Справа №483/14/15-к 03.03.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001156, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 серпня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Білицьке м. Добропілля Донецької області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Очакові Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_2 ,
визнано винними у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Захисник ОСОБА_6 просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.08.2015 р. скасувати та винести новий вирок, яким виправдати ОСОБА_5 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.08.2015 р. скасувати та закрити кримінальне провадження.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 серпня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 визнано винними у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання ОСОБА_8 у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_5 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалено стягнути на користь держави пропорційно з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 витрати за проведення експертиз в сумі 933,66 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що у вироку однією із кваліфікуючих ознак злочину зазначено єдиний злочинний умисел ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу ОСОБА_11 , проте матеріали кримінального провадження не містять доказів про обізнаність ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 збуває наркотичні засоби.
Захисник відмічає, що до проведення закупки наркотичних засобів ОСОБА_11 не був знайомий з ОСОБА_5 , а з місця, де знаходився ОСОБА_11 , очікуючи наркотичні засоби, він не міг бачити, що передавав ОСОБА_8 , що ставить під сумнів покази ОСОБА_11 .
Захисник зауважує на тому, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про збут наркотичних засобів будь яким особам, крім ОСОБА_11 , який діяв за вказівкою працівників міліції, що повинно оцінюватись відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Так, в рішенні «Тейшера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 р. дії двох негласних працівників поліції, які придбали у заявника наркотики, визнані такими, що спровокували кримінальну діяльність, яка за інших обставин могла б не відбутися, до того ж не можна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання до вчинення злочину з боку поліції, суспільним інтересом.
Посилаючись на ст. 209 КПК України, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги його доводи про порушення права ОСОБА_5 на захист останнього затримали о 18.19 год., а центр безоплатної правової допомоги повідомлено лише о 21.40 год.
Крім того, після затримання ОСОБА_5 був змушений знаходитись поряд із співробітниками міліції, з якими він їздив до місця мешкання для проведення обшуку, що відповідно до ст. 209 КПК України є затриманням, а не забезпеченням присутності під час обшуку.
Після затримання ОСОБА_5 не роз`яснювалось його прав, у тому числі права на захист, що підтвердив свідок ОСОБА_12 .
Після проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , з 19.40 год. по 22.00 год., ОСОБА_5 допитувався співробітником міліції, який здійснював на нього моральний тиск переконував в тому, що надавши зізнавальні показання, він отримає умовний строк. У нього була відібрана явка з повинною, але цей документ відсутній в матеріалах провадження. Крім того ОСОБА_5 вказувалось на те, що під час допиту із захисником скарг на працівників міліції подавати не треба, тоді все буде добре. О 22.35 год. ОСОБА_5 допитаний як підозрюваний, і лише о 23.30 год. складений протокол про його затримання.
На думку захисника для того щоб суд дійшов висновку про суперечність показань його підзахисного у випадку, якщо він не буде визнавати себе винним в суді, слідчим та іншими співробітниками отримали від нього «необхідні їм» зізнавальні показання.
Отже, оскільки під час затримання ОСОБА_5 слідчим було порушено його право на захист, суд не міг посилатися на протокол допиту обвинуваченого та на протокол обшуку автомобіля від 08.11.2014 р., як на докази його вини.
На думку захисника, слідчим до протоколу обшуку автомобіля навмисно внесено недостовірні дані час його проведення. Вказане підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями слідчого, який пояснив, що час проведення даної слідчої дії зазначив зі слів працівників міліції, проте вказані пояснення є надуманими, оскільки помилитись на декілька годин слідчий не міг після першого обшуку проводився другий, слідчий не міг не звернути увагу на різницю у часі, до того ж він має годинник на телефоні. Якщо припустити, що це була технічна помилка, то чому вона не виправлена.
Крім наведеного, захисник впевнений, що суд перешкоджав повною мірою здійснювати йому захист обвинуваченого під час судового розгляду ним було заявлено клопотання про оголошення перерви з метою підготовки до дебатів з 30.07.2015 р. до понеділка 03.08.2015 р. Суд відмовив у вказаному клопотанні та надав стороні захисту одну годину для підготовки до дебатів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що 01.11.2014 р. близько 10 год. 30 хв., як вказано у вироку, він не міг приймати участь у інкримінованому йому злочині, оскільки в цей час знаходився у м. Миколаєві, що може бути підтверджено документально та показами свідків.
Що стосується обвинувачення у збуту наркотичних засобів 08.11.2014 р., то на його думку обвинувачення побудовано лише на показах особи, яка співпрацювала із міліцією. За місцем мешкання та роботи у нього не було знайдено будь-яких наркотичних засобів, а посилання суду у вироку на його розмови із невідомими особами, невідомо про що, не можуть бути доказами його вини.
Він пройшов добровільний курс лікування від наркотичної залежності і з вересня 2014 року наркотичні засоби не приймав.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить вирок залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. На обґрунтування заперечення посилається на те, що слідчі та розшукові дії, судовий розгляд проведені відповідно до вимог КПК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
01.11.2014 р. близько 10.30 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів з метою отримання грошової винагороди, знаходячись в підвальному приміщенні столярної майстерні, розташованої в буд. АДРЕСА_3 , незаконно збув за 120 грн. ОСОБА_11 1,923 гр. висушеної та подрібненої речовини рослинного походження, яка за висновком експертного дослідження № 70 від 04.11.2014 р. та за висновком експерта № 2387 від 20.11.2014 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом.
08.11.2014 р. близько 17.25 год., ОСОБА_8 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів з метою отримання грошової винагороди, перебуваючи біля магазину «Глобус», що знаходиться по вул. Енгельса в м. Очакові Миколаївської області, незаконно збув ОСОБА_11 за 120 грн. 1,752 грама висушеної та подрібненої речовини рослинного походження, яка за висновком експерта № 2388 від 20.11.2014 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом.
Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_8 судом кваліфіковані за епізодом від 01.11.2014 р. за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за епізодом від 08.11.2014 р. за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених, які під час апеляційного розгляду визнали вину повністю, розкаялися у вчиненому, просили пом`якшити покарання і звільнити їх від відбування покарання з іспитовим строком, захисників, які просили пом`якшити покарання обвинуваченим і звільнити їх від відбування покарання з іспитовим строком, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, просив залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані характеризуючи матеріали, та матеріали стосовно стану здоров`я обвинувачених, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, особами, які раніше вчинили злочин, передбачений ст. 307 КК України відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.
Показаннями свідка ОСОБА_11 було встановлено, що він купив канабіс за вручені працівниками міліції гроші у ОСОБА_8 01.11.2014 р. у підвалі, де працює ОСОБА_8 , 08.11.2014 р. біля магазину по вул. Енгельса, після чого добровільно видав наркотичні засоби працівникам міліції, під час роботи у ОСОБА_8 , останній казав йому, що канабіс привозить із села ОСОБА_5 .
Суд обґрунтовано поклав в основу обвинувачення показання цього свідка, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.
По епізоду від 01.11.2014 р. данними протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від01.11.2014 р., про те що в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_11 передали помічені гроші, всі учасники прибули на вул. Луначарського, де ОСОБА_11 та поняті вийшли з автомобіля, поняті прослідували за ОСОБА_11 на відстані і через певний час зупинились. ОСОБА_11 продовжив рух до підвального приміщення буд. АДРЕСА_3 , через 5 хвилин вийшов і стояв на вулиці, о 10.32 год. ОСОБА_11 направився до цеху, вийшов через 5-10 хвилин і, видавши згорток з рідиною рослинного походження, пояснив, що придбав цю рідину у ОСОБА_8 за гроші, видані йому працівниками міліції, яка за висновком експерта № 2387 від 20.11.2014 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, вагою за висновком експертного дослідження № 70 від 04.11.2014 р. в перерахунку на висушену речовину 1,923 гр.
Фактичні дані, викладені в протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 01.11.2014 р., знайшли своє підтвердження в показаннях свідка ОСОБА_13 , який показав суду, що 01.11.2014 р. приймав участь в проведенні оперативної закупки, яка проводилась по вул. Енгельса.
До того ж обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 01.11.2014 р. він приїжджав до ОСОБА_8 та привозив йому шуруповерт та болгарку.
Судом першої інстанції досліджені і належним чином оцінені й інші докази на підтвердження вини ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненого 01.11.2014 р. за попередньою змовою групою осіб, зокрема протокол помітки та ідентифікації грошових коштів від 01.11.2014 р., протокол огляду покупця ОСОБА_11 від 01.11.2014 р., аудіофайли розмов з телекомунікаційних мереж від 29.10.2014 р.
Обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що був відсутній 01.11.2014 р. за місцем вчинення злочину, і в загалі в м. Очакові, захисник ОСОБА_6 наполягав на тому що в матеріалах провадження не має доказів того, що ОСОБА_5 знав про те, що ОСОБА_8 збуває наркотичні засоби. Ці доводи спростовуються доказами, дослідженими судом першої інстанції і обґрунтовано покладеними в основу вуроку.
Так, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що коли він зайшов до ОСОБА_8 у підвал і запитав про канабіс, той подзвонив Славі, який сказав почекати. Він передав ОСОБА_8 гроші, після чого пішов на вулицю та чекав 30-40 хвилин. Поки стояв, бачив, як приїжджав ОСОБА_5 і ОСОБА_8 передав йому гроші.
Відповідно даним звукозапису телефонної розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_5 та протоколу № 1038-т від 06.11.2014 р., телефонна розмова між зазначеними особами почалась о 09 год. 29 хв.
Відповідно протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від01.11.2014 р., о 10.32 год. ОСОБА_11 направився до цеху, через 5-10 хвилин вийшов і видав згорток з рідиною рослинного походження.
Отже, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_11 в підвальному приміщенні б. АДРЕСА_3 , в якому розташований цех з виробництва меблів, 01.11.2014 р. передав ОСОБА_8 як оплату за канабіс 120 грн. Отримавши від ОСОБА_11 гроші, ОСОБА_8 сказав останньому чекати і подзвонив ОСОБА_5 . Саме після зустрічі ОСОБА_8 з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 передав ОСОБА_11 згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом.
Ці висновки суду першої інстанції підтверджує і відеозапис оперативної закупки 01.11.2014 р., з якого вбачається, що ОСОБА_8 передав особі згорток з речовиною, частину якої залишив собі.
З урахуванням наведеного і доводи захисника ОСОБА_6 про те, що з місця, де знаходився ОСОБА_11 , очікуючи наркотичні засоби, він не міг бачити, що передавав ОСОБА_8 ОСОБА_5 , є надуманими.
Таким чином, суд першої інстанції дослідивши наведені докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у незаконному збуті 01.11.2014 р. особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 і ОСОБА_5 за цим епізодом за ч. 2 ст. 307 КК України, при цьому дані протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 01.11.2014 р. та відеозапису оперативної закупки 01.11.2014 р., показання обвинуваченого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_11 цілком спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 .
Є правильними висновками суду першої інстанції і про незаконний збут ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_5 ОСОБА_11 особливо небезпечного наркотичного засобу 08.11.2015 р.
До таких висновків суд прийшов вірно оцінивши показання ОСОБА_11 , який крім наведеного, заперечував наявність боргу перед ОСОБА_8 .
Суд вірно критично віднісся до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який стверджував, що отримані від ОСОБА_11 08.11.2015 р. гроші останній йому віддав бо був повинний.
Проте показання ОСОБА_11 стосовно обставин придбання наркотичного засобу 08.11.2015 р. підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердили свою участь в оперативній закупівлі наркотичних засобів, як понятих. В їх присутності був оглянутий закупник, йому вручили помічені гроші, він зустрівся з ОСОБА_8 , сталася передача грошей і пакунку, і, в подальшому, закупник видав пакунок працівникам міліції, в якому знаходилась речовина зеленого кольору.
Показання ОСОБА_11 підтверджуються і іншими доказами по справі.
Відповідно даним протоколів помітки та ідентифікації грошових коштів, огляду покупця та про результати контролю за вчиненням злочину від 08.11.2014 р., в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 помічені і вручені ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 120 грн. 5 купюр номіналом по 20 грн.(КХ7123861, СЕ 0979559, СА9449828, КК7094618, КТ 5068967) і 2 купюри номіналом по 10 грн. (КР9948570, КА8885686), всі учасники направились в напрямку вул. Луначарського, зупинились, ОСОБА_11 та поняті вийшли з автомобіля, поняті прослідували за ОСОБА_11 на відстані і через певний час зупинились. ОСОБА_11 продовжив рух і біля магазину «Все по три» поговорив з ОСОБА_8 , повернувшись, видав згорток з рідиною рослинного походження, пояснив, що придбав цю рідину у ОСОБА_8 за гроші, видані йому працівниками міліції, яка за висновком експерта № 2388 від 20.11.2014 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, вагою 1,752 грама.
Фактичні дані, викладені в протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 01.11.2014 р., знайшли своє підтвердження в показаннях свідка ОСОБА_15 , який підтвердив свою участь у проведенні оперативної закупки наркотичних засобів.
Судом першої інстанції досліджені і належним чином оцінені і інші докази на підтвердження вини ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненого 08.11.2014 р. за попередньою змовою групою осіб, зокрема данні
- протоколу обшуку від 08.11.2014 р., відповідно до якого під час обшуку підвального приміщення буд. АДРЕСА_3 , на долонях ОСОБА_8 виявлена фарба, яку видно при висвітленні рук ультрафіолетовим світлом та показаннями свідка ОСОБА_17 , який підтвердив свою присутність при обшуку зазначеного приміщення і наявність фарби на долонях ОСОБА_8 ;
- протоколу огляду від 08.11.2014 р., відповідно до якого в магазині «Скіф» виявлено і вилучено грошову купюру номіналом 10 грн. (КА8885686) та показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтвердили факт виявлення і вилучення грошової купюри, а ОСОБА_18 крім того зазначила, що знає обвинувачених, як клієнтів магазину;
- протоколу обшуку автомобіля від 08.11.2014 р., відповідно до яких був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_5 і в гаманці останнього були виявлені 5 грошових купюр номіналом по 20 грн., на яких при висвітленні ультрафіолетовим світлом видно фарбу зеленого кольору, з приводу виявлених грошей ОСОБА_5 пояснив, що отримав їх від ОСОБА_8 та показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_12 , які підтвердили зазначені обставини виявлення грошей;
- аудіофайлів розмов з телекомунікаційних мереж від 08.10.2014 р., відповідно до яких в телефонній розмові ОСОБА_8 казав ОСОБА_5 що, покупець, висловлює невдоволення, готовий заплатити більше, аніж домовлялись, однак вимагає належну якість та поясненнями обвинуваченого ОСОБА_5 , якій пояснював в суді першої інстанції, що розмови їдуть саме про марихуану.
Суд першої інстанції дослідивши наведені докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у незаконному збуті 08.11.2014 р. особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно і правильно кваліфікував дії обвинувачених за цім епізодом за ч. 2 ст. 307 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_5 не визнавали себе винними у збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, проте захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зауважує на тому, що ОСОБА_11 діяв за вказівкою працівників міліції, що повинно оцінюватись відповідно до практики Європейського суду з прав людини, як провокація кримінальної діяльності, яка за інших обставин могла б не відбутися.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, оперативні закупки наркотичних засобів проведені з дотриманням вимог закону та не становили провокації з боку працівників міліції.
Судом встановлено, що ані працівники міліції, ані покупець не чинили ніякого тиску на ОСОБА_8 з метою змусити останнього збути наркотичні засоби в ході контрольної закупки, що підтверджується даними відеозапису зустрічей обвинуваченого ОСОБА_8 з ОСОБА_11 , під час яких обвинувачений ОСОБА_8 без будь-яких умовлянь збував наркотичні засоби, які йому передав ОСОБА_5 при цьому у другому епізоді заздалегідь приготовлений.
Отже, доводи сторони захисту про провокування обвинувачених на вчинення злочину не знайшли підтвердження, а тому відсутні підстави вважати про порушення пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відносно обвинувачених.
Захисник ОСОБА_6 стверджує, що на обвинуваченого ОСОБА_5 працівником міліції здійснювався моральний тиск останній переконував його в тому, що надавши зізнавальні показання, він отримає умовний строк, вказувалось на те, що під час допиту із захисником скарг на працівників міліції подавати не треба, тоді все буде добре. У нього була відібрана явка з повинною документ відсутній в матеріалах провадження для того щоб суд дійшов висновку про суперечність його показань у випадку, якщо він не буде визнавати себе винним в суді.
Такі доводи захисника є помилковими, виходячи з наступного.
Ч. 1 ст. 23 КПК України передбачає, що всі належні і допустимі докази суд досліджує безпосередньо під час судового розгляду, показання учасників кримінального провадження отримує тільки в усній формі.
Під час судового розгляду з метою перевірки правдивості показань можуть бути оголошені лише показання потерпілого чи свідка, які отриманні під час досудового розслідування і лише в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України у виняткових випадках.
Крім того, як вірно зазначив суд у вироку, ні обвинувачений ОСОБА_5 , а ні його захисник не під час досудового розслідування, а не під час судового слідства, дій працівників міліції не оскаржували.
Захисник ОСОБА_6 вважає , що під час досудового слідства було порушено право ОСОБА_5 на захист останнього затримали о 18.19 год., а центр безоплатної правової допомоги повідомлено лише о 21.40 год.
Крім того, після затримання ОСОБА_5 був змушений знаходитись поряд із співробітниками міліції, з якими він їздив до місця мешкання для проведення обшуку, що відповідно до ст. 209 КПК України є затриманням, а не забезпеченням присутності під час обшуку.
Після затримання ОСОБА_5 не роз`яснювалось його прав, у тому числі права на захист, що підтвердив свідок ОСОБА_12 , а тому суд не може посилатися на протокол обшуку автомобіля від 08.11.2014 р., як на докази вини ОСОБА_5 .
Але, як зазначив суд, свідок ОСОБА_19 , який був присутній при затриманні та обшуку автомобіля ОСОБА_5 , пояснив, що автомобіль був зупинений працівниками ДАІ, після чого слідчій оголосив ОСОБА_5 права. При цьому відповідно запису судового засідання свідок ОСОБА_12 показав, що не може із впевненістю сказати, чи роз`яснювались обвинуваченому його права, чи ні.
Отже, після зупинки автомобіля ОСОБА_5 були роз`яснені його права, під час обшуків автомобіля і місця мешкання, ОСОБА_5 був присутній добровільно, будь-яких заперечень не висловлював, а тому доводи захисника ОСОБА_6 про порушення права ОСОБА_5 на захист є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обшук автомобіля проведений відповідно до вимог КПК України, а тому протокол обшуку автомобіля від 08.11.2014 р. визнаний судом як належний і допустимий доказ вини ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд не міг посилатися на протокол допиту обвинуваченого оскільки під час затримання ОСОБА_5 слідчим було порушено його право на захист.
Але, з матеріалів кримінального провадження і тексту вироку вбачається, що сторона обвинувачення такого документу не надавала, суд його не досліджував і у вироку на нього не посилався.
З приводу невірно зазначеного часу в протоколі обшуку автомобіля, то ця обставина в суді з`ясовувалась і слідчий пояснив, що така помилка відбулася, оскільки він самостійно час проведення обшуку не дивився, ставив зі слів працівників міліції.
Щодо перешкоджання судом здійснення захисту обвинуваченого шляхом ненадання захиснику ОСОБА_6 достатнього часу для підготовки до дебатів, то такі доводи захисника є надуманими, оскільки відповідно до вимог п. 6 ст. 364 КПК України, суд не має права обмежувати певним часом тривалість судових дебатів, вимог щодо часу для підготовки до судових дебатів, КПК України не містить.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних ними злочинів, особу винних та дані, що їх характеризують обвинувачені раніше не судимі, на обліку у лікарів наркологів та психіатрів не перебувають, характеризуються ОСОБА_5 позитивно, ОСОБА_8 посередньо, останній має дитину.
Під час апеляційного розгляду обвинувачені визнали вину, надали пояснення з приводу обставин вчинення злочинів, висловили каяття у вчиненому, надали документи щодо стану їх здоров`я, з яких вбачається, що ОСОБА_5 за результатами виробничої травми має ампутаційні культі 2,3 пальців правої кісті, потребує освідчення МСЕК, ОСОБА_8 страждає на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ступеню (тяжкі ЧМТ), дегенеративно-дистрофічні ураження хребта та інші захворювання, крім того ОСОБА_8 надано суду копії свідоцтв про народження, відповідно до яких він має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Отже, обвинувачені хоча і вчинили особливо тяжкий злочин, але з урахуванням обставин вчинення злочину, позитивних даних про особи винних, які раніше не судимі, на обліку у лікарів наркологів та психіатрів не перебувають, характеризуються ОСОБА_5 позитивно, ОСОБА_8 посередньо, останній має двох неповнолітніх дітей, обставин, які пом`якшують їх покарання щирого каяття, наявності захворювань у обвинувачених та відсутності обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд вважає за можливим пом`якшити призначене ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 серпня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.
Із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити ОСОБА_22 призначене покарання за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, ОСОБА_5 до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
В решті зазначений вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _________________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3