Справа № 534/2732/15-к
Провадження № 1-в/534/6/16

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2016 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про дострокове звільнення у зв`язку із хворобою,
в с т а н о в и в :
До Комсомольського міського суду Полтавської області звернувся захисник ОСОБА_4 відносно засудженого ОСОБА_5 з клопотанням про звільнення про дострокове звільнення у зв`язку із хворобою. В клопотанні захисника порушується питання про звільнення за хворобою ОСОБА_5 та передачу його на піклування матері ОСОБА_6 з обов`язковим лікарським наглядом.
В судовому засіданні 12.04.2016р. захисник ОСОБА_4 після ознайомлення з висновком судово - психіатричної експертизи змінив своє клопотання і просив звільнити ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою , клопотання про передачу ОСОБА_5 на піклування матері ОСОБА_6 відкликав .
В судовому засіданні прокурор проти дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 не заперечував, посилаючись на наявність підстав для дострокового звільнення за хворобою .
Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи представник установи виконання покарань та засуджений до суду не з`явились, що відповідно до ч.4 ст.359 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
З`ясувавши думку прокурора, який підтримав клопотання захисника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого судом встановлено наступне.
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.11.2014 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.185,ч.2 ст.185, ч.2ст.289 КК України із застосуванням ч.1ст.70 КК України до покарання у виді 4 років обмеження волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у Комсомольському ВЦ (№136) з 23.01.2015 року, куди прибув за приписом. Початок строку покарання 23.01.2015р. Кінець строку покарання 23.01.2019р.
Як убачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання в установі 09.07.2015р. отримав направлення лікаря психіатра ОСОБА_7 на госпіталізацію в психіатричну лікарню.
Згідно епікризу - виписці ОСОБА_5 знаходиться на стаціонарному лікуванні в ПОКПЛ ім.О.Ф. Мальцева з 10.07.2015р. по даний час з діагнозом психічний шизофреноподібний розлад обумовлений дисфункцією головного мозку внаслідок перенесеної нейроінфекції, галюцинаторно-параноїдний синдром . Наслідки перенесеної нейроінфекції з двобічно рефлекторно пірамідною недостатністю, легким парезом малогомілкових нервів. Оглянутий ЛКК 09.10.2015р. рекомендовано продовження стаціонарного лікування.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.12.2015р. за клопотанням захисника ОСОБА_4 була призначена спеціальна судово - психіатрична експертиза , проведення якої доручалось експертам Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева.
05.04.2016р. до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №130 від 10.03.2016р. , згідно якого ОСОБА_5 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофреноподібного психічного захворювання у вигляді шизофреноподібного розладу внаслідок перенесеної нейроінфекції . Наявне у підекспертного хронічне захворювання на даний час позбавляє досліджуваного можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час ОСОБА_5 не може приймати участь в судових засіданнях, на даний час ОСОБА_5 згідно ч.2 ст.94 КК України потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 84 КК України, звільняється від покарання особа , яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу , що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92-95 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.94 КК України , залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:
1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;
2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;
4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Відповідно до ч.2. ст.94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільне небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Питання застосування законодавства щодо психічнохворих осіб неодноразово були предметом розгляду Європейського Суду , зокрема у Рішенні Вінтерверп проти Нідерландів (Winterwerp v. the Netherlands) (1979). У Конвенції не вказано, що потрібно розуміти під словом психічно хворі. Цей термін не може бути чітко витлумачений - як зазначалось Комісією, значення цього терміна постійно розширюється разом із новими досягненнями в галузі психіатрії, появою гнучкіших методів лікування, змінами у ставленні суспільства до психічних захворювань, зокрема, зростає розуміння проблем психічно хворих пацієнтів. На думку Суду, за винятком невідкладних випадків, особа не може бути позбавлена волі, якщо не буде достовірно встановлено, що вона психічно хвора. Сама природа того, що має бути встановлено компетентним національним органом - тобто реальний розлад психіки, потребує об`єктивної медичної експертизи. Крім того, розлад психіки повинен мати такий характер або такий ступінь, який би виправдовував обов`язкове позбавлення свободи, а правомірність подальшого утримання у психіатричній лікарні залежить від того, чи зберігається стан психічного розладу. У Рішеннях Суду в справах Горшков проти України (Gorshkov v. Ukraine) (2005), Вінтерверп проти Нідерландів заявники обґрунтовували порушення п. 4 ст. 5 Конвенції, згідно з якою кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або затримання, має право на судовий розгляд, при якому суд без зволікання визначає законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Суд наголосив у висновку Рішення 2005 р., що ключовою гарантією за п. 4 ст. 5 Конвенції є те, що особа, яку примусово утримують у психіатричному закладі, повинна мати право на судовий перегляд за її власним бажанням. Доступ особи, яка утримується, до судді не має залежати від доброї волі адміністрації закладу, де утримується особа, використовуватись за розсудом керівництва медичного закладу.
Для звільнення від покарання за психічною хворобою характерною є неможливість особи адекватно сприймати та реагувати на правовий вплив при відбуванні покарання (юридичний критерій). Відповідно, звільнення від покарання стосовно позначеної категорії осіб обґрунтовується тим, що в результаті наявності психічної хвороби засуджений не здатний як слід усвідомлювати суть обмежень його прав і свобод, смисл виправних і попереджувальних заходів, застосовуваних до нього, тощо. Лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить сама, і те, що відбувається навколо неї. Тому суд вважає , що подальше відбування покарання для ОСОБА_5 , який захворів і на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання , втрачає будь-яку ефективність та доцільність.
Згідно вимог ст. 537 та ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, зокрема питання про звільнення від покарання за хворобою, подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання за наявності підстав, передбачених ст. 84 КК України.
Враховуючи , що засуджений ОСОБА_5 , який захворів і на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання , що знайшло підтвердження в судовому засіданні , і що в контексті вищезазначеного законодавства виключає можливість останнього відбувати покарання у виді обмеження волі, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , яке підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.84,ч.1ст. 94, ч. 2ст.94КК України , ст. 152 КВК України, ст.ст. 370,371,372,537,539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про дострокове звільнення у зв`язку із хворобою - задовольнити .
ОСОБА_5 звільнити від подальшого відбування покарання , призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.11.2014 року на невідбуту частину покарання - 2 роки 9 місяців 9 днів з застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .
Копію ухвали направити всім учасникам процесу та Головному лікарю Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру для виконання в частині надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання ОСОБА_5 , який проживає за адресою : АДРЕСА_1 .
Ухвалу допустити до негайного виконання.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд, який ухвалив рішення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1