У Х В А Л А
Справа № 184/2642/15-к
Номер провадження 1-в/184/11/16

11.04.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров клопотання захисника засудженої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 та засудженої ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у виді сплати штрафу в розмірі 340.000 грн.,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Захисник засудженої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотання, в якому просить звільнити засуджену ОСОБА_3 від відбування покарання відносно сплати штрафу в розмірі 340.000 грн. у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року по справі №161/6469/13-к в цій частині в порядку п.п.1 ч. 1 ст. 80 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_3 була засуджена вироком Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року по справі № 161/6469/13-к до остаточного покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та штрафом в розмірі 340.000 (триста сорок тисяч) гривень з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді позбавлення волі та штрафу виконуються самостійно. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 25 грудня 2013 року. Зараховано ОСОБА_3 в строк відбуття покарання повністю відбуте покарання за вироком Турійського райсуду від 23.04.2013 року з 23.04.2013 року по 24.12.2013 року. В решті вирок залишено без змін.

Основним покаранням для ОСОБА_3 за ч.3 ст.212 КК України визначено штраф в сумі 340.000 грн. з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 3 роки з конфіскацією усього майна, яке є її власністю.

Вирок Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року по справі № 161/6469/13-к набрав законної сили 25.12.2013 року та рішенням комісії з питань розподілу направлення на переведення для відбування покарання осіб засуджених до позбавлення волі у Волинській області (протокол №1 від 03.01.2014 року) визначено вид установи мінімальний рівень безпеки з полегшеними умовами тримання.

Виконання ОСОБА_3 вироку Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року по справі № 161/6469/13-к відбувається в Орджонікідзевському ВЦ-79.

Пунктом 13 частини 1 статі 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.

Згідно підпункту 2 пункту 2 статті 539 КПК України вказано, що клопотання (подання) про вирішення питання пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 11,13 частини 1 ст. 537 КПК України.

Підпунктом 1 частини 1 статті 80 КК України встановлено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Види основних покарань від найменш тяжкого до найбільш тяжкого розташовані (відповідно до ст. 51 КК України) у такому порядку: 1) штраф; 2) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 3) громадські роботи; 4) виправні роботи; 5) службові обмеження для військовослужбовців; 6) арешт; 7) обмеження волі; 8) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовця; 9) позбавлення волі на певний строк; 10) довічне позбавлення волі.

Згідно частини 1 статті 53 КК України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Основне покарання - штраф в сумі 340.000 грн. є покаранням, яке застосовано до ОСОБА_3 судом та яке вважається менш суворим, ніж обмеження волі.

Починаючи з 25.12.2013 року по 25.12.2015 року сплинуло два роки з дня набрання чинності обвинувальним вироком по кримінальній справі №161/11443/15-к, який в частині сплати штрафу в сумі 340.000 гривень не було виконано ОСОБА_3 з об`єктивних, незалежних від неї причин.

Підставою звільнення від відбування покарання згідно ст. 152 КВК України є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Вважає, що ОСОБА_3 має бути звільнено від відбування покарання відносно сплати штрафу в сумі 340.000 грн. у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку в цій частині, в порядку підп. 1 ч. 1 ст. 80 КК України виходячи з наступного.

ОСОБА_3 станом з 25.12.2013 року по 25.12.2015 року перебувала в місцях позбавлення волі, а саме в Орджонікідзевському виправному центрі №79 та Луцькому СІЗО, відбуваючи покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року по справі № 161/6469/13-к. Разом з позбавленням волі на 5 років 6 місяців до ОСОБА_3 застосовано конфіскацію всього її майна, що поставило засуджену в найтяжкі матеріальні умови з повною відсутністю грошових коштів та майна, з яких нею міг бути сплачений штраф в сумі 340.000 грн. в період з 25.12.2013 року по 25.12.2015 року.

Обвинувальний вирок суду підлягає виконанню після набрання ним законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 535 КПК України вирок, що набрав законної сили, якщо інше не передбачено КПК, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або ВСУ (ч. 1 ст. 535 КПК України).

Спосіб, строки і порядок виконання вироку Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року в справі № 161/6469/13-к, в частині сплати штрафу в сумі 340.000 грн. не були визначені в судовому рішенні (як передбачено в ч. 1 ст. 534 КПК України).

Загальними цілями кримінального покарання, відповідно до ст. 50 КК України є, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів. Штраф може сприяти досягненню цих цілей лише тоді, коли кримінальне покарання у виді штрафу буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо виконання на практиці (тобто штраф має бути таким, щоб засуджений міг його сплатити).

Апеляційний суд визнав можливим призначити ОСОБА_3 штраф 340.000 грн. без дослідження наявності чи відсутності джерел, з яких засуджена могла б сплатити такий штраф.

В листі Верховного суду України від 01.01.2015 року: «Аналіз застосування судами такого виду кримінального покарання, як штраф» звернуто увагу судів на те, що досить часто суди призначають покарання у виді штрафу без урахування майнового стану засудженого, відомостей про його сім`ю, наявності утриманців чи інших обставин, що заслуговують на увагу.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 5 ст. 534 КПК України).

Внаслідок причин об`єктивного і суб`єктивного характеру обвинувальний вирок суду не був звернений до виконання та не міг виконуватися ОСОБА_3 в частині сплати штрафу в сумі 340.000 грн.. Відповідними контролюючими органами фактично не контролювалося виконання цього вироку, в частині сплати ОСОБА_3 штрафу в сумі 340.000 грн., починаючи з 2013 року до 2015 року включно.

Як нещодавно стало відомо, 06.01.2015 року на виконання вищезгаданого вироку Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист №161/6469/13-к про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу в сумі 340 тис. грн. для подальшого пред`явлення до органу державної виконавчої служби. За заявою Луцької ОДШ від 29.01.2015 року за вихідним №1140/10/0318-25 виконавчий лист направлено для виконання до Другого ВДВС Луцького МУЮ.

10.02.2015 року Другим відділом ВДВС Луцького МУЮ було відкрито виконавче провадження №46415102. В подальшому контролюючі органи з`ясували, що в зв`язку з тим, що органи ДВС (до яких було фактично звернуто виконавчий лист на цей штраф) не були уповноважені Законом виконувати кримінальні покарання у виді штрафу як основної міри покарання, за виконавчими листами, які надійшли в період з 08.03.2011 року по 07.05.2014 року.

Постановою ДВС від 30.06.2015 року було скасовано виконавче провадження №46415102 та відмовлено у відкритті виконавчого провадження, а виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу в сумі 340 тис. грн. повернуто стягувачеві Луцькій ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області.

Рішенням Європейського Суду з прав людини визначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року).

В статті 80 КК України визначено, що якщо вирок суду певний час не виконується (не звернений до виконання), то в подальшому його виконання є недоцільним. Не вчинення засудженим у цей період нового злочину свідчить, за загальним правилом, про його правове виправлення, втрату ним суспільної небезпечності, а отже, і застосування покарання до нього не є доцільним, бо не матиме належного карального і попереджувально-виправного впливу.

Строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання. Такими причинами можуть бути, наприклад, бездіяльність державних органів, на які покладений обов`язок виконання вироку та інше.

Як роз`яснено, зупинення строку давності відбувається у разі ухилення засудженого від відбування покарання, тобто умисного вчинення діяння, яке полягає у невиконанні засудженим обов`язку (бездіяльність) щодо відбування призначеного йому обвинувальним вироком покарання (наприклад, шляхом зміни прізвища, підроблення документів, зміни місця роботи, виїзду з місця проживання у невідомому напрямку тощо).

ОСОБА_3 не ухилялась від відбування покарання в частині сплати штрафу в сумі 340.000 гривень з 25.12.2013 року по 25.12.2015 року, оскільки не вчиняла умисних діянь чи бездіяльності, відповідальність за які передбачена в ст. 389 КК України.

Засуджена не вчиняла нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого у вказаний період, тому строки давності відносно неї не зупиняються та не перериваються. ОСОБА_3 не ухилялася від відбування такого покарання, оскільки об`єктивно не могла його виконати через відсутність грошових коштів та застосовану до неї конфіскацію майна і не вчиняла протягом встановленого законом строку нового злочину, - це свідчить про її правове виправлення, втрату її суспільної небезпечності та недоцільності виконання обвинувального вироку в цій частині, після спливу вказаних строків його виконання через втрату належного карального і превентивного впливу.

Згідно ч. 1 ст. 26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

В ч. 3 ст. 26 КВК України визначено, що у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

З 25.12.2013 року до 25.01.2014 року ОСОБА_3 не могла сплатити штраф 340.000 грн. і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу, з причин, не пов`язаних з ухиленням від його виконання, оскільки вона не мала в розпорядженні такої суми, вже перебувала під вартою в цей час, а все належне їй майно було конфісковано судом.

Згідно відповіді Головного управління ДФС у Волинській області від 17.12.2015 року №604/ФОП/03-20-11-14 на адвокатський запит повідомлено, що в центральній базі даних ДРФО ДФС України за період з IV кварталу 2013 року по III квартал 2015 року відсутня інформація щодо розмірів та джерел одержання доходів громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Засудженій ОСОБА_3 не були доступні і кредитні кошти в досліджуваний період, це виходить з листів-вимог від 31.07.2015 року ПАТ «Дельта Банк» (ідентифікаційний код 34047020), на підставі кредитних договорів від 29.05.2008 року та 04.12.2006 року, направлених Начальнику Орджонікідзевського виправного центру №79 для передачі ОСОБА_3 , з посиланнями на існування у неї прострочених (поточних) заборгованостей, які становлять 284 294,43 грн. та 306 216,98 грн..

Отже, ОСОБА_3 не мала засобів, щоб сплатити штраф в сумі 340.000 грн. за обвинувальним вироком Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року по справі № 161/6469/13-к в досліджуваний період виконання вироку.

Станом на 25.12.2015 року (після спливу двох років після набрання вироком суду законної сили), питання заміни засудженій ОСОБА_3 несплаченої суми штрафу 340.000 грн. не вирішено судом у відповідності до вимог ст. 53 КК України з об`єктивних причин.

Все вищевикладене в сукупності, зумовлює звернення до суду із заявою про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання відносно сплати штрафу в сумі 340.000 грн. у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку в порядку п.п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України. За своїм характером даний вид звільнення від відбування призначеного покарання, встановлений в ст. 80 КК України, за загальним правилом, є обов`язковим.

ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні покладаються на розсуд суду при вирішенні даного питання.

Прокурор в судовому засіданні просить залишити клопотання без розгляду, оскільки воно вже вирішено.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання захисника та засудженої ОСОБА_3 , а також вислухавши думку прокурора, засуджену ОСОБА_3 , прийшов до висновку, що клопотання слід залишити без розгляду, оскільки в судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали Апеляційного суду м. Луцьк Волинської області від 06 квітня 2016 року засуджена ОСОБА_3 звільнена від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 340.000 грн. згідно вироку Апеляційного суду Волинської області від 25.12.2013 року у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.

Керуючись ст. 50, п.п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, ч. 1, 3 ст. 26, ст. 152 КВК України, ч. 5 ст. 534, ч. 1 ст. 535, п.п. 13, 14 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника засудженої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді сплати штрафу в розмірі 340.000 грн. залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подано апеляцію протягом 7 діб до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1