В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
судді ОСОБА_1 ,
при секретарі Слакві ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000030 по обвинуваченню: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Магдебург НДР Німецька Демократична Республіка, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимому, вдівця, пенсіонера, за ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, -

В с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується в тому, що відповідно до Наказу командуючого 13 загальновійськовою армією по особовому складу № 031 від 08.06.1992 р., призначений на посаду заступника командира батальйону з тилу начальником тилу 284 окремого радіорелійно-кабельного батальйону армії військової частини А НОМЕР_1 Рівненського гарнізону. Згідно Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999, вказана посада пов`язана з виконанням адміністративно-господарських функцій. Підполковник ОСОБА_6 достовірно знав, що військова частина НОМЕР_2 не зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах України, в результаті чого командування даної частини не має права надавати в оренду закріплене за нею на праві оперативного управління військове майно, яке є державною власністю, що передбачено статтею 4 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України від 21.09.1999, статтею 14 Закону України Про Збройні Сили України від 06.12.1991 та пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 778 від 11.05.2000 Про затвердження Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду.

Однак, в порушення вимог статті 7 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України від 21.09.1999, постанови Кабінету Міністрів України №778 від 11.05.2000 Про затвердження Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, згідно яких передача військового майна в оренду здійснюється виключно на конкурсній основні, майно що підлягає передачі в оренду, повинно бути оцінено комісійно, про що повинно бути складено відповідний акт, погоджений з Фондом державного майна України, п. 3.1.9. та п.3.2.1. наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 Про затвердження положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем в лютому 2001 року ОСОБА_6 погодився на усну пропозицію приватного підприємця жителя міста Рівне ОСОБА_7 про заволодіння кабелем марки П-296 в загальній кількості 5000 метрів, що відноситься до категорії військове майно та був закріплений за військовою частиною А НОМЕР_1 Рівненського гарнізону на праві оперативного управління, шляхом фіктивного отримання його в оренду у вказаній військовій частин.

Біля 12 години 27.02.2001р. перебуваючи на території військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 реалізуючи умисел на заволодіння ОСОБА_7 вказаним кабелем, доповів командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 нібито має намір отримати вказаний кабель в оренду. Після чого ОСОБА_8 знаючи, що відповідно до акту інвентаризації техніки зв`язку від 10.06.2000 кабель марки П-296 перебував на зберіганні у начальника сховища майна та техніки зв`язку військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 , надав останьому усну вказівку про видачу кабелю ОСОБА_7 із сховища № 13 на території парку названої військової частини.

27.02.2001р. приблизно о 19 години, перебуваючи в змові з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , ОСОБА_6 надав усну вказівку рядовому строкової служби військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 , котрий того дня був днювальним парку військової частини НОМЕР_2 , запустити на територію парку таксі-мікроавтобус марки Форд-Транзит, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , в якому також слідував ОСОБА_7 ..

Після чого ОСОБА_7 при допомозі військовослужбовців ОСОБА_9 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 завантажили десять котушок кабелю марки П-296 в загальній кількості 5000 метрів із сховища № 13 засобів зв`язку поточного забезпечення на території військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою АДРЕСА_2 у вказаний таксі-мікроавтобус. Знаючи, що в мікроавтобусі марки Форд-Транзит, д.н.з. НОМЕР_3 завантажений кабель, ОСОБА_6 реалізуючи умисел на його заволодіння ОСОБА_7 , надав усну вказівку рядовому ОСОБА_10 випустив автомобіль з території парку.

В подальшому ОСОБА_7 з метою реалізації отриманого кабелю завіз його на територію товариства з обмеженою відповідальністю Інфоком за адресою: місто Рівне, вулиця Струтинської, будинок 31, де приблизно о 20 год. 30 хв. того ж дня даний кабель був вилучений співробітниками Управління СБУ в Рівненській області.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи КНДІСЕ МЮ України № 2164 від 25.06.2001, залишкова вартість викраденого 5000 метрів кабелю П-296 станом на 27.02.2001, складала 1713,6 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , громадянин України ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.

Крім того, з метою приховування вищевказаного протиправного заволодіння державним майном військової частини НОМЕР_2 в кількості 5000 метрів кабелю марки П-296 вартістю 1713,6 гривень, достовірно знаючи, що військова частина НОМЕР_2 не зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах України, і що командування даної частини не має права надавати в оренду закріплене за нею на праві оперативного управління військове майно, яке є державною власністю, що передбачено статтею 14 Закону України Про Збройні Сили України від 06.12.1991, Законом України Про господарську діяльність у Збройних Силах України від 21.09.1999, постановою Кабінету Міністрів України № 778 від 11.05.2000 Про затвердження Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, ОСОБА_6 приблизно о 08 годині 15 хвилин 28.02.2001 домовився з ОСОБА_8 скласти завідомо неправдивий договір оренди від 27.02.2001, згідно якого військова частина НОМЕР_2 нібито передає ОСОБА_7 . 5000 метрів кабелю марки П-296 в оренду терміном на три місяці в обмін на 60 метрів кубічних деревини в якості орендної плати, отримавши в той же час в робочому кабінеті ОСОБА_8 написану останнім власноручно записку з умовами договору і два чистих аркуші паперу з печатками військової частини НОМЕР_2 та підписами ОСОБА_8 . На вказаних аркушах паперу ОСОБА_6 у співучасті з приватним підприємцем жителькою міста Рівне ОСОБА_14 28.02.2001 в період між 09 і 11 годинами в приміщенні № 13 офісу приватного нотаріуса ОСОБА_15 , який на той час знаходився на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , склав завідомо неправдивий договір оренди від 27.02.2001 на обумовлених з ОСОБА_8 умовах, а саме ОСОБА_6 диктував для написання умови вказаного договору, який від імені ОСОБА_7 був завірений ОСОБА_14 відтиском печатки приватного підприємця ОСОБА_7 та підписаний нею на вулиці поблизу офісного приміщення нотаріуса ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 . В той же день один примірник даного договору був виданий ОСОБА_6 співробітникам УСБУ в Рівненській області, другий примірник договору був вилучений в ході слідства у ОСОБА_14 ..

Вказаний договір оренди є недійсним, оскільки не відповідає положенням ЦК України від 18.07.1963, який діяв на момент вчинення злочину. Так, згідно частини 1 статті 41 ЦК України угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків, а згідно статті 256 ЦК України договір майнового найму наймодавець зобов`язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату, в даному випадку угода було укладено для приховування злочинної діяльності, та надання протиправними діям вигляду законних, а не з метою встановлення будь-яких цивільних прав та обов`язків сторін, тобто без мети її виконання. Частиною 2 статті 44 ЦК України передбачено, що письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх уклали, однак згідно висновку експерта № 223 від 18.07.2001, підписи від імені орендаря в договорі оренди від 27.02.2001 між військовою частиною НОМЕР_2 і ОСОБА_7 виконані не ОСОБА_7 ..

Частиною 1 статті 48 ЦК України передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Оскільки військова частина НОМЕР_2 не була зареєстрована в 2001 році як суб`єкт господарської діяльності в Збройних Силах України, що передбачено Законом України Про Збройні Сила України від 06.12.1991, Законом України Про господарську діяльність у Збройних Силах України від 21.09.1999, постановою Кабінету Міністрів України № 778 від 11.05.2000 Про затвердження Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, в даному випадку командування даної військової частини уклало вказаний договір оренди всупереч вимогам чинного законодавства. Згідно статті 49 ЦК України, недійсною визнається угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, в даному випадку угода була укладена без мети її виконання, а дії осіб, між якими вона нібито укладалась, були направлені на завдання шкоди інтересам держави.

Частиною 1 статті 50 ЦК України передбачено, що недійсною є угода, укладена юридичною особою всупереч з встановленими цілями її діяльності. Оскільки військова частина НОМЕР_2 не була зареєстрована в 2001 році як суб`єкт господарської діяльності, проте в даному випадку державне майно, закріплене за нею на праві оперативного управління, повинно використовуватись командуванням військової частини лише для виконання цілей передбачених статтею 1 Законом України Про Збройні Сили України від 06.12.1991.

Частиною 1 статті 58 ЦК України передбачено, що недійсною є угода, укладена лише про людське око, проте в даному випадку вказана угода фактично була укладена 28.02.2001, а не 27.02.2001 коли з території військової частини НОМЕР_2 було викрадено кабель марки П-296 в загальній кількості 5000 метрів, тобто з метою приховання протиправного заволодіння майном вказаної військової частини.

Оскільки вказана угода суперечить вимогам ЦК України від 18.07.1963, то згідно ч. 1 ст. 59 ЦК України, вона є недійсною з моменту її укладання.

Вказаними умисними діями, громадянин України ОСОБА_6 28.02.2001 у співучасті з ОСОБА_8 і ОСОБА_14 вчинив службове підроблення у формі складання і видачі завідомо неправдивих офіційних документів двох примірників договору оренди від 27.02.2001, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.27 ч.1 ст.366 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав. Суду пояснив, що у встановлений органом досудового розслідування час, дійсно проходив військову службу на посаді заступника командира з тилу в/ч А НОМЕР_1 Рівненського гарнізону. У вказаний період командир в/ч НОМЕР_2 - ОСОБА_8 на відповідних нарадах з офіцерами частини, ставив завдання віднайти можливість отримати військовій частині деревину з метою ремонту покрівлі дахів військових об`єктів(сховищ), оскільки в згаданий період було скрутне матеріальне становище для військових. Збройні Сили України погано фінансувались з боку держави, тому була необхідність військовій частині самостійно ремонтувати покрівлі об`єктів з метою не допущення псування військового майна від протікання покрівлі дощовою водою . В лютому 2001 року він познайомив ОСОБА_8 із своїм знайомим ОСОБА_7 який раніше був військовим. Останній хотів отримати у військовій частині в оренду кабель на три місяці а в замін хотів надати для частини 60 куб.м. деревини в якості орендної плати. 27.02.2001р. командир ОСОБА_8 доручив йому підготувати договір оренди, про що був складений рукописний текст та підписаний сторонами. 28.02.2001 року за дорученням командира ОСОБА_8 він пішов до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_15 з метою надрукувати договір оренди, оскільки у військовій частині не було можливості його надрукувати з причини належних засобів для друку. Тому, з допомогою нотаріуса та його помічника було підготовлено текст договору в якому зазначались реквізити сторін та умови згідно яких, в/ч НОМЕР_2 передає ОСОБА_7 в оренду 5000м. кабелю марки П-296 на три місяці в обмін на 60 куб.м. деревини в якості орендної плати. Також, пояснив, що саме командир ОСОБА_8 перед особовим складом поставив завдання начальнику сховища майна та техніки зв`язку ОСОБА_9 , видати в оренду кабель. Йому особисто, виданий ОСОБА_9 кабель не був підпорядкований, оскільки у зазначений час перебував на посаді заступника командира батальйону з тилу вказаної частини, та відповідно не зловживав своїм службовим становищем коли вирішувалось питання командиром про передачу кабелю в оренду. Передача кабелю П-296 в оренду, було виключно рішенням командира, оскільки в цьому була потреба як зазначено вище, для військової частини. Умови договору узгоджувались ОСОБА_8 та підприємцем ОСОБА_7 . Тому, не зловживав своїм службовим становищем за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Також вважає, що не підробляв договору. Вважає, що позиція органу досудового розслідування, яка викладена в обвинувальному акті є неправильною, суперечливою, обвинувачення ґрунтується на сфальсифікованих документах . Також зазначив, що в 2004 році, його та ОСОБА_8 військовим судом Рівненського гарнізону було виправдано за ч.1 ст.366 КК України, а державний обвинувач відмовився від обвинувачення щодо них по епізоду крадіжки кабелю. Даний вирок було скасовано лише у зв`язку із порушенням правил підсудності. Крім того, у 2004 році досудовим розслідуванням СБУ, зокрема слідчим ОСОБА_16 , виносилась постанова від 28 жовтня 2004 року про закриття кримінальної справи відносно нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину. Тривалий час дана постанова слідчого була чинною, після чого судовим рішенням був поновлений на роботі. Вважає, що після скасування цієї постанови, та вказаного вище виправдувального вироку, доказів його вини не з`явилося. Слідство в цілому в його справі проведено з порушенням строків досудового розслідування. На його думку, допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили його вини, навпаки спростували обвинувачення. Як наслідок, безпідставне, тривале обвинувачення, змусило його звернутись до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав. Йому не відомо яке процесуальне рішення досудовим розслідуванням чи судом, прийняте щодо ОСОБА_8 .
Заперечив закриття судом кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Просить суд винести виправдувальний вирок.
На думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому, правопорушень доводиться зібраними по справі доказами - матеріалами кримінального провадження №0000030 у вісьмох томах, більшість документів яких виготовлено із ксерокопій, оригінали яких знаходяться в матеріалах кримінальної справи №198 яка також досліджувалась судом та показаннями свідків, які допитані у судових засіданнях.
Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до п.8 Розділу ХІ перехідних положень КПК України 2012 року допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Як встановлено в ході судового слідства кримінальна справа, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та інших обвинувачених осіб неодноразово направлялась до суду для розгляду в порядку КПК України 1960 року та розглядалась неодноразово судами із ухваленням відповідних рішень.
Так, вироком Рівненського міського суду від 29.03.2002 року, ОСОБА_6 був визнаний винним в скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК України і обрано відносно нього покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді одного року обмеження волі. Застосовано п. б ст.1 ЗУ «Про амністію» і звільнено від відбування покарання. За ч.6 ст.19, ч.3 ст.84 ч.4 ст. 84 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виправдано через відсутність складу злочину.(к.с.№198 Т.6 а.с.390-398)
Ухвалою від 21 жовтня 2003 року Колегією суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області, апеляцію засудженого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок вказаного вище суду скасовано, а справу повернуто суду першої інстанції на новий судовий розгляд зі стадії попереднього розгляду. Скасовуючи вказаний вирок в ухвалі колегія суддів вказала, що в зв`язку з набранням чинності з 1.09.2001 року КК України в редакції 2001 року дії ОСОБА_6 підлягали кваліфікації за ст. 410 як викрадення, привласнення військового майна, та ч.2 ст. 366 нового Кодексу. Проте органи досудового слідства і суд помилково визнали, що перший з цих злочинів до військових не відноситься. .(к.с.№198 Т.6 а.с.432-434)
Постановою про зміну обвинувачення державного обвинувача від 18 травня 2004 року із об`єму обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , звинувачення за ч.4 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року), ОСОБА_7 за ч.3 ст.19 ч.4 ст. 84 КК України (в редакції 1960р.) і ОСОБА_14 звинувачення її за ч.6 ст.19, ч.3 ст.84 КК України ( в редакції 1960 року виключено за недоведеністю. (к.с.№198 Т.7 а.с.228-236).
Вироком військового місцевого суду Рівненського гарнізону від 21 травня 2004 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та ОСОБА_14 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27,ч.1 ст.366 КК України визнано невинними і, за відсутністю в їх діях складу злочину, виправдано. (к.с.№198 Т.8 а.с5- 15).
Ухвалою військового апеляційного суду Західного регіону від 9 липня 2004 року вказаний вище вирок був скасований за апеляцією прокурора у зв`язку із порушенням правил підсудності, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд, зі стадії попереднього розгляду до загально місцевого суду Рівненської області. ( Т.3 а.к.п.161,162;165,166).
Постановою слідчого СВ УСБУ в Рівненській області від 28 жовтня 2004 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні службового підроблення під час складання і видачі договору від 27 лютого 2001 року про передачу військовою частиною НОМЕР_2 ПП ОСОБА_7 в оренду 5 км. кабелю П-296, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України провадженням закривалось на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності в діянні складу злочину. Вказана постанова була взята до уваги Рівненськім міським судом при поновленні ОСОБА_6 на посаді.(к.с.№198 Т.8 а.с.90,91;92-94). В послідуючому вказана вище постанова слідчого була скасована. Кримінальна справа відносно вказаних вище осіб неодноразово поверталась із Рівненського міського суду до прокурори для проведення додаткового розслідування з метою усунення проведеного однобічного та не повного досудового слідства (к.с. №188 т.8 а.с.114,115; 433-436; Т.9 а.с.460 -462; Т.8 а.к.п.2,3; Т.3 а.к.п.363-367; Т-4 102-104, 148; Т.7 а.с.233-236)
Ухвалою колегії суддів Рівненського міського суду від 29.01.2009р. кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.27,ч.2 ст.366 КК України та кримінальну справу яка надійшла з постановою про закриття кримінальної справи, щодо померлого ОСОБА_8 за ч.4 ст. 191 КК України ч.2 ст.366 КК України виділено в окреме провадження та направлено прокуророві для організації додаткового розслідування.
Відповідно до ухвал Рівненського міського суду, були прийняті рішення про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_14 і відповідно до ст. 49 КК України їх звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.
При розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, вивчивши документи як докази на які посилався прокурор, та вивчивши всі матеріали кримінального провадження, заслухавши міркування і доводи прокурора, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Проаналізувавши наявні докази, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст.191, ч.2 ст.27 ст.366 КК України ґрунтується лише на припущеннях .
Судом були допитані свідки обвинувачення які на думку прокурора підтверджують винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він працював заступником директора фірми «Інфоком». Знає ОСОБА_6 як особу яка притягується до кримінальної відповідальності. ОСОБА_7 йому відомий з 2000 року який займався торгівлею промислових товарів та який поставляв на його фірму кабель з метою організації зв`язку. Кабель був доставлений ОСОБА_7 на телефонну станцію. Працівника контр розвідки приїхали та забрали кабель, при цьому повідомили, що кабель є викрадений. Приймав участь в огляді та вилучення 16-ти котушок кабелю працівниками СБУ, про що свідчить його підпис в акті вилучення предметів.
Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що станом на лютий 2001 року працював директором фірми «Інфоком». ОСОБА_7 знав раніше у якого фірма мала намір купити кабель для використання зв`язку. Розрахунок із останнім не був проведений. Перемовини про постачання кабелю на фірму вів його заступник. Кожну котушку кабелю не перевіряли бо не встигли. Скільки катушок було не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_19 підтвердив, що при проходженні військової служби був раніше підлеглим обвинуваченого ОСОБА_6 .. Кабель який був вивезений із військової частини у зазначений вище період, перебував у відданні заступника командира частини із озброєння та начальника сховища прапорщика ОСОБА_9 .. Також ключі від брами частини перебували у чергового по парку.
Свідок ОСОБА_20 повідомила суд, що обвинуваченого ОСОБА_6 раніше десь бачила. ОСОБА_14 є її донькою а ОСОБА_7 був її зять. Знає про те, що її донька зустрічалася в нотаріальній конторі із ОСОБА_6 та вони один одному передавали якісь документи. Інших пояснень суду не надала.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 (який зазначений в обвинуваченні ОСОБА_6 як співучасник злочину), суду пояснив, що стосунки із обвинуваченим у нього нормальні. В період 2001 року він був приватним підприємцем. Його знайомі із фірми «Інфоком» попросили його привезти кабель щоб продзвонити перевірити лінію, про що була усна домовленість. Із цією метою він звернувся до військової частини, до кого конкретно не пригадує. Останні свої пояснення які давав в ході досудового та судового слідства підтримує. До військових звернувся із пропозицією надати йому кабель в оренду. Підтвердив укладання договору між ним та військовою частиною. До кого конкретно звертався із названою вище пропозицією до ОСОБА_6 чи ОСОБА_8 точно не пригадує. Договір був заключний 28.02.2001 року. Можливо попередньо був складений рукописний договір про отримання в оренду кабелю. У військовій частині кабель відпускав начальник складу з яким спільно загружав кабель у мікроавтобус. Не пригадує, чи був обвинувачений при погрузці кабелю. 28.02.2001 року він був затриманий працівниками СБУ в момент передачі кабелю фірмі «Інфоком». Мав визначити технічні параметри кабелю після чого повернути його до в/ч. Яка була роль ОСОБА_6 при видачі кабелю у в/ч сказати не може. У в/ч отримав кабель у катушках по 500 метрів у кожній які були у брезентових чохлах, зокрема 10 котушок отримав у в/ч НОМЕР_1 та 6 котушок із полку зв`язку.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що у названий вище час був військовим офіцером, перебував на посаді начальника штабу в/ч НОМЕР_1 .
Йому відомо, що 28.02.2001 року на територію в/ч заїжджав а/м бус білого кольору для завантаження кабелю., при цьому він знав на той час ОСОБА_7 . Оскільки печатка була в нього, він ставив відтиск печатки на договорі про передачу кабелю в оренду, при цьому ставив печатку на підпис командира ОСОБА_8 .. Договір йому приніс ОСОБА_6 .. Про існування договору він знав. За кабель який переданий в оренду був відповідальний заступник командира з озброєння ОСОБА_22 якому підпорядковувався пр.-к ОСОБА_9 начальник сховища матеріально відповідальна особа. Також повідомив, що ключі від парку були у чергового по парку, черговим на той час був пр.-к ОСОБА_23 та пр.-к ОСОБА_24 ..
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 28.02.2001 року, працював таксистом використовуючи в роботі а/м Форд-Транзит. В цей день разом із ОСОБА_7 заїхали на територію військової частини. Військовослужбовець у званні прапорщик відкривав двері. На його думку на місці загрузки кабелю у в/ч керував ОСОБА_6 який був у військовій формі, звання якого було підполковник. Також бачив ОСОБА_6 у полку зв`язку. Кабель загружали у котушках яких привезли а/м на вул.. Струтинської в м. Рівне.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він працює приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу. 28.02.2001 року до контори прийшов ОСОБА_6 та з ним була одна жінка та попросив його та помічника нотаріуса роздрукувати два примірники договору оренди . В його присутності договір ніхто не підписував. ОСОБА_6 повідомив для його помічника ОСОБА_25 які відомості необхідно внести в цей договір. Особисто він не вчитувався в зміст договору, оскільки в цьому для нього не було потреби . Його допомога для ОСОБА_6 та незнайомої для нього жінки яка прийшла із ОСОБА_6 заключалася лише в допомозі складання та роздрукуванні запропонованих умов договору. Він підтримує свої свідчення які давав раніше в ході досудового та судового слідства.
Свідок ОСОБА_25 дала аналогічні пояснення свідка ОСОБА_15 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що станом на лютий 2001 року ОСОБА_6 був його безпосереднім начальником.
Про крадіжку кабелю він дізнався на наступний день. На той час він служив у військовій частині та був начальником складу ГСМ, продовольства та речей. Котушки кабелю відносяться до інженерної служби з озброєння. Левковича в той період бачив у військовій частині . Йому на той час стало відомо, що заїздив автомобіль до складу та були вивезені котушки із кабелем. ОСОБА_9 у даний період часу був начальником складу де зберігались котушки. Бувший командир в/ч ОСОБА_8 міг дати команду ОСОБА_9 видати котушки з кабелем, відповідно на вказану дію повинна бути виписана накладна. На передодні вивезення із частини котушок з кабелем, командир ОСОБА_8 на розводі ставив задачу ОСОБА_9 , видати кабель зі складу особі яка приїде. Також пояснив, що черговий по парку в період несення служби підпорядковується черговому по частині. Ключі від парку виїзних воріт знаходяться у чергового по парку який передає ключі наступному військовослужбовцю який його міняє або заміщає. Облік майна повинен вестись згідно наказів по службі. ОСОБА_6 не мав відношення до складу в якому перебував виданий кабель. Вважає, що акт інвентаризації не вірно складений оскільки в ньому не зазначено категорію та ґатунок кабелю. Також зауважив, ще до названого випадку в оренду передавалось майно за вказівкою командира, оскільки в цьому була потреба для військової частини.
Свідок ОСОБА_24 суду повідомив, що у вказаний період він був військовослужбовцем техніком батальйону . 27.02.2001 року здав чергування по парку . Заступав на чергування пр.-к Лебідь. Чергував по парку пр.-к ОСОБА_9 . З дозволу командира міг заїхати а/м, тобто цивільна машина. Також зауважив, що ключі від брами в той час були у Лебедя.
Із пояснень свідка ОСОБА_27 слідує, що в період 2001 року він проходив службу та був начальником складу артилерійського озброєння. По факту крадіжки котушок кабелю П-296 із згаданої військової частин йому нічого не відомо. В той час був черговим по частині а черговим по парку був пр.-к Лебідь до 21 год. Останній повідомив його, що приїхали працівники СБУ та опечатали склад. Йому черговий по парку не доповідав, що на територію частини заїздив а/м за вказаним вище кабелем. Вважає, що ОСОБА_28 згаданий а/м не запускав на територію частини, оскільки він був на доповіді. Хто дав вказівку заїхати а/м в частину йому не відомо . Керівництво в/ч йому не повідомляло про видачу кабелю або іншого військового майна в оренду. У ОСОБА_8 паніки не було перед працівниками СБУ. Він міг дати команду заїхати а/м в частину, можливо хтось інший . Вважає, що проведений акт інвентаризації не відповідає вимогам, оскільки в такому акті повинна бути відображена категорія кабелю.
Свідок ОСОБА_29 , суду пояснив, що йому було доручено здійснювати перевірку. В акті було відображено про відсутність кабелю згаданої марки. Зазначив, для того, щоб передати кабель даної марки в оренду, необхідний був дозвіл начальника зв`язку західного оперативного командування. У даному випадку йому відомо, що майор ОСОБА_22 був відповідальний за даний кабель марки П-296 . На даний час йому не відомо, чи кабель повернутий до частини .
Свідок ОСОБА_30 повідомив суд, що він підтримує свої свідчення які давав раніше в ході досудового слідства. Зокрема те, що в лютому 2001 року він перебував на посаді заступника командира в/ч НОМЕР_2 з виховної роботи. Із його пояснень слідує, що він 27.02.2001 року в штабі батальйону він бачив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Про обставини викрадення кабелю із військової частини йому нічого не відомо. Однак, Із зовнішнього вигляду ОСОБА_6 28. 02.2001 року йому стало відомо, що в останнього виникли якісь проблеми . Інших свідчень суду не надав. Погодився із своїми поясненнями які викладені в протоколі допиту свідка (Т.1 а.к.п. 218,219).
Інші свідки які вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування належно викликались в судові засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями та ухвалами про привід, однак не з`явились до суду та не повідомляли суд про причини своєї неявки.
Прокурор також не забезпечив явку свідків які безпосередньо зазначені в обвинуваченні ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та які на переконання сторони обвинувачення підтверджують причетність обвинуваченого до заволодіння десяти котушок кабелю марки П-296 із сховища №13 засобів зв`язку поточного забезпечення в/чА-1534.
На думку суду, пояснення допитаних вище свідків, є суперечливими. Багатьом не відомі обставини які підлягають доказуванню, також прямо не вказали на доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованих правопорушеннях.
Судом також досліджувались письмові докази на які покликались сторона обвинувачення як на підтвердження вини обвинуваченого та ОСОБА_6 який вказував, що наведені докази прокурором, спростовують та не доводять його вини.
Зокрема, суд досліджував письмові докази які виготовлені із ксерокопій (частина яких є не чіткими та погано читаються) та знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000030 та кримінальну справу №198 де знаходяться їх оригінали.
Так, згідно протоколу огляду місця події від 27.02.2001 року та Акту вилучення предметів проведеного працівником відділу ВКР УСБУ в Рівненській області, (о 20:30 22:00год.) в а/м марки «Форд» в приміщенні станції водопостачання ЖРБУ-МЖК м. Рівне, було виявлено 16 котушок з кабелем марки П-296. При цьому проводилась відео зйомка відеокамерою марки «Панасонік» (Т.1 а.к.п.5-8; Т.1.к.с.№198 а.3-6) В даних складених документах не зазначено будь які індивідуальні ознаки вилучених та оглянутих 16-ти котушках . Шість з яких були привезені з іншого місця.
Згідно протоколу огляду вилученого у ОСОБА_31 кабелю від 19 квітня 2001 року слідує, що були оглянуті 16 котушок та не були ідентифіковані котушки з кабелем які безпосередньо були вивезені із В/Ч НОМЕР_2 (т.8 а.к.п.111-113; Т.8 к.с. 268 -270)
Із висновку №2164 судовотоварознавчої експертизи від 25.06.2001 року проведеної експертом Київського НДІ судових експертиз МЮ України слідує, що експерту на дослідження представлено десять металевих котушок із кабелем марки П-296 із наступними маркуваннями: котушка №5- на чохлі 76, на муфті1500, №6 на чохлі, на муфті 653,737, №8 на чохлі 76, на муфті 1571, №9 на чохлі 79 К-27, на муфті 1328, №10 на чохлі 78 К-27, на муфті 1412, №11- на чохлі 76, на муфті 1230, №12 на чохлі 78,К-27, на муфті 1331, №13 на чохлі 79,К-27, муфті 8301, №14- на чохлі 76, на муфті 1192, №15 на чохлі 76, на муфті 1189.
Залишкова вартість 5000м. дослідженого кабелю станом на 27.02.2001р. складала 1713,6 грн..(Т.4 к.с.198 а.150-155)
В обвинуваченні ОСОБА_6 зазначено, що останній, зловживаючи своїм службовим становищем за попередньою змовою з вказаними вище особами заволодів десятьма котушками кабелю марки П - 296 в загальній кількості 5000 метрів, однак на них не вказані конкретні маркування, індивідуальні ознаки майна (котушок кабелю) яким заволодів ОСОБА_6 , оскільки у ОСОБА_7 таких котушок було вилучено 16 а вивезено ним із військової частини НОМЕР_2 десять.
На думку суду, Акт інвентаризації техніки зв`язку від 10.06.2000 року в повній мірі не вказує на винуватість ОСОБА_6 у заволодінні котушками кабелю. Як встановлено в судовому засіданні обвинуваченому в силу його посадових обов`язків не було ввірене дане майно. Разом з тим, судом встановлено, що згідно архівної довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від27.02.2015 року, даний Акт в архівний відділ не надходив і місцезнаходження його не відоме.
Із досліджених в судовому засіданні договорів оренди від 27 лютого 2001 року вбачається, що військова частина НОМЕР_2 , в особі, командира ОСОБА_8 передає підприємцю ОСОБА_7 в оренду 5 км. кабелю марки П-296( 10 котушок) якими орендар користується на протязі 3 місяців з моменту підписання договору, тобто з 27.02.2001 року по 27.05.2001 року. Після закінчення терміну оренди повертає орендодавцю орендований кабель та передає орендарю за користування орендованим кабелем60 куб.м. деревини (сосни кругляк 2 сорту). Договір складений в двох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу.
ОСОБА_6 підтвердив виготовлення таких договорів які були перероблені з рукописного варіанту між сторонами. При цьому готуючи дані договори він виконував вказівку командира ОСОБА_8 відповідно без наміру його підробляти, оскільки умови договору стали виконуватись.
Згідно висновку техніко криміналістичної експертизи (К.С. №198 т.1 а.с. 281-285), фрагменти договору першого примірника виконувались у наступній послідовності відтиски печаток військової частини та підприємця, підписи від імені орендаря та орендодавця, текст договору з реквізитами орендаря та орендодавця, а другого примірника відтиски печаток військової частини та підприємця, текст договору з реквізитами, підпис від імені орендаря та орендодавця.
Як слідує із висновку повторної техніко криміналістичної експертизи (К.С.198 т.4 а.170-173), в наданих на дослідження двох екземплярах договору оренди без номеру від 27 лютого2001 року спочатку були нанесені відтиски печаток підприємця ОСОБА_7 та військової частиниА1534, поверх яких був виконаний текст договору. В обох екземплярах договору підписи від імені орендаря були виконані поверх відтисків печаток. Визначити в якій послідовності нанесені в екземплярах договору підписи орендаря та орендодавця і друкарський текст не виявилось можливим.
Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи (К.С. 198т.4 а.с.194-197), підписи від імені орендаря в обох примірниках договору оренди від 27 лютого 2001 року між військовою частиноюА1534 і ОСОБА_7 виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.
Висновки вказаних експертиз, на які сторона обвинувачення посилається як на доказ вини обвинуваченого, враховуючи встановлені обставини справи не доводять його умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.27 ч.1 ст. 366 КК України, хоча вказані правопорушення характеризуються прямим умислом.
Судом, також встановлено, що відповідно до ухвали колегії суддів Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2011 року апеляцію прокурора задоволено частково. Постанову Рівненського міського суду від 18 січня 2011 року, щодо повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_14 прокурору Рівненської області для проведення нового розслідування скасовано. Постанову цього суду від 18.01.2011 року про повернення кримінальної справи щодо померлого ОСОБА_8 прокурору Рівненської області для проведення нового розслідування залишено без змін, виділивши її в окреме провадження. (т.4 а.к.п.184-186)

Зокрема, суддя Рівненського міського суду ОСОБА_32 у вказаній вище постанові від 18 січня 2011 року зазначила, що під час досудового слідства, слідчий не виконав вимоги кримінально процесуального закону, не встановив близьких родичів ОСОБА_8 , не роз`яснив їм право просити про доведення досудового слідства до кінця з метою реабілітації померлого обвинуваченого.(т.4 а.к.п. 148 к.с.198)

Разом з тим, дружина покійного ОСОБА_8 - ОСОБА_33 зверталась із заявою від 10.02.2004 року до головуючого військового суду Рівненського гарнізону ОСОБА_34 про розгляд справи по суті щодо її чоловіка та виправдати його, оскільки вважає його невинним. Просила справу розглядати без її участі. (т.7 к.с.№ 198 а.с.166)

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується актовим записом про смерть №198 від 29 січня 2004 року. (т.7 к.с.№ 198 а.с.165)

В матеріалах кримінальної справи №198 та у виділеному кримінальному провадженні №0000030 відсутні відомості, про прийняття процесуального рішення відносно покійного ОСОБА_8 який зазначений в обвинуваченні ОСОБА_6 як співучасник інкримінованих злочинів.

Прокурор в судовому засіданні надав лист від 30.12.2011, прокуратури області про направлення матеріалів до УСБУ в області щодо вказаного померлого ОСОБА_8 для прийняття процесуального рішення, однак повідомив, що йому невідомо яке прийняте рішення щодо вказаної померлої особи.

Враховуючи встановлене, а саме, не прийняття рішення, щодо померлого ОСОБА_8 після смерті якого пройшло більше 12 років, також свідчить про недоведеність вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень в якому він обвинувачується та допущену неповноту слідства.

Також, стороною обвинувачення не надано суду для дослідження речовий доказдесять котушок кабелю марки П-296, місце знаходження цього речового доказу невідоме тривалий час.

Враховуючи, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, стороною обвинувачення не доведено вини ОСОБА_6 ..

Суд погоджується із доводами обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність ухвалення виправдувального вироку щодо нього, однак не із підстав відсутності в його діянні складу кримінальних правопорушень а в зв`язку із недоведеністю, його вини в інкримінованих злочинах.
Враховуючи, що основоположним принципом правосуддя є презумпція невинуватості, а всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого, суд виходить з показань обвинуваченого, які узгоджуються з показаннями свідків, допитаних під час судового розгляду, та досліджених письмових доказів які знаходяться у вказаних вище матеріалах кримінального провадження, та кримінальної справи.
Суд, бере до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які не містять даних про фактичні обставини справи, або на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналізуючи зміст даної статті суд зобов`язаний витлумачити всі сумніви на користь підсудного і постановити виправдувальний вирок.
Відповідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.
Висновки й аргументи Європейського суду з прав людини повністю співпадають з відповідними положеннями національного законодавства Кримінально - процесуального закону України та Конституції України, і зокрема ст.. 62, згідно з якою, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли всі зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані по справі докази не доводять пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.3 ст.191,ч.2 ст.27 ч.1 ст.366 КК України а всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, а тому, вважає за необхідне, ухвалити виправдувальний вирок, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що інкриміновані злочини були вчинені обвинуваченим.
При цьому суд констатує, наявність підстав, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Однак, обвинувачений ОСОБА_6 не дав своєї згоди на закриття кримінального провадження з вказаних вище підстав.
ОСОБА_6 як особа, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується. (Т.8 а.к.п. 187,191,193).
Також, суд не знаходить підстав для стягнення з ОСОБА_6 на користь держави понесених у кримінальному провадженні процесуальних витрат за проведення судових експертиз, що узгоджується із ст. 124 КПК України, у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
В и п р а в д а в:
ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Письмові речові докази (документи) залишити в матеріалах кримінального провадження №0000030 та кримінальної справи № 198. Інші речові докази відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1