Єдиний унікальний номер 0512/5030/2012
Номер провадження 11/775/34/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 21 березня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дзержинська Донецької області, громадянка України, з вищою освітою, заміжня, раніше не судима, працює лікарем головою Дзержинської міжрайонної МСЕК, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1

у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України виправдана у зв`язку з недоведеністю її участі в скоєні злочину,

в с т а н о в и л а:

Згідно з обвинувальним висновком, зміненим прокурором в ході судового розгляду даної кримінальної справи, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що, працюючи головою Дзержинської міжрайонної МСЕК Донецької області і будучи посадовою особою, діючи умисно, за заздалегідь розробленим планом, 26 січня 2012 року отримала хабар від ОСОБА_8 в сумі 1000 гривень за таких обставин.

06 квітня 2011 року ОСОБА_8 звернувся до голови Дзержинської міжрайонної МСЕК Донецької області ОСОБА_6 з питання призначення йому групи інвалідності у зв`язку з видаленням у нього органу - правої нирки, на що остання сказала, що без її допомоги ОСОБА_9 ніколи не призначать групу інвалідності. Після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом вимагання хабара в сумі 1000 гривень у ОСОБА_8 , повідомила йому про те, що для призначення групи інвалідності та видачі відповідних документів, ОСОБА_8 повинен заплатити їй 1000 гривень. У разі, якщо ОСОБА_8 не передасть ОСОБА_6 зазначені грошові кошти, на нього чекають шкідливі наслідки у вигляді відмови в призначенні групи інвалідності. Розуміючи, що від ОСОБА_6 , як від голови Дзержинської МСЕК, залежить прийняття рішення про призначення групи інвалідності, будучи поставленим у умови, при яких відмова від дачі хабара спричинила б за собою порушення його законних прав та інтересів, ОСОБА_8 змушений був погодитися з її вимогою про передачу незаконної винагороди.

26 січня 2012 року ОСОБА_8 , діючи на вимогу ОСОБА_6 , передав їй в приміщенні службового кабінету огляду хворих Дзержинської МСЕК, розташованого в будівлі хірургічного відділення ЦМЛ м. Дзержинська Донецької області, незаконну винагороду за призначення йому групи інвалідності грошові кошти в сумі 1000 гривень.

В ході проведення огляду 26 січня 2012 року в службовому кабінеті огляду хворих Дзержинської МСЕК, в якому на момент огляду перебувала ОСОБА_6 , були виявлені зазначені грошові кошти в сумі 1000 гривень, призначені їй в якості хабара.

Таким чином, ОСОБА_6 виконала всі необхідні дії, спрямовані на отримання від ОСОБА_8 хабара, і отримала хабар в сумі 1000 гривень.

Вироком суду ОСОБА_6 виправдана за ч.3 ст.368 КК України у зв`язку з недоведеністю її участі в скоєні злочину.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 3 роки з застосуванням ст. 75 КК України.

Вважає, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню через однобічність та неповноту судового слідства і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На його думку при постановленні виправдувального вироку висновки суду щодо оцінки доказів не викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу; прийняття одних і відхилення інших доказів судом належним чином не вмотивовано та взагалі відсутні аналіз та оцінка доказів сторони обвинувачення. На думку прокурора, в підтвердження невинуватості ОСОБА_6 суд послався на покази свідків та письмові матеріали, тоді як в сукупності ці докази свідчать про доведеність її вини в інкримінованому злочині.

Крім того, судом не дана оцінка показів свідків в частині можливого заведення відносно ОСОБА_6 оперативно-розшукової справи та проведення оперативно-розшукових дій. Необґрунтовано визнано неприпустимим доказом проведення змивів з рук лікарів та вилученню зразків СХВ, а також грошові кошти у сумі 1000 гривень. Суд безпідставно, як на один із доказів невинуватості послався на те, що грошові кошти, передані в якості хабара, були виявлені не на робочому столі ОСОБА_6 .

Прокурор вважає, що не знайшли свого відображення у вироку суду покази свідка ОСОБА_10 про те, що на нього чинився тиск з боку ОСОБА_6 , а також покази свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 підходила до столу ОСОБА_10 та відкривала конверт з грошима.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано поставився критично до показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки покази цих свідків підтверджуються показаннями інших свідків.

Прокурор також незгоден з висновками суду першої інстанції щодо недопустимості як доказу висновку судово-хімічної експертизи № 64 від 10 лютого 2012 року, а також протоколу огляду місця події від 26 січня 2012 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вироку суду без змін. При цьому, посилаючись на неприпустимість повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, вказують, що суд обґрунтував вирок доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а виправдувальний вирок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин у справі та прийнятий з додержанням вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляції, заперечення ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які вважали вирок суду законним і обґрунтованим та просила апеляцію прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом апеляційної скарги, прокурор не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині виправдування ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

За ч. 4 ст. 334 КПК 1960 року мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, висновок суду про виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК всупереч твердженням прокурора відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінально-процесуальним законом порядку.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд належним чином свого висновку про недоведеність участі ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, не обґрунтував, оскільки такі твердження спростовуються доказами та висновками суду, що містяться у вироку.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий суд повно й всебічно розглянув обставини цієї справи, проаналізував зібрані органом досудового слідства докази, які перевірив і належним чином оцінив з точки зору допустимості, належності, достовірності й достатності, і дійшов правильного висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК ґрунтується лише на припущеннях і не підтверджується об`єктивними, достовірними доказами, отриманими в ході досудового та судового слідства. При цьому суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 334 КПК 1960 року, вказав у вироку, на яких саме підставах він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК, з яким погоджується й колегія суддів.

Так, судом було встановлено, що сама ОСОБА_6 під час досудового слідства та у судовому засіданні показувала, що ніколи, а тим більше у квітні 2011 року, не вимагала у ОСОБА_8 хабара та такий від нього не одержувала. При цьому ОСОБА_6 не заперечувала, що 26 січня 2012 року вона знаходилась у приміщенні кабінету МСЕК з іншими лікарями, коли працівниками міліції зі столу лікаря ОСОБА_10 був вилучений зошит з грошима в розмірі 1000 гривень. Вона в цей час за іншим столом проводила огляд ОСОБА_15 і вказаного зошиту та грошей не торкалась.

Такі показання ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , яким суд дав належну оцінку.

Свідок ОСОБА_16 на досудовому слідстві і в судовому засіданні підтвердив показання ОСОБА_6 про те, що між ними ніяких домовлень про отримання грошей від ОСОБА_8 не було (т.5 а.с.170-171).

Крім того, під час судового розгляду справи відносно ОСОБА_16 прокурором змінено обвинувачення на ч.1 ст.368 КК України, з якого зовсім не вбачається про вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_6 , як не йдеться про це і в постанові Дзержинського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2012 року (т.5 а.с.140-142, т.6 а.с.39-46), що свідчить про непослідовність и наявність протиріч в позиції державного обвинувача.

Із показань ОСОБА_6 та зазначених свідків беззаперечно вбачається, що після залишення ОСОБА_8 зошиту з грошима на столі лікаря ОСОБА_10 , працівники міліції відразу зайшли до кабінету, що фактично унеможливлює посилання прокурора на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_6 могла брати гроші в свої руки.

Показання ОСОБА_8 щодо вимагання та одержання ОСОБА_6 хабара, суд правильно визнав такими, що суперечать зібраним у справі доказам, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Враховуючи показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 у сукупності з показаннями інших свідків та виправданої ОСОБА_6 , а також дослідженими судом письмовими доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про зацікавленість зазначених свідків у обвинуваченні ОСОБА_6 , а тому, на переконання колегії суддів, обґрунтовано віднісся до них критично.

Крім того, суд першої інстанції дав належну оцінку змісту протоколу огляду місця події від 26 січня 2012 року, згідно до якого працівники міліції ОСОБА_12 та ОСОБА_21 не були учасниками зазначеної слідчої дії, при цьому, врахована відсутність відео зйомки зазначеної слідчої дії, яку проводив ОСОБА_12 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції із достатньою повнотою дав оцінку іншим доказам, а саме визнав недопустимим доказом отримання зразків змиву з рук ОСОБА_6 та інших лікарів, а також 10 банкнотам номіналом по 100 гривень, які були предметом хабара, та дійшов правильного висновку, що ці докази прямо не вказують на те, що ОСОБА_6 мала намір отримати гроші від ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції обґрунтовано підійшов до оцінки доказів стосовно реєстрації повідомлень ОСОБА_8 до книги обліку заяв і повідомлень про злочини (т.1 а.с.2, т.5, а.с.28-30, 39) на підставі яких можна беззаперечно стверджувати, що повідомлення про злочин відносно ОСОБА_6 надійшло від ОСОБА_8 лише 26 січня 2012 року, тоді як протокол огляду грошових коштів - 10 банкнот номіналом по 100 гривень, які були предметом злочину ( т.1 а.с.19-24), був складений працівниками міліції 23 січня 2012 року, тобто до повідомлення ОСОБА_8 про злочин, що в свою чергу вказує про безпідставність посилання прокурора на необґрунтованість визнання вказаних грошей недопустимим доказом.

Враховуючи висновки суду стосовно зразків змиву з рук та грошових коштів, суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок стосовно неприйняття до уваги висновку судово-хімічної експертизи, що на переконання колегії суддів є повністю логічним та обґрунтованим.

В апеляції прокурор вказує на те, що судом не дана оцінка показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 в частині можливого заведення відносно ОСОБА_6 оперативно-розшукової справи та проведення оперативно-розшукових дій.

Судова колегія не погоджується з цими доводами прокурора, оскільки з пояснень зазначених свідків у судовому засіданні у сукупності з іншими доказами вбачається, що оперативно-розшукова справа відносно ОСОБА_6 не заводилась, прокурором з цього приводу не надано будь яких матеріалів.

Що стосується доводів прокурора про здійснення тиску з боку ОСОБА_6 на свідка ОСОБА_10 , то судова колегія вважає їх безпідставними.

Інших доказів вини виправданої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України матеріали кримінальної справи не містять, при цьому можливість їх отримання вичерпана.

Апеляційні доводи прокурора, щодо неповного дослідження судом матеріалів кримінального провадження, які підтверджують причетність виправданої до скоєння інкримінованого правопорушення, а саме повторного допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , колегія суддів вважає неспроможними.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, які були б безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377, 379 КПК України ( 1960 року ) і п.п. 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Касаційна скарга і подання на ухвалу апеляційного суду можуть бути подані протягом шести місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді