Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/591/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000234 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петрове Петрівського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 19.03.2015 року вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області за ст. 125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень; 20.08.2015 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області вирок скасовано та ухвалено новий вирок, яким призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, за таких обставин.

05.05.2015 року близько 07:00 години ОСОБА_8 перебував на території подвір`я свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час між ним та його сусідкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті давніх особистих неприязних стосунків виникла сварка, яка супроводжувалася брутальним висловлювання в адресу один одного. В ході сварки ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс останній один удар ребром долоні правої руки в область шиї. Від отриманого удару, втративши рівновагу та не втримавшись на ногах, ОСОБА_11 упала на землю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 212 від 06.05.2015 року ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: синця шиї, яке саме по собі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як викликаюче скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на однобічність та неповноту дослідження судом обставин справи, просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо нього та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості.

Свої вимоги мотивує тим, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України він не вчиняв, а лише словесно вигнав ОСОБА_11 з двору та матеріали кримінального провадження не містяться доказів його винуватості. Вважає, судове рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновок суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так, в основу вироку судом покладені показання потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , який є кумом останньої та висновок судово- медичної експертизи № 212 від 06.05.2016 року. Однак, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме не дослідив суперечності в показаннях, наданих в суді і під час досудового розслідування

потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , що свідчить, на думку апелянта про неправдивість їх показань. Також наголошує, що суд не мотивував, чому взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , а його показання та свідка ОСОБА_14 оцінив критично.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 вчетверте не з`явився, про час і місце розгляду кримінального провадження був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь яких доказів, що він перебуває на лікуванні в медичному закладі м. Кривого рогу Дніпропетровської області до суду апеляційної інстанції не надав.

Частиною 4 статті 401 КПК України визначено, що обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

? З огляду на те, що жодних клопотань від обвинуваченого ОСОБА_8 про проведення судового засідання за його участі до суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливим провести розгляд кримінального провадження без участі останнього.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив залишити судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказах, яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Крім того, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового розгляду, є безпідставними.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та суду показав, що дійсно вранці того дня, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_11 зайшла на територію його домоволодіння і звинуватила його у тому, що він взяв без дозволу пакіл для припинання худоби та молоток. Між ними виникла сварка, в ході якої вони висловлювалися на адресу один одного нецензурною лайкою, однак тілесних ушкоджень потерпілій обвинувачений не спричиняв і після сварки ОСОБА_11 пішла з подвір`я.
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила, що 05.05.2015 року близько 07:00 години ранку вона хотіла припнула власну корову у балці неподалік свого будинку пастися, але пакіл та молоток на тому місці, де вона завжди їх залишала, були відсутні. Вона побачила на траві сліди (була роса), які вели до будинку ОСОБА_8 . Прийшовши до подвір`я ОСОБА_8 , вона постукала у двері будинку, через декілька хвилин обізвалась його мати, яка доїла в кінці двору корову. В цей час на подвір`я вийшов сам обвинувачений. Вона попрохала ОСОБА_8 повернути їй пакіл та молоток, на що останній відмовився. Між ними виникла сварка, в ході якої вони висловлювалися на адресу один одного нецензурною лайкою, а потім ОСОБА_8 наніс їй один удар в область шиї ребром правої руки, від якого вона впала на землю. Потім вона піднялася з землі та пішла додому. Також повідомила, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 не має.
- показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких вранці одного дня, влітку чи навесні точно не пам`ятає, але корови уже паслись на траві, близько 07:00 години він перебував на території свого домоволодіння і почув сварку, яка лунала з подвір`я ОСОБА_8 . Він підійшов ближче і побачив, що між сараєм та будинком сусіда стояли ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які сперечалися між собою, а потім обвинувачений вдарив потерпілу правою рукою в область грудей та шиї, від чого ОСОБА_11 впала на землю. Після цього потерпіла піднялася і пішла з двору. Матір обвинуваченого - ОСОБА_14 , свідок поряд з ними не бачив, так як з того місця, де він стояв, видно тільки частину домоволодіння.
- показаннями свідка ОСОБА_15 головного бухгалтера в Богданівській сільській раді Петрівського району Кіровоградської області, яка повідомила, що зі слів жителів села знає, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Також вказала, що ОСОБА_8 в даний час відпрацьовує громадські роботи за попереднім вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області. Як житель села характеризується більше з негативної сторони, має худобу, яка безприв`язно ходить по вулицям та городам мешканців села, у зв`язку з чим неодноразово надходили на нього скарги до сільської ради.
Наведені показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються з іншими наведеними у вироку доказами, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи № 212 від 06.05.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 маються тілесні ушкодження у вигляді: синця шиї, яке саме по собі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як викликаюче скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб. Виявлене ушкодження могло утворитися в результаті не менш як однієї травматичної дії (т.1, а. к.п. 14); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 02.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , які показали і розказали за яких обставин, ОСОБА_8 05.05.2015 року близько 07:00 год. щодо потерпілої було вчинені протиправні дії (т.1, а.к.п. 38-44).
Разом з тим, районний суд обґрунтовано не прийняв до уваги показання допитаної в якості свідка ОСОБА_14 , яка є матір`ю обвинуваченого, про те, що її син не наносив потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими під час судового слідства доказами.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що висновок суду про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки в основу вироку судом покладені показання потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , який є кумом останньої свого підтвердження не знайшли. Крім того, обвинувачений на навів в апеляції доказів, які б підтверджували, що свідок ОСОБА_12 є кумом потерпілої та дає неправдиві показання. Мотиву чи іншої зацікавленості в оговорені обвинуваченого потерпілою та вказаним свідком матеріали кримінального провадження не містять.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що суд першої інстанції не врахував суперечності в показаннях, наданих в суді і під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_11 і свідком ОСОБА_12 , зокрема в частині нанесення потерпілій удару в область шиї, є неспроможними і такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону України.
Так, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що маються в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 4 ст. 95 КПК України визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки на показаннях, які він безпосередньо отримував під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За змістом оскаржуваного вироку суду першої інстанції, судом у вироку наведено показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 так, як сприймав суд безпосередньо під час їх допиту у судовому засіданні, що знайшло своє підтвердження під час прослуховування аудіозапису судового засідання.
Що стосується всіх інших доводів, наведених в апеляції обвинуваченого, то вони є аналогічними тим, які ОСОБА_8 заявляв у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо їх необґрунтованості, метою яких є уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння.
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні докази і доводи апеляції обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України .
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України та в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме те, що злочином не заподіяно тяжких наслідків, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, за місцем проживання характеризується негативно.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції хоч і не вказав у своєму вироку те, що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості, однак при призначенні покарання останньому врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину.
Обставин, які б пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено,а обставиною, яка обтяжує покарання обґрунтовано визнано вчинення злочину повторно.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що за спрямованістю поведінки, як особа обвинувачений представляє суспільну небезпеку, а тому виправлення ОСОБА_8 можливе лише при виконанні у вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких, визначають органи місцевого самоврядування, у зв`язку з чим правильно призначив йому покарання у виді громадських робіт.
За таких обставин, призначене судом покарання ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і відповідає меті покарання.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін, як законний та обґрунтований.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2