та про його виправлення.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, засудженим ОСОБА_7 подана на нього апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29.06.2016 року скасувати, його заяву про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Заслухавши доповідача; пояснення засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, рішення районного суду скасувати, задовольнивши його заяву про умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, просив рішення районного суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване; дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано до засудженого, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і, у разі засудження за тяжкий злочин, відбув не меш 2/3 призначеного судом покарання.

ОСОБА_7 засуджений 22.10.2012 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 03 років позбавлення волі. Початок строку покарання 02.04.2014 року, кінець 02.04.2017 року, тобто на теперішній час засудженим відбутий 2/3 строку призначеного судом покарання.

Так, ОСОБА_7 під час тримання у Харківському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

Згідно характеристики, за період відбування покарання в Темнівській виправній колонії №100 ОСОБА_7 характеризується позитивно, дотримуються норм, які визначають порядок, умови та відбування покарання та розпорядження дня установи, працевлаштований до господарчої обслуги кухарем житлової зони установи, залучався до робіт з благоустрою установи, до праці ставиться позитивно, своєчасно та в повному обсязі виконує поставлені завдання.

22 квітня 2015 року було розглянуто питання про застосування зміни умов тримання ОСОБА_7 відповідно до ст.ст.100, 101 КВК України, рішенням комісії йому було відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

07 жовтня 2015 року було розглянуто питання щодо можливості застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 КК України, рішенням комісії колонії ОСОБА_7 було відмовлено, як особі яка не стає на шлях виправлення.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 стягнень не має, двічі заохочувався адміністрацією установи, 01 квітня 2015 року та 01 жовтня 2015 року.

Вказівкою заступника керівника місцевої прокуратури № 6 Невідомого І. від 27 квітня 2016 року, накази начальника установи від 01 квітня 2015 року та від 01 жовтня 2015 року про застосування заохочень відносно ОСОБА_7 скасовані як такі, що не відповідають вимогам ст.130 КВК України.

Рішення комісії оформлене протоколом № 16 від 20 квітня 2016 року в частині надання погодження щодо застосування заохочувальної норми у вигляді направлення подання до суду для розгляду питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбуття покарання - скасоване як таке, що суперечить вимогам ст.81 КК України та ч.2 ст.130 КВК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 20002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального

кодексу України.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що лише однієї позитивної характеристики недостатньо для того, щоб підтвердити сумлінну поведінку, ставлення до праці та становлення засудженого ОСОБА_7 на шлях виправлення

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -