Справа № 368/805/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/946/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 01.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
01 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
засудженого - ОСОБА_7
представника Кагарлицької ВК - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції з Кагарлицькою виправною колонією №115 матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 10 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії № 115 та голови спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації про звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єланець Миколаївської області, до засудження проживаючого по
АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 06.11.2012 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до 9 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12.03.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення з 25.06.2012 по 24.01.2013 у строк відбуття покарання з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання рахується з 25.05.2012, кінець строку покарання 25.11.2020; 1/2 строку покарання 25.05.2016.
Відповідно до спільного подання Кагарлицької виправної колонії та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання, добре працює, має хорошу поведінку, приймає активну участь у громадському житті відділення та установи, разом з тим, за добросовісне відношення до праці та громадських доручень, має від адміністрації установи 11 заохочень та одне дисциплінарне стягнення від 13.02.2014 за зберігання мобільного телефону, яке знято 08.05.2014.
Суд першої інстанції відмовив в задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії про застосування умовно - дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки це суперечить принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.
Не погоджуючись із таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 10 червня 2016 року та ухвалити нову, якою задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На думку засудженого, ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи із того, що лише законодавством встановлені підстави для можливого застосування до особи умовно дострокового звільнення від відбування покарання, а саме: відбуття мінімально необхідної частини відповідного покарання, та доведення свого виправлення шляхом сумлінної поведінки та ставлення до праці. Інших вимог чинне законодавство не передбачає. Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що заперечення прокурора проти задоволення подання про умовно дострокове звільнення через не відшкодування збитків є суб`єктивним ставленням, не підкріпленим нормами законодавства, і яке не може бути враховане судом.

ОСОБА_7 зазначає, що не відшкодував збитки потерпілим, оскільки на адресу установи виконання покарань не надходили виконавчі листи з реквізитами рахунків, на які необхідно здійснювати нарахування коштів. Крім того, має намір та бажання після звільнення з місць позбавлення волі відшкодовувати потерпілим збитки, шляхом виплати частини коштів із заробітної плати на їх користь.

Засуджений вказує про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки з подання адміністрації колонії вбачається, що наявні всі підстави для застосування щодо нього положення ст. 81 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення засудженого в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку представника Кагарлицької виправної колонії, та думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , обґрунтував своє рішення тим, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, коли покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Такий висновок суду узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах провадження.
Необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого є його сумлінна поведінка і ставлення до праці. Суд може дати висновок про виправлення засудженого, ґрунтуючись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.
У колегії суддів не виникає сумнівів, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, однак стверджувати, що він довів своє виправлення через наявність заохочень за час відбування покарання є передчасним.
Колегія суддів, вивчивши матеріали провадження, вважає за необхідне звернути увагу, що з огляду на наслідки, які настали від вчиненого злочину, і не зважаючи на визнання своєї вини та каяття, як це зазначено в поданні, засуджений не виказав намірів на виконання вироку в частині виплати матеріальної та моральної шкоди потерпілим за весь період відбування покарання, що не справляє позитивного враження та характеризує його як особу, яка не в повній мірі усвідомлює відповідальність за наслідки, спричинені злочином.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 10 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії № 115 та голови спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Головуючий:

Судді: