Справа № 1- 65/10 Головуючий у І інстанції Храновська Н.В.
Провадження № 11/0390/131/11
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2011 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Міліщука С.Л.,

суддів Хлапук Л.І., Борсука П.П.,

при секретареві Лінік Т.В.,

за участю прокурора Смолюка Б.С.,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією Любомльського міжрайонного прокурора, який затверджував обвинувальний висновок, на вирок Шацького районного суду від 08 грудня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, оператора 2-го розряду Волинського ВРНП ВАТ «Укрнафта», раніше не судимого, засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на 1 (один) рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки: періодично, у встановлені строки, зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання та повідомляти дані органи про зміну місця проживання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишено попередній підписку про невиїзд.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500 грн. матеріальної шкоди та 14800 грн. моральної шкоди, а на користь Любомльської центральної районної лікарні 5684 грн. 28 коп. в рахунок відшкодування коштів витрачених на лікування потерпілих.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 24 липня 2010 року, біля 23 години 40 хвилин, в смт. Шацьк, в порушення вимог п.п. 2.3 (а,б), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан автомобіля «АЗЛК 2140», д.н. Д5337ВН, та керуючи останнім по вулиці Незалежності в темну пору доби, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги; при виникненні небезпеки для руху, яку водій обєктивно спроможний був виявити, проявив неуважність, і не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу чи безпечного обїзду перешкоди, внаслідок чого наїхав на гужовий візок під керуванням ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку.

В результаті цього водій гужового візка ОСОБА_4 та його пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляції Любомльський міжрайонний прокурор, який затверджував обвинувальний висновок, не оспорюючи доведеності вчиненого ОСОБА_2 злочину та кваліфікації його дій, просить скасувати вирок в частині призначеного засудженому покарання у звязку з його невідповідністю ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Також зазначає, що суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_2 від відбування покарання з встановленням йому іспитового строку, фактично звільнив останнього від відбування як основного так і додаткового покарання.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляції, прокурора, який підтримав апеляцію, засудженого ОСОБА_2, який заперечив апеляцію та просив залишити вирок без зміни, колегія суддів судової палати вважає, що апеляція підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_2 злочину при вказаних у вироку обставинах стверджується зібраними по справі доказами, які ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України, є правильною.

У відповідності з ст.65 КК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що помякшують та обтяжують покарання, а також з врахуванням наслідків, що настали, та ставленням винного до своїх дій.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно призначив ОСОБА_2 покарання з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки той, хоча й вчинив злочин середньої тяжкості, однак з необережності. Помякшуючими обставинами визнав щире каяття ОСОБА_2, добровільне часткове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, те, що винний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується по місцю проживання, є особою молодого віку.

Згідно ст.75 КК України та п.9 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, тобто лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. А тому, суд першої інстанції неправильно звільнив ОСОБА_2 від відбування додаткового покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Окрім цього, в порушення вищевказаних вимог закону, суд при призначенні додаткового покарання ОСОБА_2 не чітко визначив строк, на який позбавляє його права керування транспортними засобами.

В звязку з цим вирок суду в частині призначеного покарання підлягає до скасування з постановленням апеляційним судом нового вироку та призначенням додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Виходячи з вищенаведеного керуючись ст.ст.365, 366, 378 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляцію Любомльського міжрайонного прокурора, який затверджував обвинувальний висновок задовольнити частково.

Вирок Шацького районного суду від 08 грудня 2010 року, щодо ОСОБА_2 в частині кваліфікації його дій за ч. 1 ст.286 КК України, вирішення питання судових витрат, речових доказів та цивільного позову залишити без зміни, скасувавши його в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, згідно ст.76 КК України, обовязки:

- не виїжджатиме за межі України на постійне місце проживання без

дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомлятиме її про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично зявлятиметься в дану інспекцію для реєстрації.

Запобіжний захід ОСОБА_2 залишити попередній підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги через апеляційний суд Волинської області протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: