АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005396 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

11 листопада 1998 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ст. 44 КК України 1960 року на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання на 1 рік;
5 липня 1999 року Старокиївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі;
22 липня 2003 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;
06.09.2005 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі;
16.02. 2007 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 391, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 12.05.2012 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 с. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строку на 2 роки, покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації, вид та розмір призначеного покарання, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання з випробуванням, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На обґрунтування своїх доводів заступник прокурора посилається на те, що суд при звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, прийшов до помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, не надав належної та достатньої оцінки конкретним обставинам кримінального правопорушення, даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місця х позбавлення волі, після чого повторно вчинив новий злочин проти власності, що вказує на прагнення обвинуваченим на ведення злочинного життя та небажання перевиховуватись. Неналежне врахування судом вказаних обставин призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, неправильного застосування ст. 75 КК України з урахуванням того, що суд першої інстанції належного обґрунтування можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання не надав, оскільки таких даних в ході судового розгляду кримінального провадження здобуто не було.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 07 липня 2014 pоку близько 10 год. 40 хв. перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Вулиця Михайла Майорова», що розташована біля будівлі №8 по вул. Полярній в м. Києві зайшов до салону автобусу № 99, який рухався по маршруту «Мінський масив - станція метро Мінська», де звернувши увагу на розстібнуту бокову кишеню сумки у раніше незнайомої ОСОБА_9 , підійшов до останньої дістав звідти мобільний телефон «Samsung GT-I8580DBASEK», вартістю 2677 грн. та поклав до своєї сумки, після чого одразу вийшов із салону автобусу на зупинці «Вулиця Зої Гайдай», що знаходиться біля буд. №5 по вул. Зої Гайдай в м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювалися, а тому суд, впевнившись у правильному розумінні зазначеними особами цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та отримавши на це згоду всіх учасників судового провадження, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у повторному таємному викраденні чужого майна, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому перевірці апеляційним судом, у відповідності до ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, не підлягають, вид та розмір призначеного судом першої інстанції покарання в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
За пред`явленим обвинуваченням та фактичними обставинами справи дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, що також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, доводи заступника прокурора в апеляційній скарзі про безпідставне застосування судом положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням є слушними.
Так, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Проте звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції фактично не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання, рішення в цій частині не обґрунтував.
Також суд першої інстанції не взяв до уваги обставини вчиненого злочину, характер дій ОСОБА_5 при його вчиненні, його особу, щодо відсутності будь-яких позитивних характеристик ОСОБА_5 , неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічні корисливі злочини, вчинення злочину через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі та помилково прийшов до висновку про можливість застосування до нього ст. 75 КК України.
Тому колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_5 не можливе без ізоляції його від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому апеляційна скарга заступника прокурора в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції та ухваленням нового вироку за яким ОСОБА_5 має відбувати призначене покарання за вироком суду першої інстанції у виді 2 років позбавлення волі реально.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України скасувати.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

___________________ __________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ЄУНС 756/10684/15-к,
№ апеляційного провадження 11-кп/796/311/2016
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1