Ухвала
іменем україни
14 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001107, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дальнєрєченськ Приморського краю Російської Федерації, що мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судимого 14 жовтня 2013 року вироком Шепетівського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням статей 75, 76 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 14 жовтня 2013 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішені питання щодо цивільного позову, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК, оскільки судом не наведено переконливих доказів на підтвердження умислу ОСОБА_6 на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що суперечливі дані висновків судово-медичних експертиз, наявність тривалих дружніх стосунків між потерпілим і засудженим та відсутність у них конфліктів і непорозумінь у день події, свідчить лише про те, що ОСОБА_6 не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а в його діях наявна лише необережна форма вини.
Згідно з вироком суду, 06 грудня 2014 року о 23.00 год ОСОБА_6 під час відпочинку у приміщенні магазину-павільйону «Алексейчик» по АДРЕСА_2 , дістав розкладного ножа та почав ним хизуватися перед потерпілим ОСОБА_8 , який протягом дня знаходився там же і вживав алкогольні напої. На прохання потерпілого передати йому ножа, ОСОБА_6 йому відмовив у зв`язку з чим між ними розпочався конфлікт, в ході якого останній, знаходячись навпроти ОСОБА_8 , умисно завдав йому одного удару ножем у праву пахову ділянку. В цей час потерпілий, намагаючись припинити дії ОСОБА_6 , схопив рукою лезо ножа. У результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому було спричинено тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості у тому числі тяжкі, що спричинили його смерть.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 419 КПК визначено, що в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону апеляційний суд належним чином не виконав.
Не погоджуючись із постановленим вироком місцевого суду, засудженийОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в який наводив доводи щодо незаконності рішення у зв`язку з невідповідностю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, насамперед, щодо наявності у нього умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Стверджував, що перебував з потерпілим у дружніх стосунках і не мав з ним конфліктів та непорозумінь, в тому числі і у день події, а відтак не мав мотиву та приводу умисно завдавати ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень. Травму останній отримав випадково і в силу необережності, оскільки, будучі в стані алкогольного сп`яніння, намагався вирвати у нього з руки ніж. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не визнавав він себе винним ні під час досудового, ні судового слідства і вказував, що ні якого умисного удару ножем потерпілому не наносив. Однак, такі показання засудженого, а також доводи апеляційної скарги, без наведення ґрунтовних мотивів на їх спростування, судом відкинуті.
Зі змісту ухвали вбачається, що суд, виходячи зі самого факту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, обмежився у своєму рішенні лише перерахуванням доказів, на які є посилання в вироку, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому навів дані судово-медичних експертиз, які відображають характер, локалізацію та механізм утворення тілесного ушкодження, а у частині висновків щодо доведеності умислу засудженого на його заподіяння ОСОБА_8 , фактично переніс в своє рішення лише судження суду першої інстанції, не давши їм власної оцінки, з точки зору обґрунтованості доводів скарги.
Зокрема, апеляційний суд в ухвалі, не розкривши суті зібраних у справі доказів і, не проаналізувавши їх у контексті з доводами апеляції, не дав вмотивованих і ґрунтовних відповідей з приводу обставин, які мали суттєве значення і могли свідчити про направленість умислу засудженого. Так, пославшись в рішенні на характер взаємин між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 , які передували злочину, стан алкогольного сп`яніння потерпілого в момент спричинення ушкодження та поведінку обвинуваченого після заподіяння ножового поранення, суд зробив висновок, що у своїй сукупності всі ці дані вказують на те, що ОСОБА_6 мав намір умисно заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження і не міг не передбачати, що від удару ножем може спричинити смертельне ушкодження.
Разом із цим, апеляційний суд не дав належної оцінки висновку експерта від 01-02 липня 2015 року № 149, згідно з яким тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 могли виникнути, у тому числі, і за обставин, коли потерпілий завдав собі тілесні ушкодження, вириваючи ніж у обвинуваченого ОСОБА_6 , тобто за обставин, про які останній надавав пояснення в ході слідчого експерименту. Крім того, без уваги залишилися показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які заперечували наявність неприязних відносин і конфліктної ситуації між засудженим і потерпілим, як у день події, так і безпосередньо в момент скоєння злочину. Навпаки, вони спільно відпочивали в кафе, грали в карти і т.і. Крім того, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стверджували, що одразу після отримання потерпілим травми, ОСОБА_6 сильно злякався, перебував у паніці і було видно, що він не очікував такого розвідку подій. Більш того, просив їх терміново викликати швидку допомогу, залишався біля ОСОБА_8 та намагався надати йому допомогу, закриваючи рану рукою.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 404, 419 КПК не перевірив належним чином доводи сторони захисту з приводу необережного характеру дій засудженого під час вчинення злочину, не спростував належним чином цих тверджень, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Без усунення згаданих порушень у висновках суду апеляційної інстанції колегія суддів позбавлена можливості дійти категоричного висновку щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду у цьому суді, під час якого слід звернути увагу на викладене, усунути зазначені порушення, ретельно перевірити усі доводи апеляційної скарги та обставини вчиненого протиправного діяння, дати на них обґрунтовані відповіді із врахуванням встановлених обставин, правильно кваліфікувати дії винної особи.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3