Справа № 669/1292/15-к
Провадження № 1-кп/669/3/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір`я обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000181 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пуксоозеро Плесецького району Архангельської області Росія, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 13 листопада 2008 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 396 КК України до чотирьох років позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням із призначенням іспитового строку два роки шість місяців;

- 12 січня 2010 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 296 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2015 року до Білогірського районного суду Хмельницької області з прокуратури Білогірського району Хмельницької області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000181 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 2-4).

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_8 перебував у приміщенні квартири, що по АДРЕСА_2 та спільно з ОСОБА_4 розпивав алкогольні напої, в ході чого ОСОБА_8 запропонував для ОСОБА_4 скоїти крадіжку чужого майна із кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_7 , на що ОСОБА_4 погодився. Так, 29 грудня 2014 року близько 4 години ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами, попрямували до кафе-бару «З ранку до ночі», що по АДРЕСА_3 . Після того, ОСОБА_4 , шляхом розбиття скла, через вікно проник до вказаного кафе-бару, звідки спільно із ОСОБА_8 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав спиртні напої, продукти харчування та ноутбук, а саме: коньяк марки «Зелений гай» 6 пляшок вартістю 300 грн., коньяк марки «Ай-Петрі» 3 пляшки вартістю 144 грн., коньяк марки «Закарпатський» 1 пляшку вартістю 65 грн., коньяк марки «Десна» 1 пляшку вартістю 60 грн., «Мартіні» 1 пляшку вартістю 110 грн., чіпси «Люкс» 5 упаковок вартістю 15 грн., печиво «Хрустик» 2 упаковки вартістю 9,22 грн., шоколадки «Світоч» в кількості 3 плиток вартістю 33 грн., жуйки «Дірол» 45 упаковок вартістю 157,5 грн., шоколадки «Натс» 5 штук вартістю 30,85 грн., шоколадки «Снікерс» 5 штук вартістю 30,85 грн., шоколадки «Марс» 5 штук вартістю 30,85 грн., шоколадки «Баунті» 5 штук вартістю 30,85 грн., шоколадки «Аеро» 5 штук вартістю 22,5 грн., шоколадки «Мілкі Вей» 5 штук вартістю 14,65 грн., а також ноутбук марки «Сіменс V2060» вартістю 4825 грн., які належать ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому матеріальних збитків на загальну суму 5879,27 грн.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб та поєднана із проникненням у інше приміщення.

У відповідності до ст. 91 КПК України на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, органом досудового розслідування були здобуті, а прокурором покладені в основу обвинувачення та подані в судовому засіданні, а судом досліджені наступні докази:

- протокол огляду від 29 грудня 2014 року, відповідно до якого було оглянуто приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 та в присутності власника (потерпілого ОСОБА_7 ) встановлено пошкодження останнього зліва від входу вікна, а також виявлено та вилучено біля бар-стійки на підлозі пляшку з-під коньяку «Ай-Петрі», на бар-стійці дві пляшки із написом «ABSI№TH» та «BLACK JACK», на підставці з цінниками та на полиці бар-стійки пляшку з-під коньяку «Закарпатський» з фрагментами слідів пальців рук (а.с. 71);

- протокол огляду та вилучення від 31 грудня 2014 року, відповідно до якого за участю ОСОБА_9 ( АДРЕСА_4 ) було оглянуто та вилучено ноутбук сірого кольору марки «Сіменс V2060» (а.с. 72);

- акт встановленої нестачі товарів станом на 29 грудня 2014 року, згідно якого потерпілим ОСОБА_7 перераховано та оцінено викрадене майно з бару «З ранку до ночі» (а.с. 73);

- висновок оцінювача від 06 січня 2015 року, з якого слідує, що вартість викраденого ноутбука марки «Сіменс V2060» станом на 29 грудня 2014 року складає 4825 грн. (а.с. 76-98);

- протокол про результати здійснення оперативно-технічних заходів від 20 січня 2015 року № 36н/т з доданим до нього оптичним диском DVD+R за № 94т, відтвореним та прослуханим в судовому засіданні, на якому зафіксовані розмови обвинуваченого ОСОБА_4 по телефону № НОМЕР_1 з іншими абонентами телефонів, а саме: 29 грудня 2014 року о 16 год. 27 хв. з невідомим абонентом; 30 грудня 2014 року о 13 год. 16 хв. з абонентом телефона № НОМЕР_2 ; 30 грудня 2014 року о 16 год. 42 хв. з абонентом телефона № НОМЕР_2 ; 30 грудня 2014 року о 20 год. 49 хв. з абонентом телефона № НОМЕР_3 ; 02 січня 2015 року о 17 год. 12 хв. з абонентом телефона № НОМЕР_2 (а.с. 99-106);

- протокол огляду від 17 листопада 2015 року з фототаблицями, відповідно до якого за участю потерпілого ОСОБА_7 в приміщенні бару «З ранку до ночі» було оглянуто ноутбук сірого кольору марки «Сіменс V2060» (а.с. 127-129);

- постанова про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 17 листопада 2015 року, якою ноутбук сірого кольору марки «Сіменс V2060» визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 (а.с. 130);

- протокол пред`явлення речі для впізнання за фотознімками від 18 листопада 2015 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 на одному із фото впізнав ноутбук сірого кольору марки «Сіменс V2060» (а.с. 131-134);

- висновок дактилоскопічної експертизи від 10 січня 2015 року № 7-Д, згідно якого встановлено, що знайдений слід папілярного узору пальця руки розміром 22*20 мм, який вилучений при огляді місця події по факту крадіжки з приміщення бару «З ранку до ночі», залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а сліди папілярних узорів пальців рук розмірами 22*17 мм та 17*13 мм залишені не ОСОБА_4 , ОСОБА_11 чи ОСОБА_8 , а іншою особою. На поверхнях ноутбуку «Сіменс» слідів папілярних ліній рук не виявлено, на поверхнях інших речей, які вилучені під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 , виявлено сліди папілярних ліній рук, що непридатні для ідентифікації (а.с. 135-146);

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 02 січня 2015 року, який був допитаний з приводу крадіжки в барі «З ранку до ночі» начальником СКР Білогірського РВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_12 (а.с. 147-149).

З метою встановлення істини по справі, для забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду, під час судового провадження були допитані обвинувачений, а також свідки обвинувачення.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав та суду пояснив, що 28 грудня 2014 року, у вечірній час, перебував з ОСОБА_13 на квартирі останнього ( АДРЕСА_2 ) і до них прийшов ОСОБА_14 з пакетом, в якому були горілка, пиво та апельсини. Випивши спиртне та споживши принесені ОСОБА_15 продукти харчування, він з останнім біля 11 год. 30 хв. залишили квартиру та пішли разом провідати знайомого на ім`я « ОСОБА_16 », який повернувся з лікарні після проведеної операції та проживав по цій же вул.Гагаріна. Пробувши недовгий час в « ОСОБА_17 », він вже сам пішов в центр смт.Білогір`я, щоб зустрітися ще з одним знайомим. Оскільки той на зустріч не з`явився, то він направився в місцевий парк, де пробув у кафе до 24 год. і звідки, після декількох перекурів, біля 0 год. 30 хв. 29 грудня 2014 року знову повернувся на квартиру до ОСОБА_18 . Через деякий час до квартири повернувся ОСОБА_14 з мішком з-під цукру, в якому приніс спиртне та різні продукти харчування. Залишивши мішок, ОСОБА_14 вийшов з квартири і через 10 хв. приніс ще паперовий ящик, в якому також знаходилося спиртне та продукти харчування, які дещо співпадають з тими найменуваннями, які зазначені в обвинувальному акті, в тому числі ноутбук. Він допоміг вийняти з мішка та ящика принесені ОСОБА_15 продукти харчування та спиртне і почали їх разом споживати. Зазначив, що ОСОБА_14 говорив йому в ту ніч, що принесене в мішку та паперовому ящику він викрав в барі «Сараїда» (тепер «Бангкок»), що знаходиться біля місцевої школи. Вранці цього ж дня біля 11 год. він відвідав перукарню та із-за поганого самопочуття через похмілля біля 12 год. він зайшов в бар «З ранку до ночі», де й довідався від бармена про нічну крадіжку в цьому барі, а тому здогадався, що крадіжку вчинив ОСОБА_14 . Повернувшись на квартиру, він перепитав ОСОБА_19 , де він саме вчинив крадіжку, на що той зізнався йому, що викрадення продуктів харчування та спиртного останній здійснив з бару «З ранку до ночі». Розуміючи, що підозра може впасти на нього, як на звільненого з місць позбавлення волі, то він покинув квартиру, де залишились ОСОБА_14 , який почав прибирати в квартирі, та ОСОБА_20 , який збирав свої речі, оскільки за ним мав заїхати його дід ОСОБА_9 . З дозволу ОСОБА_18 він перебував на квартирі ще з 30 на 31 грудня 2014 року, а тоді остаточно з`їхав з цього місця проживання. Зазначив суду, що він не заперечує проти того, що йому стало відомо від ОСОБА_8 про те, що принесені останнім на квартиру продукти харчування та випивка є краденими, він їх пив, їв, передавав для дівчини ОСОБА_21 , однак в крадіжці участі не приймав, є непричетним до скоєння даного злочину і не розуміє, чому органи досудового розслідування, відібравши показання в ОСОБА_8 та отримавши «необхідні» для них відомості, надали останньому можливість покинути межі України та виїхати за кордон в Росію.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 29 грудня 2014 року в нічний час в належному йому барі «З ранку до ночі» було розбито вікно та викрадено з приміщення бару спиртні напої, продукти харчування та ноутбук. Зазначив, що він на наступну ніч, з 29 на 30 грудня 2014 року, оскільки вважав, що особи, які вчинили викрадення майна обов`язково будуть намагатися повторно здійснити крадіжку з його бару, тому він в приміщенні бару із пістолетом влаштував засідку, під час якої опівночі побачив неподалік бару автомобіль (пікап Фіат) та групу осіб біля автомобіля, серед яких він впізнав ОСОБА_4 , а тому із побаченого він зробив висновок, що саме ОСОБА_4 міг бути причетним до крадіжки, вчиненої в його барі напередодні. Також пояснив, що в перших числах січня 2015 року до нього в бар «З ранку до ночі» приходив ОСОБА_14 з батьками та розповів, що крадіжку він вчинив спільно з ОСОБА_22 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що був однокласником обвинуваченого ОСОБА_23 , а тому на прохання останнього дозволив йому тимчасово проживати в квартирі АДРЕСА_5 , що належить його дідові ОСОБА_9 , для чого й передав обвинуваченому ключі від вхідних дверей квартири. Пояснив, що 28 грудня 2014 року після 19 год. він приїхав на квартиру, щоб взяти деякі свої речі. В цей час на квартирі перебував ОСОБА_24 , з яким він вечеряв, пив пиво і горілку до 11 год., а тому через пізній час та сп`яніння вирішив залишитися переночувати на квартирі. В цей час, коли вони вечеряли з ОСОБА_22 до них прийшов ОСОБА_14 , який прийшов з пакетом, наповненим горілкою та продуктами харчування і вони продовжили їсти та вживати спиртне. Зазначив, що в нього піднялася температура, а тому він, залишивши на кухні ОСОБА_23 та ОСОБА_19 , пішов в кімнату спати, де проспав до 04-05 год. ранку 29 грудня 2014 року, а коли прокинувся, то побачив на кухні горілку, коньяк, пиво в скляних пляшках, сік, ковбасу, сир, жуйки, шоколадки та інші продукти харчування, яких не було до того, як він ліг спати. В подальшому, він знову заснув і прокинувся вранці біля 10 год. 29 грудня 2014 року, так як за ним приїхав його дід ОСОБА_9 і забрав його автомобілем в с.Українка Білогірського району. Потім дід ОСОБА_9 повторно поїхав на квартиру за його речами, які він мав особисто забрати ще напередодні. Зазначив, що про крадіжку в барі «З ранку до ночі» йому стало відомо лише напередодні Нового року, однак хто саме вчинив крадіжку він не знає. При цьому, зазначив, що ноутбука в квартирі він не бачив, а лише пізніше дізнався, що ноутбук в квартирі знайшов та забрав його дід ОСОБА_9 , коли заїжджав на квартиру за його курткою та речами. Вказав, що в січні 2015 року мав розмову з ОСОБА_4 , при якій останній йому повідомляв, що спиртне та продукти, які вони разом вживали вночі 29 грудня 2014 року, в квартиру приніс ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_4 не говорив йому про те, що він вчиняв крадіжку спільно з ОСОБА_8 . Також пояснив, що запис в протоколі пред`явлення речі для впізнання за фотознімками від 18 листопада 2015 року про те, що «він на фотознімку № 2 впізнає ноутбук, який наприкінці грудня 2014 року до його квартири приніс ОСОБА_24 » є невірним, оскільки слідчому він цього не говорив, а лише впізнав ноутбук, який, на його думку, саме хтось із двох осіб ( ОСОБА_25 або ОСОБА_26 ) міг принести на квартиру та на пропозицію слідчого, не читаючи написаного слідчим, підписав протокол.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є власником квартири АДРЕСА_5 , а ОСОБА_20 його внук, який з його дозволу в грудні 2014 року проживав у вказаній квартирі. Зазначив, що були випадки, коли до його сина на квартиру приходили знайомі, зокрема ОСОБА_4 . Пояснив, що на його квартирі працівниками поліції проводився обшук, однак під час обшуку присутнім не був. Зазначив, що в кінці грудня 2014 року, коли він з квартири забирав сміття, то побачив біля стіни кімнати якийсь невідомий для нього предмет чорного кольору, а тому взяв його разом з пакунками зі сміттям та вивіз на сміттєзвалище. При цьому, він зазначив, що перед тим, як викинути невідомий чорний предмет на сміттєзвалище, він запитував у внука ОСОБА_18 , що це за предмет і кому він належить, на що останній повідомив про те, що «це не наше». Пізніше, коли приїхали працівники поліції та зажадали показати вказаний предмет, то він відвіз їх на сміттєзвалище, де й показав місце, де викинув, як йому пояснили, викрадений у ОСОБА_7 ноутбук.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показав, що в грудні 2014 року працював барменом в барі «З ранку до ночі» і 29 грудня 2014 року мав вихідний день, однак, коли біля 11 год. цього дня випадково проїжджав біля бару, то звернув увагу на відірвані жалюзі та розбите скло у вікні, а тому відразу зателефонував до власника бару ОСОБА_7 . Підтвердив той факт, що було виявлено крадіжку ноутбука, продуктів харчування та спиртних напоїв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показала, що вона добре знає обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки з 14 грудня 2014 року по липень 2015 року вона зустрічалася з ним та перебувала в близьких дружніх відносинах. На той час, зокрема в грудні 2014 року-січні 2015 року, вона проживала в смт.Білогір`я, а тому часто заходила до ОСОБА_4 на квартиру по АДРЕСА_6 . Пояснила, що 29 грудня 2014 року до неї зателефонував ОСОБА_4 та попросив залишити у неї м`ясо та фарш, оскільки у нього немає холодильника, на що вона погодилася та взяла у нього на зберігання вказані продукти, а також отримала від нього шоколадку, три апельсини та коньяк. Однак, коли вона відвідала бар «З ранку до ночі» і дізналася від власника бару ОСОБА_7 про те, що невідомі вчинили крадіжку з його бару, в тому числі продуктів харчування, серед яких було м`ясо та фарш, то вона зрозуміла, що передані їй ОСОБА_4 м`ясо та фарш могли бути краденими. Пізніше, в перших числах Нового року, вона зустрічалася з ОСОБА_8 біля «Ресто-бару» та особисто чула від нього, як він говорив про те, що саме він з ОСОБА_4 обікрали бар «З ранку до ночі», а саме пам`ятає його слова: «всё сделали по красоте». На запитання прокурора свідок ОСОБА_21 повідомила, що ОСОБА_4 також розповідав їй про те, що він з ОСОБА_8 здійснював крадіжку з бару «З ранку до ночі». Натомість, на це ж запитання головуючого судді, свідок вказаний факт заперечувала і запевнила, що такої розмови між нею та ОСОБА_4 не було і він їй не повідомляв, хто вчинив крадіжку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показала, що вона є матір`ю ОСОБА_8 , а тому останній в грудні 2014 року проживав біля неї в смт.Білогір`я. Пояснила, що в ніч з 28 на 29 грудня 2014 року сина вдома не було і на той час їй було відомо від нього, що син ночував у дівчини. Пояснила, що раніше обвинуваченого ОСОБА_4 вона не знала і побачила вперше його в судовому засіданні. Зазначила, що про крадіжку з бару «З ранку до ночі» вона дізналася від сторонніх осіб. Крім того, пам`ятає як в кінці грудня 2014 року чи на початку січня 2015 року до неї зателефонував син та попросив її підійти в бар «З ранку до ночі» на розмову з власником бару ОСОБА_7 з приводу крадіжки. Прийшовши в бар, вона застала сина ОСОБА_29 , який був схвильований, весь час мовчав і нічого не говорив, та власника кафе-бару ОСОБА_7 , який повідомив їй, що його кафе-бар обікрали її син ОСОБА_29 із якимось хлопцем на прізвисько « ОСОБА_30 ». Вказала, що особисто їй син ОСОБА_29 нічого не говорив з приводу крадіжки та не повідомляв, хто ж саме її вчинив, на даний час син проживає за межами України.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник СКР Білогірського відділення поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_12 суду показав, що в рамках кримінального провадження він особисто 02 січня 2015 року отримував письмові показання від свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що крадіжку в барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка мала місце 29 грудня 2014 року, вчинив він / ОСОБА_8 / спільно з ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 суду показав, що в кінці грудня 2014 року біля 04 год. ночі він із пасажиром (знайомим ОСОБА_32 ) їхав зі швидкістю біля 10-20 км/год власним автомобілем із затемненими боковими вікнами, чи то з відрядження, а можливо від «дівчат», по вул.Гагаріна смт.Білогір`я та, переключивши ближнє на дальнє світло фар, на обочині дороги по лівій стороні від автомобіля біля будинків АДРЕСА_4 та № 8 вказаної вулиці на відстані 5-10 м, після слів пасажира ОСОБА_33 «йде наш сусід», помітив двох знайомих йому хлопців, а саме ОСОБА_23 та ОСОБА_19 , кожний з яких ніс по паперовому ящику, наповненими продуктами харчування, пляшками спиртних напоїв, пачками чіпсів та ноутбуком сірого кольору з відповідною емблемою на ньому. При цьому, вказав, що не пам`ятає, яке було дорожнє покриття, було мокро чи сухо, спочатку говорив, що опадів не було, а згодом пояснював, що можливо йшов сніг, не пам`ятає в чому були одягнені ОСОБА_24 та ОСОБА_14 , чи були вони в головних уборах чи без них, хто саме з них йшов справа, а хто зліва, але чітко пам`ятає, що останні по зовнішньому вигляду та ходьбі не перебували в стані алкогольного сп`яніння, несли паперові ящики довжиною, шириною та висотою біля 30-40 см, а саме ОСОБА_24 ніс ящик, в якому стояли пляшки спиртного та ноутбук сірого кольору, а ОСОБА_14 ніс ящик, з якого виглядали чіпси та пляшки спиртного. Зазначив, що ще на початку 2014 року від односельців йому стало відомо про вчинення крадіжки з бару «З ранку до ночі», але оскільки від знайомих взнав про те, що крадіїв вже знайдено і ними є ОСОБА_24 та ОСОБА_14 , тому в правоохоронні органи з приводу побаченого не звертався, а розповів лише про дану подію працівнику поліції в грудні 2015 року-січні 2016 року, коли останній здійснював профілактичний обхід мешканців вул.Шевченка з приводу вчинення іншої крадіжки велосипеда.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 (колишній працівник поліції) суду показав, що в кінці грудня 2014 року біля 03 год. ночі він зателефонував до свого знайомого ОСОБА_35 , щоб останній забрав його автомобілем з роботи та відвіз додому. Цієї ж ночі, орієнтовно біля 04 год., за ним до зупинки біля Білогірської ЦРЛ автомобілем приїхав ОСОБА_31 і вони зі швидкістю біля 30 км/год їхали по вул.Гагаріна смт.Білогір`я до цілодобового магазину, щоб купити сигарет. Біля будинків АДРЕСА_4 та № 8 вказаної вулиці ОСОБА_31 , помітивши двох хлопців, сказав до нього, що «пішов наш сусід « ОСОБА_30 ». Після цього, він звернув увагу на вказаних пішоходів та дійсно впізнав в одному із них свого сусіда ОСОБА_23 , які несли паперові ящики довжиною, шириною та висотою біля 35-50 см, а саме ОСОБА_24 ніс ящик, в якому знаходились пляшки спиртного та ноутбук сірого кольору, а інший хлопець ніс ящик, з якого виглядали блискучі предмети, а також пляшки спиртного. Вказав, що в той час, коли вони їхали автомобілем по вул.Гагаріна йшов сніг, водій ОСОБА_31 перемикав світло фар автомобіля з ближнього на дальнє, а тому він добре бачив вказаних хлопців, які були одягнені в темний одяг та кожний був в головному уборі (шапці). Зазначив, що ще на початку 2014 року від односельців йому стало відомо про вчинення крадіжки з бару «З ранку до ночі», але оскільки від знайомих взнав про те, що крадіїв вже знайдено і ними є ОСОБА_24 та ОСОБА_14 , тому в правоохоронні органи з приводу побаченого не звертався, а з`явився в суд після вручення судової повістки.

Оцінюючи усі здобуті під час судового провадження докази обвинувачення та захисту з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, виходячи із наступного.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Виходячи з наведеної норми закону, суд не може посилатися на письмові показання ОСОБА_8 , які дані ним як свідком на досудовому розслідуванні та викладені в протоколі допиту від 02 січня 2015 року (а.с. 147-149).

Крім того, з постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 28 липня 2015 року (а.с. 64-66) та змісту наданого суду обвинувального акту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що окрім ОСОБА_4 також заочно повідомлено про підозру ОСОБА_8 , який перебуває в розшуку, тому в силу положень ч. 2 ст. 87 КПК України отримання показань від свідка ОСОБА_8 є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, а відтак сам протокол та його дані суд визнає недопустимим доказом, які не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

При цьому, на одних лише показаннях з чужих слів не можуть ґрунтуватися підозра та обвинувачення, тільки в сукупності з первинними доказами вони можуть визнаватися достатніми для прийняття судових рішень.

Таким чином, із врахуванням того, що ОСОБА_8 також повідомлено про підозру у вчинені злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , і він / ОСОБА_8 / вправі не говорити нічого з приводу підозри проти нього, а отриманні від нього на досудовому розслідуванні показання в якості свідка є порушенням його прав і в судовому засіданні допит останнього наразі неможливий через його відсутність, тому показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_21 в частині того, що вони особисто чули від ОСОБА_8 , як він говорив, що саме він з ОСОБА_4 обікрали бар «З ранку до ночі», не можуть бути визнані допустимим доказом.

Також, з цих підстав та у відповідності до вимог ч. 7 ст. 97 КПК України суд не визнає допустимим доказом показання з чужих слів, які в судовому засіданні дав начальник СКР Білогірського відділення поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_12 з приводу пояснень ОСОБА_8 , наданих йому як співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ним кримінального провадження. Крім того, даний свідок є прямо зацікавлений в результатах розгляду справи в силу своїх службових обов`язків.

Показання ж свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_33 є сумнівними та необ`єктивними з огляду на те, що вказані свідки в судовому засіданні плуталися в своїх показаннях з приводу мети руху по вул.Гагаріна, доцільності проїзду до цілодобового магазину по вул.Гагаріна, проїзд по якій не є найкоротшим шляхом до вказаного магазину на відміну від інших маршрутів, стану дорожнього покриття, наявності чи відсутності на той час опадів, погодних умов, одягу та головних уборів побачених ними ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , їх розташування один до одного тощо.

До того ж, суд вважає, що оскільки стороною обвинувачення свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_34 були заявлені вже під час судового розгляду, фактично після дослідження всіх наданих стороною обвинувачення доказів, тому в силу ч. ч. 11, 12 ст. 290 КПК України показання цих свідків, як докази, не можуть бути прийнятними для суду.

В той же час, такі показання свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_33 за відсутності інших фактичних даних про наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, не може бути єдиним та безумовним доказом винуватості ОСОБА_4 , достатнім для прийняття процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, аналізуючи показання інших свідків обвинувачення, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які були допитані в судовому засіданні, суд констатує, що їхні показання жодним чином не підтверджують той факт, що до крадіжки з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » причетний саме ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 1 ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Так, досліджений в судовому засіданні протокол за результатами здійснення оперативно-технічних заходів від 20 січня 2015 року № 36н/т та дані на оптичному диску DVD+R за № 94т, в силу ч. 1 ст. 257 КПК України суд визнає недопустимим та неналежним доказом, так як дані негласні слідчі (розшукові) дії по відношенню до ОСОБА_4 здійснювалися на підставі ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 07 листопада 2014 року в іншому кримінальному провадженні, не пов`язаному з крадіжкою в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а по даному кримінальному провадженні відповідна ухвала слідчого судді за клопотанням прокурора відсутня, що не заперечувалося в судовому засіданні стороною обвинувачення.

Також, викликає сумнів в достовірності власноруч складеному потерпілим акту встановленої нестачі товарів станом на 29 грудня 2014 року, так як його дані не відповідають кількості товарів та розміру матеріальних збитків, які були покладені в основу обвинувачення ОСОБА_4 , а саме із акту встановленої нестачі товарів слідує, що сума викрадених товарів, окрім ноутбука, складає 10023 грн., в переліку чіпси «Люкс» 5 пачок 3 грн. і 7 грн. за 1 пачку (22 грн.), натомість в обвинувальному акті вказано чіпси «Люкс» 5 упаковок вартістю 15 грн., а відтак загальна сума зазначена в обвинувальному акті не відповідає акту нестачі (а.с. 73).

Таким чином, обвинувачення в частині того, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна з бару «З ранку до ночі» за попередньою змовою з ОСОБА_8 з поєднанням із проникненням в інше приміщення зводиться лише до припущень, які в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу обвинувачення і прийняті судом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 17 та ч. 3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєні конкретного злочину повністю доведена належними, допустимими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Зокрема, суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Крім того, в п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії» значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 ст. 6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Так, у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року в п. 146 Європейський суд з прав людини зазначив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом п. 2 ст. 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

З урахуванням викладеного, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб та поєднаній з проникненням у інше приміщення, що кваліфіковане за ч. 3 ст. 185 КК України, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, в зв`язку з чим ОСОБА_4 підлягає виправданню в зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного злочину.

При цьому, суд приймає до уваги, що досудове розслідування по одному епізоду крадіжки з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було розпочате ще 29 грудня 2014 року, в силу підслідності в певний проміжок часу перебувало в компетенції прокуратури Суворовського району м.Одеси (а.с. 188), завершене складенням слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта 19 листопада 2015 року, перебувало на розгляді в суді більше трьох місяців, а тому сторона обвинувачення мала достатньо часу зібрати та надати суду відповідні докази на підтвердження пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення або ж відмовитись від нього, проте цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, у разі недоведеності вчинення кримінального правопорушення, а також у разі недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 не застосовувався, однак останній має продовжувати утримуватися під вартою згідно вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2015 року в справі № 523/15828/15-к (а.с. 161-164, 184).

Враховуючи те, що речовий доказ по даному кримінальному провадженню, а саме ноутбук марки «Сіменс V2060», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , являється також речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000357 від 29 грудня 2014 року, досудове розслідування в якому зупинено, тому вказаний доказ має залишатися на відповідальному зберіганні в потерпілого ОСОБА_7 (а.с. 64, 130).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного злочину.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, однак він має продовжувати утримуватися під вартою згідно вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2015 року в справі № 523/15828/15-к.

Речові докази: ноутбук марки «Сіменс V2060», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити в нього на зберіганні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Білогірський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження, а обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1