АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2867/16-к Номер провадження 11-кп/786/815/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 КК- Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
та представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0001994 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 22 липня 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борисівка Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого начальником відділу НГВУ «Полтаванафтогаз», проживаючого в АДРЕСА_1 раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року шести місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки та обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 7010 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 57 000 грн., а всього 64 010 грн.

Позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації 21 092,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 за проведення експертизи судові витрати на користь держави в розмірі 703, 68 грн.

Вирішено питання речових доказів.
Не погоджуючись з даним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд при застосуванні положень ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування з випробуванням як основного, так і додаткового покарання. В зв`язку з вищевикладеним просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки поклавши на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.
В апеляційній скарзі з внесеними доповненнями ставиться питання про зміну вироку суду та зазначає, що суд першої інстанції призначив занадто суворе додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, яке не відповідає особі обвинуваченого, оскільки він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинений ним злочин не є умисним, він добровільно відшкодував завдані потерпілій збитки, активно сприяв у розкритті та розслідування кримінального провадження, щиросердечно розкаявся у вчиненому злочині. Зазначає, що позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його можливості належним чином забезпечувати дохід сім`ї.
Також, вказує, що потерпіла на момент дорожньої пригоди перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що могло суттєво знижувати її увагу та реакцію,у зв`язку з чим просить вирок суду змінити в частині призначеного додаткового покарання та зменшити суми, які підлягають стягненню, відмовити потерпілій у задоволені позову про стягнення матеріальної шкоди та відмовити у задоволенні позову прокуратури на користь держави в особі департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації про стягнення 21 092,16 грн. витрат на лікування потерпілої у державному медичному закладі.
На адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого від потерпілої ОСОБА_11 , в яких зазначено, що вина обвинуваченого, який збив її на пішохідному переході, у вчиненні злочину доведена повністю. В наслідок пригоди їй було завдано тяжкі тілесні ушкодження. Лікування не призвело до повного відновлення і вона на даний час являється інвалідом другої групи. У зв`язку з вищевикладеним просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Районним судом встановлено, що 14 листопада 2015 року близько 18 годин 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Сінній від вул. Соборності (Жовтневої) у напрямку вул. Пушкіна у м. Полтаві та проїжджаючи в районі перехрестя вулиць Сінна- Зигіна в порушення вимог п.18.1 ПДР України при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість свого руху та не зупинив транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходам, і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №204 від 26.02.2016 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з переломом кісток черепу з переходом на основу, субдурального крововиливу, перелому кісток тазу, кісток правої гомілки, гематом, забоїв м«яких тканин, забійних ран голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання своєї апеляційної скарги, думку прокурора на підтримання вимог викладених в його апеляційній скарзі, а врешті залишення без зміни, думку представника потерпілої, який заперечував проти апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого до часткового задоволення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд повно і всебічно розглянув обставини провадження, проаналізував надані сторонами докази, які перевірив і належним чином оцінив з точки зору допустимості, належності і достовірності та прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 який сторонами та потерпілою не оскаржується.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України є правильною і не оскаржується.

Разом з тим, колегія с уддів вважає, що при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 суд не в повній мірі дотримався вимог матеріального та процесуального закону.

Так, за змістом ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими цим кодексом та нормами ЦПК України .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно пункту 16 роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» статтею 21 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди ЦК України та змісту ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)

Як убачається із матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції не дотримався вищезазначих норм закону та не залучив у якості третьої особи страхову компанію.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 22 липня 2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 - скасувати та матеріали кримінального провадження направити до Київського районного суду м. Полтава для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4