Справа № 308/5707/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
22.08.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-сс/777/247/16 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2016, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 .
Оскарженою ухвалою слідчого судді від 04.08.2016 відмовлено в задоволенні у погодженому прокурором клопотанні слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 від 01.08.2016 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за таких обставин.
28.04.2016, біля 13 год. 36 хв., в місті Ужгороді, по вул. Підгірній, навпроти будинку № 46, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «CITROEN JUMPER», номерний знак НОМЕР_1 , зі сторони села Оноківці Ужгородського району у напрямку вул. Собранецької м. Ужгорода, не забезпечив безпеку дорожнього руху, в порушення вимог п. 1.3,1.4,1.5,1.10,12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, що склалася та допустив наїзд на ОСОБА_10 , який в той час перетинав проїзну частину дороги по пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України зліва направо по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вказаного наїзду на пішохода останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які характерні для ДТП, виникли у швидкій послідовності одне за одним та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого.
Слідчий звернувся до суду з відповідним клопотанням, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад 5 років, згідно матеріалів кримінального провадження наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі, підозрюваний може: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду, виїхавши за межі свого місця проживання та Держави (Україна), оскільки є мешканцем іншої області, а отже й ухилитися від покладених на нього (законом) процесуальних обов`язків; 2) незаконно впливати на свідків та потерпілих. З цих підстав слідчий вважає, що застосування до підозрюваного інших, менш суворих ніж тримання під вартою запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Відмовляючи слідчому в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя застосував підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши обов`язки: 1) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 2) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, з наступним обґрунтуванням свого рішення.
Слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_12 за наведених вище обставин кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик впливу на потерпілого, передбачений ст.177 КПК України, на який вказує слідчий та прокурор, що стверджується відповідною заявою потерпілого.
Однак слідчий та прокурор не довели обставину недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, з огляду на наявність лише одного ризику (можливого впливу на потерпілого), фактичні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, який не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, працює та має сім`ю, утримує трьох малолітніх.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 04.08.2016, постановлену щодо ОСОБА_6 та обрати стосовно останнього запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує, що допитаний як підозрюваний ОСОБА_12 свою вину у вчиненні передбаченого ч.2 ст.286 КК України кримінального правопорушення не визнав; вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років; є мешканцем іншої області та перебуваючи на волі може в подальшому переховуватись від органів досудового розслідування та суду, виїхавши за межі місця свого проживання та Держави (Україна), а отже ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним вище ризикам.
Крім того, на адресу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява потерпілого про погрози з боку підозрюваного ОСОБА_13 . За даним фактом вирішується питання про внесення відомостей до ЄРДР.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи: прокурора, підозрюваного та його захисника, колегія апеляційного суду визнає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя правильно встановив, що надані слідчим докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_12 кримінального правопорушення, що стверджується матеріалами провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик впливу на потерпілого, передбачений ст.177 КПК України, на який вказує слідчий та прокурор, доказом чого є заява потерпілого (а.п.13).
Оскільки прокурор не довів, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, обставину недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано застосував у відношенні ОСОБА_6 менш суворий ніж цей винятковий, однак більш суворий ніж особисте зобов`язання запобіжний захід у вигляді домашнього арешту для запобігання наведеному вище ризику, зазначеному у клопотанні, який знайшов своє підтвердження.
ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину з необережності, за вчинення якого, у разі доведення вини особи, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років.
Лише дана обставина вчинення необережного злочину, який є тяжким, на яку посилається у своєму клопотанні слідчий, а прокурор в апеляційній скарзі, не може бути підставою для застосування у відношенні ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідно до ч.1 ст.183 КПК України є винятковим.
Зазначаючи у клопотанні та апеляційній скарзі наявність ризику, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, слідчий навіть не конкретизує їх осіб, фактично припускаючи наявність такого ризику, який жодним чином не аргументований. Обставина проживання підозрюваного в іншій області (Львівській) сусідній із Закарпатською, де проводиться досудове розслідування, не може свідчити про наявність наміру у ОСОБА_6 ухилитися від органу досудового розслідування та суду. Це також стверджується і тією обставиною, що підозрюваний самостійно і добровільно з`явився на розгляд даної справи в апеляційному суді Закарпатської області та зазначив, що жодного разу не ухилявся і не буде ухилятися від оргнану досудового слідства і суду, оскільки має намір сприяти відповідним державним органам у розслідуванні цього кримінального провадження. Тобто інші (окрім ймовірного впливу на потерпілого) зазначені у клопотанні слідчого ризики не підтвердилися у суді.
Доводи в апеляційній скарзі прокурора про те, що однією з підстав взяття під варту ОСОБА_6 є та, що останній свою вину не визнає, не можна приймати до уваги, враховуючи положення ст.ст. 63,129 Конституції України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» від 12.02.2015: 1) однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини (презумпція невинуватості); 2) підозрюваний має право на захист; 3) посилання суду на невизнання підозрюваним своєї вини під час обрання підозрюваному/обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (як на підставу для його обрання), суперечить таким важливим елементам концепції справедливого суду, як право не свідчити проти себе та презумпція невинуватості (див. рішення від 03.07.2012 у справі «Луценко проти України» (п.72).
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 вбачається, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тримання особи під вартою, в тому числі коли таке є тривалим, інакше це буде порушенням п.3 ст.5 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»; органи державної влади додатково до обґрунтованої підозри щодо заявника посилалися в основному на три підстави: 1) тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався; 2) суворість покарання, яке йому могло бути призначено і 3) необхідність забезпечити належний хід провадження, враховуючи ризик того, що заявник міг переховуватися від слідства і суду та примусити свідків давати неправдиві показання.
Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку (див. пункти 6 і 14 вище).
Також Суд зазначає, що державні органи не розглядали жодних інших альтернатив забезпечення явки заявника до суду.
В даному випадку слідчий суддя обґрунтовано застосував у відношенні ОСОБА_6 альтернативний, менш суворий ніж тримання під вартою запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Так, ОСОБА_6 працює водієм в МПП «МІНІТРАНС», має виключно позитивну характеристику, на утриманні троє малолітніх дітей, не має судимостей, жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності (а.п. 46-50).
Як доказ виконання одного з покладених на ОСОБА_6 оскарженою ухвалою слідчого судді зазначених вище обов`язків, стороною захисту надано апеляційному суду заяву підозрюваного, адресовану начальнику ГУ ДМС України у Львівській області Шевченківського РВ у м. Львові від 20.08.2016, зареєстровану цією ж датою, про здачу на зберігання свого паспорту серії НОМЕР_2 .
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що оскаржена ухвала слідчого судді про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту від 04.08.2016 є законна та ґрунтується на матеріалах провадження.
Разом з тим апеляційним судом встановлено, що один з наведених в оскарженій ухвалі мотив є помилковим, а інший необґрунтованим; такі хоч і не впливають на законність прийнятого слідчим суддею рішення, однак підлягають виключенню з його мотивувальної частини, як зайві, відповідно: 1) текст «суду не надано докази на підтвердження факту, що стан його здоров`я перешкоджає триманню його під вартою» (ряд.26-27 знизу) мотив є незрозумілим очевидно внаслідок описки/технічної описки, помилки у встановленні фактичних обставин тощо; 2) посилання на те, що слідчий суддя враховує також ту обставину, що підозрюваний ( ОСОБА_6 ) є молодий за віком 39 років (ряд.25-26 знизу) особу віком у 39 років не можна вважати молодою. Так, згідно Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молодими за віком особами визнаються ті, що не досягли 28-річного віку.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407 ч.3, 418,419,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2016 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без змін.
Виключити з мотивувальної частини вказаної ухвали слідчого судді від 04.08.2016 посилання на те, що слідчий суддя враховує також ту обставину, що підозрюваний ( ОСОБА_6 ) є молодий за віком 39 років, а також текст «суду не надано докази на підтвердження факту, що стан його здоров`я перешкоджає триманню його під вартою».
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: