Справа № 362/7312/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1384/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 16.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_7 засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, як зазначено у вироку, за наступних обставин.

09 вересня 2015 року, близько 22-ї год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом із своїм сином - ОСОБА_9 знаходився за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої, у ОСОБА_7 виник намір на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 схопив ножа, який знаходився на кухонному столі, наблизився до потерпілого та з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 замахнувся ножем в область серця останнього. В свою чергу, потерпілий, з метою збереження свого життя, почав оборонятися, викручуючи ножа з рук ОСОБА_7 в результаті чого, отримав тілесні ушкодження, а саме колото-різані рани тильної поверхні лівої кисті, третього міжпальцевого проміжку лівої кисті та зовнішньої поверхні лівого плеча. Однак ОСОБА_7 , незважаючи на опір ОСОБА_9 , з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, бажаючи настання смерті потерпілого, завдав йому одного удару кухонним ножем в область серця, тобто життєво важливий орган, тим самим спричинивши одиночне проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент спричинення. Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі у зв`язку з тим, що потерпілому ОСОБА_9 після отриманих тілесних ушкоджень було своєчасно надано медичну допомогу.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині призначеного останьому покарання, вважає його занадто суворим. Апелянт також зазначає, що судом не взято до уваги, що його батько - ОСОБА_7 вибачився перед ним, після скоєного викликав швидку допомогу, що фактично його (потерпілого) врятувало, надавав допомогу на лікування, його думку про відсутність претензій судом повністю проігноровано. Потерпілий просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити та пом`якшити йому покарання шляхом застосування до нього ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Захисник - адвокат ОСОБА_12 в апеляційній скарзі вказує на те, що не зважаючи на сумніви щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, вважає, що головною помилкою суду першої інстанції є призначене судом обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України, що за своїм видом та розміром є явно несправедливим, невиправданим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі засудженого внаслідок його суворості. Апелянт вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд неповною мірою врахував всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме, те, що: ОСОБА_7 людина похилого віку, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, свою вину в скоєному він визнав повністю, але заперечив намір на вбивство свого сина, щиросердечно розкаявся, критично оцінив свої дії та зробив для себе певні висновки, давав правдиві послідовні покази протягом всього досудового та судового слідства, в результаті чого активно допомагав слідчим органам встановити істину по справі, після вчинення злочину ОСОБА_7 викликав швидку медичну допомогу, що дало можливість попередити смерть потерпілого, який претензій до свого батька не має та просив не позбавляти його волі, який є єдиною для нього рідною людиною, обвинувачений попросив вибачення у потерпілого та примирився з ним, відшкодував заподіяну шкоду, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікарі-психіатра не перебуває. Апелянт вважає, що засудивши ОСОБА_7 до трьох років шести місяців позбавлення волі без застосування ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції не врахував всієї сукупності вищевикладених пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, в результаті чого безпідставно призначив обвинуваченому покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Адвокат просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, покарання останньому пом`якшити, застосувавши до нього ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк два роки та зобов`язавши його зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти апеляційних скарг потерпілого та захисника; потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника та заперечував проти апеляційної скарги прокурора; захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілого і заперечував проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження та частково зібрані по справі докази, документи, які характеризують особу обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг , колегія суддів приходить до наступного.

Визнаючи підсудного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч.1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції зазначив у вироку досліджені надані прокурором докази на підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду стверджував, що він разом із своїм сином - ОСОБА_9 проживає в одній квартирі. 9 вересня 2015 року, близько 16 год., він був на поминальному обіді, де випив приблизно 200 г горілки та вина, після чого пішов до себе на дачу, що знаходиться поблизу м. Василькова Київської області. Близько 21 год. він повернувся додому, де вже був його син - ОСОБА_9 . Зайшовши в квартиру, він не знайшов на кухні ключ від своєї кімнати, тому зайшов в кімнату сина, який лежав на ліжку та дивився телевізор і попросив його віддати йому ключа від кімнати. Проте син не реагував на його прохання. Він підійшов до сина і потягнув його за руку, але син штовхнув його ногою від чого він (обвинувачений) впав, зачепивши стільця так стола, на якому знаходилася праска та ніж, які впали на підлогу. Взяв ножа, він підбіг з ним до ліжка, на якому лежав його син, який намагався викрутити у нього з рук ножа, однак йому цього не вдалося і якимось чином він ( ОСОБА_7 ) наніс йому удар ножем в ліву сторону тулуба. Побачивши у сина кров, він вибіг на вулицю, де знаходились люди, попросив у них мобільний телефон та викликав карету швидкої допомоги, яка незабаром приїхала та сину було надано медичну допомогу. При цьому обвинувачений стверджував, що не мав наміру вбивати потерпілого.

Вказані вище обставини підтвердив під час апеляційного розгляду і потерпілий ОСОБА_9 .

Приймаючи до уваги викладене, дослідивши повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження та частково зібрані по справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого, але висновки суду про те, що ОСОБА_7 вчинив замах на вбивство ОСОБА_9 , зроблено без достатніх підстав.
Замах на вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли дії винної особи свідчать про те, що вона передбачала і бажала настання смерті потерпілого, але такі наслідки не настали з незалежних від її волі причин.
В той же час доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку, що ОСОБА_7 передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, у справі немає. Про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого свідчать і його дії після того, як він завдав удар ножем та побачив кров у потерпілого, одразу побіг за допомогою та викликав швидку.
У зв`язку з цим, погоджуючись з посиланням апелянта - захисника в апеляційній скарзі щодо сумнівів кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії останнього з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_7 має нести відповідальність за фактичні наслідки своїх дій - за заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень.
Торкаючись питання призначення покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд, приймає до уваги зазначені у вироку суду першої інстанції, як обставини, що обтяжують, так і обставини, що пом`якшують покарання. При цьому колегією суддів враховується також те, що ОСОБА_7 людина похилого віку, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, відшкодував заподіяну шкоду, а також те, що потерпілим є його син, який претензій до свого батька не має та просить не позбавляти його волі, який є єдиною для нього рідною людиною.
Приймаючи до уваги наведене та враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів вважає за можливе не позбавляти реально волі обвинувачено ОСОБА_7 , застосувавши до нього ст.ст. 75, 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 407 та 419 КПК України колегія суддів;-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та засудити ОСОБА_7 до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Врешті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий
Судді: