АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/3/16 Справа № 415/1698/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року.
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Запоріжжя, громадянина України,
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21 травня 1996 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжжя за ст. 94 КК України 1960 року до покарання у виді
позбавлення волі на строк вісім років;
- 19 березня 2003 року Шевченківським районним судом
м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 304 КК України,
на підставі ст.ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі на
строк сім років,
засуджено:
-за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за умисне вбивство, 30 листопада 2011 року приблизно о 20.30 год. у помешканні ОСОБА_8 - квартирі АДРЕСА_2 у ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово, умисно з метою позбавлення життя, з особливою жорстокістю, наніс ОСОБА_8 двома ножами численні удари в обличчя, шию, грудну клітину та по верхніх кінцівках, спричинивши 60 колото-різаних і різаних поранень з ушкодженням судин шиї та легень, від яких настала смерть потерпілого.
Після вчинення вбивства ОСОБА_8 30 листопада 2011 року приблизно о 22.50 год. ОСОБА_7 у цьому ж місці таємно викрав майно потерпілого, а саме мобільний телефон «FLY DS 186», вартістю 950 грн.
Засуджений ОСОБА_7 в апеляції ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та повернення справи на додаткове розслідування, посилаючись на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Посилається ОСОБА_7 , крім того, на фальсифікацію слідчими матеріалів кримінальної справи, на що не відреагував суд при її розгляді. Стверджує, що висновки психіатричної експертизи не відповідають дійсності, оскільки покази, які він давав на досудовому слідстві є надуманими ним з метою пом`якшити свою вину, а їх покладено в основу експертизи про його стан в момент скоєння злочину. Зазначає, що суд безпідставно відхилив його клопотання про проведення психолого-психіатричної експертизи, позбавивши його можливості доказати факт перебування його в стані афекту в момент скоєння злочину.
В апеляції захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду через однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та призначеного покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на те, що суд безпідставно визнав ОСОБА_7 винним в скоєнні злочину за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України і вважає, що його дії необхідно кваліфікувати або за ст. 116 як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, або за ст. 118 КК України як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони. Стверджує, що допущена суттєва однобічність і неповнота судового слідства, так як залишилися недослідженими такі обставини, виявлення яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: судом відмовлено в задоволенні клопотання про проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_7 . Вважає, що протокол впізнання мобільного телефону не є допустимим доказом, оскільки складений з порушенням КПК, так як в протоколі не зазначено ознаки, за якими свідок визначив, що даний телефон належить саме потерпілому ОСОБА_8 , а також свідку пред`являлися для впізнання телефони різних марок. Зазначає, що судом не враховано пом`якшуючи обставини: активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, викликаного протиправною поведінкою потерпілого, вчинення злочину в стані необхідної оборони, можливо і уявної, позитивні характеристики засудженого.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та апеляцію його захисника, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , яка вважала залишити вирок щодо засудженого без зміни, а подані апеляції без задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та захисника підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд обгрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, й оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, керуючись законом. Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при провадженні у справі кримінально-процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина вироку має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Формулювання обвинувачення має містити точний опис обставин справи із зазначенням ознак як суб`єктивної, так і об`єктивної сторін складу злочину, визнаного судом доведеним, та його кваліфікуючих ознак. У цій частині вироку необхідно викласти весь обсяг обвинувачення, обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочинів, а потім докази в обгрунтування цих висновків.
Однак ці та інші вимоги кримінально-процесуального закону при розгляді справи судом дотримані не були, її обставини були розглянуті поверхово, доказі належним чином не досліджено.
Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
З огляду на матеріали кримінальної справи ОСОБА_7 суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства з особливою жорстокістю особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Верховний Суд України у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я людини" від 07 лютого 2003 року № 22 роз`яснив, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо) психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.
Таким чином, у всіх випадках особлива жорстокість дій, які здійснює винний, має охоплюватися його умислом і визнаючи засудженого винним у вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю суд повинен зазначити у вироку підстави та мотиви, згідно з якими він дійшов такого висновку.
Як убачається з вироку суду, у обвинуваченні, яке визнане судом доведеним щодо ОСОБА_7 , не розкрита суб`єктивна сторона злочину, зокрема спрямованості його умислу вчинити вбивство з особливою жорстокістю та про те, що, позбавляючи життя ОСОБА_8 , він заподіяв йому особливі муки і страждання.
Крім того, судом першої інстанції при постановленні вироку було допущене істотне порушення вимог ст. 323 КПК України 1960 року. Зокрема, суд, всупереч вимогам закону в обгрунтування вироку послався на докази, які відповідно до протоколу судового засідання, не були предметом безпосереднього дослідження судом у судовому засіданні.
Суду при постановленні вироку належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, висновку експерта та інших джерелах, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Крім того, лише після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку в обгрунтування своїх висновків.
На порушення цих вимог закону суд у своєму вироку послався як на докази: на протоколи огляду місця події (а.с. 11-31, 33-36 т. 1), протокол огляду домоволодіння (а.с. 58-59 т. 1), протоколи впізнання мобільного телефону (а.с. 283-257, 287 т. 1), протокол виїмки (а.с. 136 т. 1), висновки судово-імунологічних експертиз (а.с. 150-153, 160-162, 165-168, 176-179, 182-185 т. 1), висновки судово-цитологічних експертиз (а.с. 189-192, 199-206, 209-211 т. 1), які не були предметом дослідження в судовому засіданні, тим самим обгрунтувавши вирок доказами, які не були розглянуті в суді, допустивши таким чином істотні порушення норм кримінально-процесуального закону.
Крім того, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог статей 321-339 КПК.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, суд у мотивувальній частині вироку, фактично повторив текст мотивувальної частини вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2012 року щодо ОСОБА_7 , скасованого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2014 року, разом з допущеними в ньому орфографічними помилками та порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, що також викликає сумнів в законності, обгрунтованості і справедливості написаного вироку.
Що стосується вироку у частині призначеного засудженому покарання, то прийняте судом рішення про призначення ОСОБА_7 довічного позбавлення волі належним чином не обгрунтоване.
Враховуючи, що довічне позбавлення волі у санкції ч. 2 ст. 115 КК України передбачене в альтернативі з позбавленням волі на певний строк і є найбільш суворим покаранням, суд в обов`язковому порядку повинен навести у вироку мотиви свого рішення в тому випадку, якщо призначає засудженому довічне позбавлення волі.
Як видно із мотивувальної частини оскаржуваного вироку, обираючи покарання ОСОБА_9 у виді довічного позбавлення волі, суд свого рішення не мотивував.
Згідно із вимогами ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється лише у випадках, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Відтак, зазначені порушення відповідно до вимог ст. 368, ч. 1 ст. 370 КПК України 1960 року є істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, тобто такими, що перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу, постановити законне та обгрунтоване рішення, у зв`язку з чим є безумовною підставою для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути зазначені недоліки, належно перевірити матеріали справи, в тому числі доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника, та прийняти законне і обгрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.
Оскільки виходячи з вимог ст. 374 КПК України 1960 року при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд апеляційний суд не вправі вирішувати наперед про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання, доводи засудженого та його захисника щодо мети, мотиву дій засудженого та стану на момент вчинення злочину як підстав кримінально-правової кваліфікації його дій та відносно суворості призначеного покарання підлягають перевірці в ході нового судового розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України, колегія суддів
Ухвалила:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд у той самий суд в іншому складі.

Раніше обраний судом запобіжний захід у виді взяття під варту відносно ОСОБА_7 залишити без зміни і продовжити його до двох місяців.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4