Дата документу Справа № 336/514/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/514/16-к Головуюча 1 інст. ОСОБА_1
№ провадження 11-кп/778/957/16 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.389 ч.2 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 , на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 березня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року за ч.2 ст.125 КК України до двохсот сорока годин громадських робіт;

засуджено за ч. 2 ст.389 КК України до 2 років обмеження волі.

Відповідно до ст.72 ч.1 КК України покарання призначене вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року у виді 172 годин громадських робіт переведено у відповідні їм 21,5 день обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року у виді 10 днів обмеження волі та остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 10 днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ст.76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 без поважних причин ухилився від відбування покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини просить вирок суду скасувати за м`якістю призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати у якості обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів та призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 2 років обмеження волі та остаточне за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим і заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним зазначеного кримінального правопорушення засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та в апеляційній скарзі не оспорюються.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 будучи особою судимою, працездатного віку, ніде не працює, не змінює свого способу життя та не робить належних висновків. Крім того, характер вчиненого злочину, а саме ухилення від відбування громадських робіт також свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Обставини, визнані судом першої інстанції пом`якшуючими (щире каяття), суттєво не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а тому колегія суддів вважає, що зазначене свідчить про відсутність підстав щодо звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює новий вирок.

При призначенні покарання апеляційний суд враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів та пом`якшують покарання щире каяття, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання без застосування ст.75 КК України.
Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року у виді 10 днів обмеження волі та остаточно призначити покарання у вигляді 2 років 10 днів обмеження волі.

В решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільний і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ: