№ 336/1265/16-к
пр. № 1-кс/336/136/2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Запоріжжя 4 березня 2016 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання
слідчого Шевченківського відділення поліції Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 ,
у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 внесеного до ЄРДР 05 січня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: Запорізької області, м. Токмак, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до слідчого судді із вищевказаним клопотанням, яким просить застосувати щодо вказаного підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив про наступне.
17.09.2015 приблизно о 23:00 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_7 приїхали на автомобілі Хонда Сівік в кузові червоного кольору, номер державної реєстрації НОМЕР_1 (далі ОСОБА_8 ), під керуванням ОСОБА_5 на зупинку громадського транспорту «Молочна», що розташована по автомобільній магістралі «Харків-Сімферополь» в м. Запоріжжя, в напрямку м. Харків, де в подальшому вживали алкогольні напої. В цей час на протилежній стороні автомобільної магістралі знаходився ОСОБА_9 на автомобілі ВАЗ 2103, в кузові білого кольору, номер державної реєстрації НОМЕР_2 (далі ВАЗ 2103), який належить потерпілій ОСОБА_10 та який перебував у правомірному користуванні потерпілого ОСОБА_9 .
В подальшому, 18.09.2015 приблизно о 02:15 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перейшли на протилежну сторону автомобільної магістралі, де у них на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 з метою уникнення тілесних ушкоджень та фізичної розправи відбіг від автомобіля ВАЗ 2103 на незначну відстань, в цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_7 скориставшись тим, що ОСОБА_9 знаходився на відстані, почали розбивати скло автомобіля ВАЗ 2103, а саме ОСОБА_5 розбив заднє праве скло пасажирської двері та переднє скло вказаного автомобіля, а ОСОБА_7 розбив заднє скло вказаного автомобіля.
Після чого, приблизно о 02:20 годині 18.09.2015, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою з ОСОБА_5 , з метою доїхати до місця свого проживання та з мотивів помсти, після конфлікту з ОСОБА_9 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Молочна» на автомобільній магістралі «Харків-Сімферополь» в м. Запоріжжі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, не маючи права на користування, володіння, розпорядження автомобілем, самовільно, всупереч волі ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля ВАЗ 2103 через незачинені двері на водійське місце, двигун якого знаходився в заведеному стані, де натиснувши на педаль газу, зрушив з місця та розпочав рух по автомобільній магістралі «Харків-Сімферополь» в бік вул. Кузнєцова м. Запоріжжі, за автомобілем ОСОБА_8 , яким керував ОСОБА_5 , тим самим незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 2103, який перебував у правомірному користуванні ОСОБА_9 та на вказаному автомобілі з місця скоєння злочину зник, тим самим розпорядився автомобілем за власним розсудом, але проїхавши незначну відстань автомобіль ВАЗ 2103 зупинився на мосту через річку «Мокра-Московка» на автомобільній магістралі Харків-Сімферополь в м.Запоріжжя, у зв`язку з тим, що закінчився бензин.
В цей час 18.09.2015, приблизно о 02:25 годині ОСОБА_5 , знаходячись на мосту через річку Мокра Московка на автомобільній магістралі «Харків Сімферополь» в м.Запоріжжі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачивши, що автомобіль ВАЗ 2103, який знаходився під керуванням ОСОБА_7 зупинився, під`їхав на автомобілі Хонда Сівік, до автомобіля, який знаходився під керуванням ОСОБА_7 .
Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 маючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з мотивів помсти, з метою реалізації свого злочинного наміру розподілили між собою ролі таким чином, що ОСОБА_7 залишається за кермом автомобіля ВАЗ 2103 та буде керувати ним, а ОСОБА_5 на автомобілі Хонда Сівік буксируватиме автомобіль ВАЗ 2103, який знаходився під керуванням ОСОБА_7 , а також останні узгодили напрямок руху, а саме вирішили продовжити рух по автомобільній магістралі «Харків-Сімферополь» в м. Запоріжжя в напрямку перетину вул. Кузнєцова та автомобільної магістралі «Харків - Сімферополь» в м. Запоріжжі, а також ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_5 , щоб останній зупинив автомобіль після проїзду залізничного мосту, який знаходиться біля перетину вул. Садівництва та автомобільної магістралі «Харків Сімферополь» в м. Запоріжжя.
Розподіливши таким чином ролі, продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 з автомобіля ВАЗ 2103, який перебував під керуванням ОСОБА_7 дістав трос для буксирування, один кінець якого ОСОБА_5 прив`язав до передньої частини автомобіля ВАЗ 2103, а другий кінець до задньої частини автомобіля Хонда Сівік, після чого продовжуючи свій злочинний умисел сів на водійське місце автомобіля Хонда Сівік на якому почав буксирування автомобіля ВАЗ 2103 під керуванням ОСОБА_7 по автомобільній магістралі «Харків-Сімферополь» в бік вул. Кузнєцова в м. Запоріжжя.
Тим самим ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 шляхом буксирування незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ 2103, який належить потерпілій ОСОБА_10 та який перебував у правомірному користуванні потерпілого ОСОБА_9 .
В подальшому, 18.09.2015 приблизно о 02:35 годині, вказаний автомобіль ВАЗ 2103 в кузові білого кольору, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , під незаконним керуванням ОСОБА_7 , який знаходився на буксирі у автомобіля «Хонда Сівік» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , був зупинений працівниками міліції на автомобільній магістралі «Харків-Сімферополь» в м. Запоріжжя.
Своїми протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку авто-товарознавчої експертизи 259/15 від 17.10.2015 на суму 20 911 гривень 28 копійки.
Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше не судимим вчинив корисливий злочин при вищезазначених обставинах. Ураховуючи вищевказане дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.
Під час проведення досудового розслідування були проведені всі необхідні слідчі дії направлені на встановлення істини за даним фактом та підтвердження факту складу злочину, який вбачається в діях ОСОБА_5 , а саме складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується зібраними матеріалами по кримінальному провадженню
04.01.2016 прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області було повідомлено ОСОБА_5 про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в кримінальному провадженні 0003985 від 18.09.2015.
Так, 05.01.2016 прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області юрист 2 класу ОСОБА_4 виніс постанову про виділення матеріалів в окреме провадження та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000060 від 05.01.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Крім того, під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 покинув межі м. Запоріжжя при цьому не повідомив органи досудового розслідування та прокуратури, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 .
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними доказами, матеріалами та проведеними слідчими діями в кримінальному провадженні.
Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 ;
- переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Крім того, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність інших ризиків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 , може знищити, заховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Крім того, знаходячись на свободі ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на потерпілу сторону в кримінальному провадженні, відносно котрої останній вчинив кримінальне правопорушення, а також може вплинути на показання, які будуть отримані під час допиту вказаної особи. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:
- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування;
В судовому засіданні слідчий наполіг на клопотанні, а прокурор підтримав його доводи, просять про задоволення поданого клопотання.
Захисник, з думкою якої погодився і підозрюваний, заперечила на подане клопотання, вказуючи на відсутність законних підстав для тримання підозрюваного під вартою.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Наданими суду доказами, якими є протоколи слідчих дій, доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 вищевказаного кримінального правопорушення.
Разом з цим суддя враховує, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінально караного правопорушення може бути підставою для обрання запобіжного заходу лише у сукупності з наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і вважає що слідчий не довів наявність ризиків вчинення підозрюваного, що перебуває на волі, дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи.
При цьому у судовому засіданні не встановлено даних про те, що підозрюваний намагався:
- переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Твердження прокурора про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо підозрюваного, ґрунтуються на припущеннях, доказів на підтвердження зазначених обставин не надано, а з корінців повісток на ім`я підозрюваного (на 31.12.2015 року та на 04.01.2016 рок) вбачається, що вони були вручені не йому, а його матері, але з останньою він на той час вже не проживав, про що достовірно вбачається із її показань.
Крім цього, слідчим чи прокурором не наведені жодні докази, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний буде ухилятись від слідства та суду.
Саме твердження ж п про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Навпаки, особа підозрюваного, який має постійне місце реєстрації, де він натепер і проживає, судимостей не має, як і оголошень про підозру у вчиненні іншого злочину, переконують суд у відсутності ризику переховування від слідства та суду і дають підстави вважати, що перебування його на волі не перешкоджатиме його належній процесуальній поведінці і виконанню покладених законом процесуальних обов`язків в подальшому.
Керуючись ст. ст. 177, 179, 180, 184,193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .
Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
- прибувати до слідчого за першою вимогою;
- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії кримінального провадження);
- повідомляти слідчого, прокурора, суд (залежно від стадії кримінального провадження) про зміну свого місця проживання.
Письмово під розпис повідомити підозрюваному покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на слідчого.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1
Копію ухвали отримав __________________.
04.03.16