АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1442/16 Справа № 204/7188/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000961 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання як незаконний, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 до 10 000 гривень.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ті обставини, що ОСОБА_8 вперше вчинив кримінальне правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно, потерпіла сама порушила Правила дорожнього руху України, будь-яких обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, що свідчить про призначення занадто суворого покарання.
Вважає необґрунтованим призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей, літніх батьків, дружину, яка хворіє на розсіяний склероз і потребує лікування, у зв`язку з чим йому дуже потрібний автомобіль.
Також суд не мотивував прийняте рішення щодо визначеного розміру моральної шкоди та не врахував, що тілесні ушкодження, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не відносяться до тяжких, не з`ясував тяжкість вимушених змін в житті потерпілої, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану потерпілої.
Посилається також на порушення потерпілою Правил дорожнього руху України, яка переходила проїжджу частину у невстановленому місці, а тому суд мав застосувати приписи ч.2 ст. 1193 ЦК України та відповідно зменшити розмір моральної шкоди.
Крім того, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована в ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ», згідно з полісом № АІ/6221125, страхова сума за шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю потерпілого, складає 100 000 гривень на кожного потерпілого, отже розмір моральної шкоди, яку має сплатити потерпілому страхова компанія, складає 5 %, тобто 5 000 гривень, та у зв`язку з тим, що позовні вимоги до страхової компанії не заявлялись, суд мав зменшити розмір моральної шкоди на суму, яка підлягає стягненню із страховика.
Представник потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині стягнення моральної і матеріальної шкоди, та постановити новий вирок, яким стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень і матеріальну шкоду у розмірі 16 926 гривень 83 копійки.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову не прийняв до уваги, що в момент аварії ОСОБА_10 отримала подвійний удар спершу об машину, потім об асфальт, що спричинило сильний біль, стрес, в результаті чого, у потерпілої були пошкодженні внутрішні органи, загострилися старі хвороби, піднявся рівень цукру в крові, перші місяці з причини сильних болів потерпіла отримувала дорогі болезаспокійливі уколи, ліки, і ця трагедія торкнулась усіх рідних потерпілої та порушила уклад життя не тільки потерпілої, а і всієї родини.
Крім того, суд не врахував, що потерпіла з 15 жовтня 2015 року не може ходити, цілий час проводить у ліжку, змушена приймати сторонній догляд, наслідки перенесеної травми призвели до появи у потерпілої негативних психосоматичних та психоемоційних змін.
Більш того, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що ОСОБА_10 є ветераном праці, прирівняна до учасників Великої Вітчизняної війни, обвинувачений не надав їй ніякої допомоги, відмовляв у відшкодуванні витрат на лікування.
Вважає, що суд незаконно та невмотивовано відмовив у задоволенні вимог потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки потерпілою надані копії довідок і виписок з медичних установ, копії фіскальних чеків на придбання ліків та медикаментів, які долучені до цивільного позову.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік із покладенням обов`язків відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, стягнуто зі ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, також вирішено питання щодо стягнення судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 15 жовтня 2015 року, близько об 11 годині 40 хвилин, керуючи власним технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Робочій з боку вул. Каверіна у напрямку вул. Уральської в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, зі швидкістю не менше 67.2…70.2 км/год.

Під час руху ОСОБА_8 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно його руху і яку він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу не прийняв і в районі будинку АДРЕСА_2 скоїв на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 4933е від 26 жовтня 2015 року були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми кінцівок - закритого чрезвертлюжного перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків та синців у правій підколінній ямці, в поперековій області з переходом вниз на сідниці та на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом легковим автомобілем «Daewoo Lanos», згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-755 від 26 жовтня 2015 року не виконав вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

-п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи своєї апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої просили відмовити.
Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого просив відмовити.
Прокурор під час апеляційного розгляду послалась на порушення права на захист, допущене в ході судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та представника потерпілої підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, а у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Забезпечення права на захист є однією з основних засад кримінального провадження, як зазначено в пункті 13 частині 1 статті 7 КПК України.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, у судовому засіданні 28 березня 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про залучення безоплатного захисника у зв`язку з відсутністю в нього коштів, однак суд першої інстанції безпідставно в цьому відмовив, що підтверджується аудіозаписом технічного носія та журналу судового засідання від 28 березня 2016 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що було порушено право обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження, а фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим ( ч. 4 ст. 107 цього Кодексу).

Дані вимоги закону суд першої інстанції належним чином не виконав, оскільки суд видалився 05.05.2016 року до нарадчої кімнати, після чого продовження судового засідання не фіксував за допомогою технічних засобів, в тому числі оголошення вироку.

Крім того, як вбачається з носія технічного запису, який мається в матеріалах даного кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що 08 квітня 2016 року проводилось судове засідання, в якому були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але в матеріалах даного провадження відсутній журнал судового засідання від 08 квітня 2016 року, а лише мається довідка секретаря судового засідання, з якої вбачається, що судове засідання призначене на 13 годину 30 хвилин 08 квітня 2016 року, не відбувалося (а. к. п. 65, 97). Разом з тим, показання зазначених свідків взяті судом до уваги як докази, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, про що зазначено у вироку.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню на підставі п.п.4,7 частини 2 статті 412 КПК України з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у відповідності до ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Колегія суддів не вдається до обговорення обґрунтованості апеляційних скарг захисника та представника потерпілої, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України такі вимоги не можуть бути вирішеними судом апеляційної інстанції наперед, а тому доводи апеляційних скарг слід перевірити при новому судовому розгляді.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2016 року задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4