Справа № 524/6110/16-к
Провадження №1-кп/524/379/16
19.08.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
обвинуваченого ОСОБА_4
у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України,
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 342 КК України, які виразились в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним покладених на нього обов`язків щодо охорони громадського порядку, та за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Суд виконавши вимоги ст. 474 КПК України, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти затвердження угоди про примирення, думку обвинуваченого, вирішуючи, питання щодо можливості затвердження угоди, приходить до висновку, що підстав для затвердження такої угоди не вбачається.
Так, відповідно до вимог п.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд повинен перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, та відмовити в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Крім того, суд вважає, що укладення такої угоди не відповідає вимогам ч.3 ст.469 КПК України, яка передбачає можливість укладення угоди щодо кримінальних правопорушень, вчинених тільки відносно потерпілих, оскільки така угода може бути укладена у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам (інтересам фізичної особи) та/або майновим інтересам юридичної особи, тобто лише щодо діянь, які посягають на приватні інтереси та не зачіпають значною мірою публічних інтересів.
Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти авторитету державної влади, тобто таких, які зачіпають значною мірою публічні інтереси, а спричинена шкода потерпілому у вигляді заподіяння йому, як працівникові правоохоронного органу при виконанні відповідних обов`язків, тілесних ушкоджень, є лише проявом посягання на основний об`єкт правопорушення, і тому суд не вважає можливим затвердити угоду у вказаному кримінальному провадженні і з цих підстав.
Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно матеріалів провадження встановлено, що кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , кваліфікований за ч.2 ст. 342 КК України та ч.2 ст.345 КК України, та відноситься до злочинів проти авторитету органів державної влади, суспільна небезпека яких полягає в тому, що вони протидіють нормальній управлінській діяльності органів державної влади та призводять до послаблення їх авторитету, тобто родовим об`єктом цих злочинів є суспільні відносини у сфері державного управління, складовою частиною яких є авторитет органів державної влади. Безпосереднім об`єктом злочину які здійснили обвинувачені є нормальна діяльність правоохоронних органів, крім того цей злочин посягає на особу - представника влади, який охороняється законом, додатковим безпосереднім об`єктом цього злочині є життя та здоров`я потерпілого, у даному випадку він є спеціальним потерпілим, а саме, працівником правоохоронного органу (представником влади), який в момент скоєння злочину знаходився при виконанні своїх службових обов`язків.
Згідно інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року Про доповнення до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012 № 223-1679/0/4-12 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод» встановлено, що вирішуючи питання про те, чи підлягає затвердженню судом угода про примирення, якщо одним і тим самим злочином завдано одночасно шкоди потерпілому і державним чи суспільним інтересам, слід враховувати не лише положення ч.3 ст. 469 КПК України, а й специфіку об`єкта посягання та характер охоронюваних кримінальним законом благ.
Зокрема, дотримуючись вимог, встановлених ч.3 ст.469 КПК України, щодо укладення угод про примирення, укладаючи угоду про примирення, слід враховувати, що така угода може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам (інтересам фізичної особи) або майновим інтересам юридичної особи, тобто лише щодо діянь, які посягають на приватні інтереси та не зачіпають значною мірою публічних інтересів. У злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.
За таких обставин, суд виключає можливість затвердження угоди про примирення від 23.07.2016 року між потерпілим та обвинуваченим, оскільки в злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема, немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні угоди про примирення на підставі ст. 474 ч.7 КПК України, та продовжити судове провадження в загальному порядку.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 471-474 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити судовий розгляд у загальному порядку.
Суддя: ОСОБА_1