Справа № 466/652/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004469 від 22.12.2015 року щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

у с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 19.12.2015 р. у період часу близько 15 год. 00 хв. по 15 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні кафе-бару «Яна» ТзОВ «Телевідео», що за адресою вул. Лінкольна, 53 у м. Львові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до установлених норм поведінки, вчинив хуліганство, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке виразилось в тому, що він, нехтуючи елементарними правилами поведінки, моральності та добропристойності, усвідомлюючи те, що перебуває у громадському місці, вчинив шарпанину із працівником бару ОСОБА_7 , при цьому, висловлювався у її сторону нецензурною лайкою.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_3 вийшов із приміщенні ТзОВ «Телевідео» кафе-бару «Яна» на терасу, справив свої природні потреби, після чого взяв до рук дерев`яний стіл та кинув його до землі, чим пошкодив вказаний стіл. Хуліганські дії ОСОБА_3 намагався припинити власник даного кафе ОСОБА_5 , висловивши останньому вимогу про припинення хуліганських дій та недопустимість такої поведінки, однак останній, не реагуючи на зауваження, підійшов до ОСОБА_5 та схопивши його руками за груди кинув на бетонні сходи, від чого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме синець в ділянці лівого стегна та лівої сідниці, який згідно висновку судово- медичної експертизи від 22.12.2015 відноситься до легкого ступеня тяжкості.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_3 було зірвано роботу даного закладу приблизно на 1 годину.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаного з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину повністю заперечив та пояснив, що він дійсно 19.12.15. зайшов у бар, оскільки це було по дорозі додому. Перед тим він товаришами випили горілки. Коли зайшов до кафе то попросив випити, але йому відмовили, він не вчиняв хуліганських дій тільки наполягав, що дали випити. Він добре всього не памятає. Вважає, що у його діях немає кримінального проступку та просить його виправдати.

Незважаючи на повне заперечення обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину повністю і об`єктивно стверджується показаннями допитаних за клопотанням сторін кримінального провадження потерпілого та свідків, а також представленими та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що він є директором ТзОВ «Телевідео» яке займається послугами ресторанного бізнесу та через кафе «Яна» здійснює такі послуги. 19.12.15 року він перебував за місцем своєї праці разом зі своїм товаришем і пили каву. Приблизно 15.15 год. до бару зайшов обвинувачений, який будучи у стані сильного алкогольного спяніння, підійшов до барної стійки та попросив налити йому горілки, на що бармен Жовтанецька відмовила мотивуючи ти, що він є сильно пяний. На це зауваження ОСОБА_3 відреагував дуже агресивно, почав погрожувати та намагався через стійку зачепити бармена. На його зауваження припинити пагресивну поведінку щодо бармена, також не реагував. Після зауважень, бармен ОСОБА_8 пригрозила, що буде викликати поліцію та взяла телефон і набрала номер і в той чс як почала говорити з черговим, ОСОБА_9 пішов до виходу. Враховуючи поведінку обвинуваченого, він та бармен вийшли одразу ж з кафе за ОСОБА_10 та одразу ж побачили, що він на терітої закладу справляє природні потреби. Знову ж на його та зауваження бармена припинити неподобство, обвинувачений взяв стіл, який неподалік стояв та кинув ним об землю, в результаті чого останній зломався. При цьому ОСОБА_9 будучи в агресивному стані вдреагував на зауваження ОСОБА_8 таким чином, що намагався її штовхнути, однак він став перед барменом та вимагав припинити протиправні дії. На що ОСОБА_9 схопив його за одяг і в результаті шарпанини впали на бетонні сходи таким чином, що він був під ОСОБА_10 . Десь в цей момент і прибули працівники поліції, які обвинуваченоно посадили на лавку , одни з них охороняв, а інший відбирав письмові пояснення. В подальшому ОСОБА_9 намагався втекти, однак працівники поліції вдягли на нього кайданки та відвезли до Шевченківського ВП.

При призначенні покарання просив врахувати, що обвинувачений ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, пиячить, не визнає своєї провини, не вибачився перед ним, отже не став на шлях виправлення, а тому заслуговує на реальне позбавлення волі.

Показаннями свідка ОСОБА_7 яка пояснила, що 19.12.2015 року близько 15.00 год вона була за місцем праці у кафе «Яна», що на вул. Лінкольна у м.Львові. В той час у приміщенні бару також перебував директор ОСОБА_11 та його товариш, вона в той час перебувала за барною стійкою. Зайшовши до приміщення ОСОБА_9 виглядав дуже пяний та підійшов до прилавка попросив випити, на що відповіла, що у такому стані вона відвідувачам не наливає та попросила вийти з кафе. Але на таке зауваження обвинувачений не відреагував і почав нецензурно ображати, конфлікт тривав 5-10 хв. На її зауваження, що викликаю поліцію та коли почала говорити з черговим, останній почав виходити з приміщення. Вона та директор одразу вийшли за ОСОБА_10 та побачили, що той справляє природні потреби на території кафе. На її зауваження відреагував агресивно та почав кричати і взяв стіл та кинув об землю. На зауваження директора не реагував. Почав йти у її сторону, при цьому ОСОБА_5 переступив дорогу. ОСОБА_9 взяв ОСОБА_12 за одяг почалася шарпанина і в результаті обвинувачений впав на директора, звалившись на бетонні сходи. В цей час приїхали працівники поліції. Вона писала письмове пояснення, заяви про злочин не подавала.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який будучи у суді пояснив, що в той день він прийшов у бар та через 10 хв. зайшов ОСОБА_9 , який був у нетверезому стані. Підійшовши до бармена попросив випити, на що отримав відмову і тут же почав голосно кричати, розмахувати руками до бармена. Після того як почув, що бармен викликає поліцію, вийшов з приміщення, а за ним він та бармен і ОСОБА_14 . На території справляв потреби та на зауваження бармена ОСОБА_15 відреагував дуже агресивно пішов у їх сторону і ОСОБА_11 заступився та вимагав припинити порушення. При цьому ОСОБА_9 взяв за одяг ОСОБА_12 почав шарпати і удвох впали на бетонні сходи. В цей час приїхали працівники поліції. Під час проведення слідчих дій у приміщенні кафе він приймав участь, однак інших учасників не було, окрім директора та слідчої.

Будучи у суді свідок ОСОБА_16 повідомив, що він працює на посаді інспектора патрульної служби та в той день з напарником ОСОБА_17 чергували і їм від чергового надійшло повідомлення про хуліганські дії у кафе «Яна», що на віл.Лінкольна. Прибувши на місце події побачили на території перекинутий стіл а при вході в кафе на землі лежали двоє, як потім стало відомо це були потерпілий та обвинувачений. В подальшому на обвинуваченого вдягнули кайданки, оскільки він не виконував вказівок працівника поліції бути на місці, а намагався піти та доставили до Шевченківського ВП. Протоколу про затримання не складали, оскільки його особу встановлено, на місце СОГ не викликали, оскільки вважали, що ле дрібне хуліганство.

Будучи у суді свідок ОСОБА_18 підтвердив показання напарника та додатково пояснив, що прибувши на місце події одразу розборонили двох чоловіків і це були ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Опору працівникам поліції ОСОБА_9 не чинив, оскільки він ледве тримався на ногах. В подальшому ОСОБА_3 доставили до Шевченківського ВП. При виїзді на місце події від чергового отримали інформацію про вчинення правопорушення як адміністративного.

Винуватість обвинуваченого, крім того стверджується, представленими та дослідженими судом доказами:

Даними висновку судово-медичної експертизи №2202 від 22.12.2015 р., проведеного на підставі постанови слідчого у даному кримінальному провадженні, з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_5 виявлено синець в ділянці лівого стегна та лівої сідниці. Синець утворився від дії тупого предмета, міг виникнути внаслідок контакту із бетонними сходинками під час падіння 19.12.2015 р., як вказує потерпілий і відноситься до легкого ступеня тяжкості (а.с.45).

Протоколом слідчого експерименту від 12.01.2016 р., під час якого перевірено та уточнено відомості, які мали місце 19.12.2015 року у кафе-барі «Яна» за адресою Лінкольна,53 та встановлено, як свідок ОСОБА_13 показав, як ОСОБА_3 вчинив кримінальні дії 19.12.2015 р., а саме показав, як ОСОБА_3 перебуваючи у приміщенні кафе-бару «Яна» що за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 53 вчинив конфлікт із працівником кафе ОСОБА_7 та ображав її нецензурною лайкою. Після чого вийшов на терасу вказаного кафе, де штовхнув потерпілого ОСОБА_5 в груди. Від даного поштовху потерпілий впав на бетонні сходи та отримав тілесні ушкодження.

Висновком №002907 від 19.12.2015 р. медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, з якого вбачається, що ОСОБА_3 19.12.15 року перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Даними постанови про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 28.12.15. , з якої вбачається, що в мотивувальній частині постанови йдеться про деревяний стіл, який знаходився на терасі кафе-бару. Зауваження захисника щодо визнання недопустимим цього доказу суд відхиляє, оскільки з постанови чітко вбачається про який речовий доказ йдеться мова, однак такий помилково не зазначений у резолютивній частині даної постанови (а.с.58).

Протоколом огляду предметів від 28.12.2015 р. та фото таблицею до нього (а.с.57).

Оцінюючи покази потерпілого та свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочині доведена повністю та його дії слід вірно кваліфікувати ч.3 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаного з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії.

Судом не приймаються до уваги показання обвинуваченого щодо невизнання своєї вини та в результаті чого виправдати його за даним злочином.

З об`єктивної сторони, хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає лише ті дії, які спричинили істотну шкоду особистим інтересам і відзначались особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Так, кримінально караним є грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, Їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо. Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

З досліджених у судовому засіданні доказів вбачається наявність грубого порушення порядку, яке відбувалося у громадському місці, за наявності громадян із заподіянням шкоди у т.ч і потерпілому, повязане на посягання спокою, уставлених норм моралі та співіснування громадян.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КпАП.

Особливою зухвалістю слід розуміти нахабне поводження, буйство, поєднане з насильством, яке спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян тощо.

Винятковий цинізм це демонстративна зневага норм моральності, наприклад, груба непристойність, публічне оголення, знущання над немічними особами та ін.

Судом також доведено вчинення обвинуваченим опору громадянину: директору закладу ОСОБА_5 , який припиняв хуліганські дії ОСОБА_3 і в результаті чого отримав тілесні ушкодження. В розумінні кримінально караного діяння опір - це активна фізична протидія здійсненню відповідними працівниками своїх обов`язків. Коло обов`язків, здійсненню яких вчиняється опір, залежить від виду потерпілого, якому вчиняється опір та характеризується ознаками: а) він полягає в активних діях б) дії винного полягають у застосуванні до потерпілого фізичної сили в) дії винного перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень г) дії винного вчинено під час виконання потерпілим своїх службових або громадських обов язків. Дані ознаки наявні у діях обвинуваченого та доведені у суді належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У відповідності до ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

З витягу з ЄРДР вбачається, що кримінальне правопорушення було внесено до реєстру 22.12.2015 року за заявою потерпілого від 21.12.2015 року. З цього ж дня розпочалося досудове розслідування у кримінальному провадженні. З огляду на зазначене, суд вважає, докази отримані до дати внесення кримінального правопорушення до ЄРДР і на які посилається сторона обвинувачення є недопустимими, а саме: довідка ТзОВ «Телевідео» від 21.12.2015 року; заяву ОСОБА_7 від 19.12.2015 року; рапорт ст. інспектора Шевченківського ВП від 23.12.2015 року; пояснення ОСОБА_3 від 19.12.2015 року; протокол огляду диска від 28.12.2015 року; постанову про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 28 грудня 2015 року щодо диску DVD-R «Verbatim» 1 шт.; речовий доказ диск DVD-R «Verbatim» 1 шт. у паперовому білому конверті; рапорт Слідчого СВ Шевченківського ВП ОСОБА_19 від 12.01.2016 року про те, що нею встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173, 51 КУпАП, про що додається витяг із бази «Армор».

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його посередню характеристику з місця проживання.

Обставин, які пом`якшують покарання, суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вважає, що міру покарання слід обрати в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі.

З урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, його становища, відсутність порушень під час розгляду даного обвинувального акту, а також те щовін є особою молодого віку, суд вважає що виправлення особи може бути без ізоляції від суспільства та призначити йому випробувальний термін.

Заперечення своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не може бути взято до уваги як обставина, що обтяжує покарання, а також при врахуванні мотивів щодо призначення випробувального терміну, оскільки це розуміння і позиція обвинуваченого. При цьому у судовому засіданні обвинувачений вибачився за свою поведінку під час подій 19.12.2015 року та жалкує про таку.

Речові докази по справі, а саме: деревяний стіл, який знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 - слід повернути потерпілому.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з часу проголошення вироку 17.08.2016 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження засудженому не обиралися.

Речові докази по справі, а саме: деревяний стіл, який знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 - слід повернути потерпілому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1