ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року звільнено:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, такого, що навчається у Донецькому державному технічному університеті, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК раніше не судимого,
який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 березня 2016 року ухвала місцевого суду залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він з червня 2015 року по 21 листопада 2015 року, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 організував незаконний пункт прийому та схову металобрухту і, як фізична особа, відомості про яку не було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців, незаконно здійснював прийом брухту кольорових та чорних металів від громадян по 25 грн та 1 грн 30 коп за один кг відповідно, для подальшого збуту за більш вигідною ціною. А, 21 листопада 2015 року під час обшуку, за ухвалою слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області за вказаною адресою у ОСОБА_7 було вилучено брухт чорних і кольорових металів, загальною вагою 1 830 кілограмів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового слідства були кваліфіковані за ч. 1 ст. 213 КК України, як здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою та організація незаконного пункту прийому, схову і збуту металобрухту.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Вважає, що ОСОБА_6 , як особа, яка раніше була засуджена, не може бути визнаний особою, що вчинила злочин вперше. Крім того, зазначає, що під час досудового розслідування, а так само і під час судового розгляду справи, ОСОБА_6 щиро не розкаявся та не висловлював жаль з приводу вчиненого ним злочину та бажання виправити ситуацію, що склалася, отже не може бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно з ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначається, що особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав.
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК ) можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.
Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК . Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 , хоча й раніше був засуджений вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 березня 2011 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, відповідно до ст. 89 КК України він є особою, що не має судимості. В матеріалах кримінального провадження наявна квитанція про сплату штрафу від 04 березня 2011 року.
Так, статтею 89 КК визначено умови, за яких особа вважається такою, що не має судимості. Зокрема, згідно п. 1 ст. 89 КК такими, що не мають судимості є особи, що були засуджені до штрафу, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо протягом року з моменту відбуття основного та додаткового покарання вони не вчинять іншого злочину.
Зі змісту оскаржуваної ухвали, матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений під час досудового розслідування у кримінальному провадженні активно сприяв розкриттю злочину, вказував місце, де зберігається металобрухт, віддав гроші, щиро покаявся, збитків від злочину не настало.
Зважаючи на наведене, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і винести законні та обґрунтовані рішення по справі не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3