Єдиний унікальний номер 235/3050/13-к Номер провадження 11-кп/775/65/2014

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Донецької області кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2013 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Красноармійська Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, раніше судимий: 23 серпня 2005 року Димитрівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України; 14 березня 2007 року Красноармійським міським судом Донецької області за ст.ст.186 ч.2, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 24 лютого 2011 року постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 16 лютого 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 місяців 6 днів, працює на Красноармійському Динасовому заводі в монтером колії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ст.186 ч.2 КК України та виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні злочину,-
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за таких обставин.

25.03.2013 року, приблизно о 18.40 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 йшов біля будинку №12-а вул. Шмідта м. Красноармійська Донецької області разом зі своїм знайомим, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження. Побачивши раніше не знайому йому ОСОБА_6 , яка йшла попереду з жіночою сумкою в руці, у них виник умисел на відкрите заволодіння даною сумкою. Наздогнавши ОСОБА_6 і усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, ОСОБА_7 відкрито, умисно, повторно, з корисливою метою, за попередньою змовою групою осіб, вирвав сумку з руки потерпілої, викравши таким чином: жіночу сумку вартістю 110,00 грн., в якій знаходилися: папка з документами на ім`я ОСОБА_8 ; мобільний телефон «Nokia C-2» вартістю 470,00 грн., шкіряний чохол до мобільного телефону вартістю 40,00 грн.; жіночий гаманець вартістю 75,00 грн., в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 450,00 грн.; флеш-карту об`ємом 4 Гб вартістю 60,00 грн.; флеш-карту об`ємом 8 Гб вартістю 85,00 грн.; 3 акумулятори до мобільного телефону вартістю 35,00 грн. кожний, які належали потерпілій ОСОБА_6 . Після чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підскочив та притримав ОСОБА_6 за плечі з метою не дати останній розвернутися та побачити їх в обличчя і надалі на очах у потерпілої з місця скоєння злочину втекли, в подальшому розпорядившись викраденим на свій розсуд. В результаті цих дій, потерпілій ОСОБА_6 було завдано матеріальний збиток на загальну суму 1395, 00 грн.

За цим обвинуваченням ОСОБА_7 виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні цього злочину.

З вироком не погодився прокурор та оскаржив його в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі просив скасувати оскаржуваний вирок та винести новий обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ст.186 ч.2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Серед доводів апеляційної скарги зауважує на невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушенні судом вимог ст. 374 КПК України. При цьому зазначає, що суд не врахував, що потерпіла звернулася з заявою про вчинення відносно неї відкритого викрадення її сумки з речами двома невідомими чоловіками. В суді вона наполягала на тому, що відчувала одночасну дію двох злочинців, один з яких штовхнув її в спину обома руками, а інший вирвав сумку з правої руки. Також суд взяв до уваги показання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , не врахувавши їх суперечливість. Не вірно оцінив суд й показання свідка ОСОБА_10 . Крім того, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Сироткіна та Сироткіної зазначені у вироку, суперечать фактичним показанням даним цими свідками в судовому засіданні. Також, не прийнявши показання потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , суд не мотивував причини, з яких ці показання не беруться до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінальної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню з ухваленням відносно ОСОБА_7 обвинувального вироку з таких підстав.

Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено участі ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених обставин, оскільки досліджені судом докази прямо не вказують на останнього, як на особу, що вчинила злочин, а всі сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого.

Проте апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог КПК України, щодо порядку дослідження доказів по справі, а саме під час допиту обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідження письмових доказів.

Разом з цим, суд першої інстанції, в порушення ч.3 ст.374 КПК України, не зазначив переконливих мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення, обмежившись при цьому загальними фразами.

Так допитана в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_6 показала, що 25 березня 2013 року приблизно о 18 годині 40 хвилин вона йшла з роботи додому по вулиці Шмідта міста Красноармійська Донецької області, коли в неї вирвали з рук жіночу сумку. В момент вчинення відносно неї злочину, вона відчувала дію двох осіб, оскільки був поштовх у спину двома руками, і в цей же момент, сумку вирвали з руки. Одразу обернувшись, вона побачила двох чоловіків, що бігли від неї в одному напрямку на відстані декількох кроків один від другого. В руках одного з них була її сумка. Інших людей поруч не було. Вона кричала в слід злочинцям. Осіб в обличчя вона не бачила, проте їх зріст такий як у ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . В сумці знаходилися: папка з документами на ім`я ОСОБА_8 ; мобільний телефон «Nokia C-2», шкіряний чохол до мобільного телефону, гаманець в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 450 грн.; дві флеш-карти, 3 акумулятори до мобільного телефону. Все разом коштувало 1395 грн.

Мати потерпілої - свідок ОСОБА_17 , суду першої інстанції показала, що в день вчинення злочину, донька прийшла з роботи в сльозах та повідомила, що в районі магазина " ОСОБА_18 " 2 молодих чоловіків вирвали з рук сумку та втекли.

Батько потерпілої - свідок ОСОБА_8 , суду першої інстанції показав, що донька розповідала йому про відкрите викрадення її сумки двома чоловіками.

Свідок ОСОБА_19 суду першої інстанції показала, що зі слів ОСОБА_6 їй стало відомо про відкрите викрадення майна останньої, двома невідомими чоловіками, яке відбулося 25 березня.

Свідок ОСОБА_20 суду першої інстанції показала, що зі слів її знайомої ОСОБА_12 , вона дізналася про грабіж вчинений в районі "Маяка" відносно ОСОБА_6 . Скільки було злочинців вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що була співмешканкою ОСОБА_9 25 березня 2013 року ОСОБА_15 мав зустріти її з роботи, проте не зустрів. О 19 годині він прийшов додому у стані алкогольного сп`яніння та розповів, що вживав спиртні напої з ОСОБА_7 . Коли спиртного їм не вистачило, вони пішли до магазину, на шляху до якого ОСОБА_21 вирвав сумку у дівчини, після чого вони втекли. Наступного дня вони пішли до ОСОБА_16 та обговорювали ці події. ОСОБА_21 не заперечував, що саме він викрав сумку, проте вони з ОСОБА_15 домовились, що кого першого затримає міліція, той і візьме вину на себе.

Суд першої інстанції безпідставно відкинув ці показання, не навівши переконливих мотивів.

При цьому, суд першої інстанції у вироку спотворив показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_13 , про те, що потерпіла ОСОБА_8 їм розповідала про вчинення викрадення сумки однією особою. Зазначене вказує на неправильну оцінку судом фактично отриманих показань цих свідків.

Проте, окрім наведених показань, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується й іншими доказами:

- рапортом оперативного чергового Красноармійського МВ від 25 березня 2013 року, згідно якого, 25 березня 2013 року о 19 годині 40 хвилин по телефону надійшло повідомлення ОСОБА_6 про відкрите викрадення її сумочки невідомими особами (а.с.2);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 25 березня 2013 року, згідно якого, ОСОБА_6 заявила про відкрите викрадення її сумочки двома невідомими особами чоловічої статі (а.с.3);

- протоколом огляду місця події від 25 березня 2013 року, згідно якого, місцем злочину є ділянка місцевості, розташована у АДРЕСА_3 (а.с.4-6);

- протоколом огляду місця події від 26 березня 2013 року, згідно якого, у ОСОБА_9 вилучено папку з документами на ім`я ОСОБА_8 та ключ (а.с.29-30);

- постановою від 26 березня 2013 року, якою вилучені речі визнано речовими доказами (а.с.31);

- протоколом огляду місця події від 26 березня 2013 року, згідно якого, у ОСОБА_7 вилучено мобільний телефон Nokia C2-01 та чорний чохол до нього, який був викрадений у ОСОБА_6 25 березня 2013 року (а.с.33-34);

- постановою від 26 березня 2013 року, якою вилучені речі визнано речовими доказами (а.с.35);

- розписка ОСОБА_8 , згідно якої вона отримала викрадені у неї речі для зберігання (а.с.40);

Не зважаючи на це, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.94 КПК України, не дав оцінки зазначеним доказам у сукупності, а оцінивши їх по одному, дійшов висновків, що кожний з них прямо не вказує на ОСОБА_7 , як на особу, що причетна до вчинення злочину.

При цьому суд взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 , співмешканки ОСОБА_16 - свідка ОСОБА_22 , які дали показання про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.

Разом з цим, суд не оцінив ці докази у сукупності з іншими, та не врахував що вони є суперечливими та не послідовними.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що 25 березня 2013 року разом з ОСОБА_9 вони йшли по вулиці у магазин "Маяк" в місті Красноармійську. Алкоголь вони не вживали. Попереду їх у попутному напрямку йшла жінка. В районі магазина "Юлія" він зупинився прикурити, і не бачив що відбувалося. Раптом почув, як ОСОБА_9 йому крикнув "побігли", і він побіг за ним у протилежний від їх прямування бік, проте вступив у калюжу, а ОСОБА_15 в цей час кудись втік. Після цього він деякий час почекав його і пішов додому. Наступного дня ОСОБА_15 прийшов до нього в гості, та дав у користування мобільний телефон. Про те, що телефон був викрадений, він не знав. Пізніше цей телефон вилучила міліція.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 стверджував, що телефон йому ОСОБА_15 приніс 25 березня 2013 року ввечері.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що є співмешканкою ОСОБА_7 . Вона знайома з потерпілою, оскільки вони сусіди. Їй відомо що у потерпілої були викрадені сумка з майном: телефоном, грошима, документами. Вона впевнена що злочин вчинив ОСОБА_23 , оскільки ОСОБА_21 не міг такого накоїти. Звідки вона це знає, пояснити не змогла. Стверджувала, що телефон у ОСОБА_16 з`явився увечері 25 березня 2013 року, оскільки вранці 26 березня вона вже його побачила у них в квартирі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 25 березня 2013 року у період з 19 до 20 години в місті Красноармійську разом з ОСОБА_16 йшов по вулиці в магазин "Юлія". Попереду них йшла жінка. Будь-яких сторонніх осіб поруч не було. Він взяв у жінки сумку та втік. Що в цей час робив ОСОБА_21 він не бачив, оскільки коли викрадав сумку обернувся, і ОСОБА_16 не побачив. Забігши за будівлі, він взяв з сумки телефон та гроші в сумі близько 500 грн. Телефон наступного дня, тобто 26 березня 2013 року за борги віддав ОСОБА_7 завіривши, що він належить йому. Гроші витратив на свої потреби.

До наведених показань обвинуваченого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в частині непричетності ОСОБА_16 до вчинення злочину за обставин наведених у вироку, апеляційний суд ставиться критично, оскільки вони суперечливі між собою та спростовуються іншими доказами по справі.

Спростовуються вони й показаннями потерпілої в суді апеляційної інстанції, згідно яких, вона впевнена, що злочин вчинявся одночасно двома особами, оскільки вона відчувала одночасні дії двох осіб. Будь яких криків "побігли", від злочинців вона не чула. Одразу після зриву сумки вона обернулася та побачила як два злочинця з її сумкою бігли поруч один від другого на відстані декілька кроків, а тому впевнена, що їх дії були чітко сплановані та охоплені єдиним умислом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин зазначених у вироку.

Разом з цим суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина не знайшла свого переконливого підтвердження в суді першої інстанції та в апеляційному суді.

Апеляційний суд зазначає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він за попередньою змовою групою осіб повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_7 : перебуває на "Д" обліку в наркологічному диспансері з діагнозом "вживання алкоголю зі шкідливими наслідками" (а.с.86); військову службу не проходив у зв`язку з засудженням до позбавлення волі (а.с.88); неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені судимості (а.с.90-91, 92).

При призначенні покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, вищенаведені дані про особу винного, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання.

При цьому, призначаючи покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без відбування цього покарання, тобто про відсутність підстав для застосування вимог ст.75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 420, 421, 373, 374 КПК України, суд апеляційної інстанції -

З А С У Д И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Виправдувальний вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити свій вирок.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст.186 ч.2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

ОСОБА_7 взяти під варту негайно в залі суду та утримувати в Артемівському СІЗО УДПтСУ в Донецькій області до направлення до місць відбування покарання.

Початок строку відбування покарання рахувати з 29 січня 2014 року.

Речові докази: пластикову папку з документами на ім`я ОСОБА_8 та мобільний телефон Nokia C-2, передані під розписку потерпілій ОСОБА_6 , вважати повернутими законному володільцю.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: