Справа № 378/679/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/276/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 17.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
17 березня 2016 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого- ОСОБА_8

представника потерпілих - цивільних позивачів ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

цивільного відповідача ОСОБА_12

представника цивільного відповідача СФГ „Левада ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_14 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ «Інтерагроінвест», раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Цивільний позов ОСОБА_15 до СФГ «Левада» та ОСОБА_12 про визнання укладеною трудової угоди між СФГ «Левада» та водієм ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_16 до СФГ «Левада» та ОСОБА_12 про визнання укладеною трудової угоди між СФГ «Левада» та водієм ОСОБА_8 залишено без розгляду.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_15 до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_16 до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_9 до СФГ «Левада» та до ОСОБА_12 про визнання укладеною трудової угоди між власником СФГ «Левада» ОСОБА_12 та водієм ОСОБА_8 залишено без розгляду.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 , ОСОБА_9 до СФГ «Левада» та до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Цим же вироком вирішено питання про судові витрати та арешт майна.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 14.11.2013 близько 18 год. 40 хв. водій ОСОБА_8 в порушення вимог п.п. 2.1 (г), 31.3 (б) Правил дорожнього руху України, без поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, без пройденого обов`язкового технічного контролю керував сідловим тягачем-Е «КАМАЗ-5410» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом бортовим «КЗАП 9385» д.н.з. НОМЕР_2 , який був завантажений зерном кукурудзи вагою близько 13 тон та рухався по автодорозі Київ-Одеса в напрямку м.Києва. Перебуваючи на 122 км автодороги Київ-Одеса М-05, поблизу с.Іванівка, що на території Ставищенського району Київської області водій ОСОБА_8 в порушенні вимог п.1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.6, 12.1, 1.10 Правил дорожнього руху України, проявив бездіяльність, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху, а саме перед розворотом ліворуч в напрямку м.Одеса, невірно обрав радіус розвороту сідловим тягачем- КАМАЗ- з напівпричепом, хоча дорожні умови та дорожня обстановка не заважали йому відступати від п.10.4 Правил дорожнього руху України, а саме виконувати розворот не з відповідного крайнього положення, розпочав розворот з відповідного крайнього положення, в результаті чого під час виконання маневру сідловим тягачем- «КАМАЗ», ОСОБА_8 виїхав за межі розворотного карману, межі якого визначено дорожньою розміткою, на праве узбіччя, де допустив зупинку транспортного засобу, чим перекрив смуги для руху в напрямку м.Одеса сідловим тягачем- «КАМАЗ-5410» з напівпричепом. Після чого в порушення вимог п.9.9 (а), 9.10 (б), 15.14 Правил дорожнього руху України, після вимушеної зупинки сідлового тягача «КАМАЗ-5410» з напівпричепом на проїзній частині не вжив всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, не увімкнув аварійно світлову сигналізацію, не виставив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, внаслідок чого створив перешкоду для руху автомобілю «ВАЗ-2108» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 та автомобілю «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ МL250» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 , які рухались в напрямку м. Одеса, що призвело до їх зіткнення з сідловим тягачем «КАМАЗ-5410» з напівпричепом.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ-2108» потерпіла ОСОБА_16 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий переломправої променевої кістки правого передпліччя в нижній третині, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили розлад здоров`я більше 21 дня.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «МЕRСЕDЕS», потерпіла ОСОБА_10 отримала наступні тілесні ушкодження: перелом тіла грудини та 4,5 ребер ліворуч по середньо - паховій лінії, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинилирозлад здоров`я більше 21 дня.

В результаті ДТП водій автомобіля «МЕRСЕDЕS»- потерпілий ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: «Перелом середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті та перелом 8-го ребра в передньому відділі праворуч, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили розлад здоров`я більше 21 дня.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п.1.5, 2.1 (ґ), (2.3 (б), 10.1, 10.6, 12.1., 1.10, 9.9 (а), 9.10 (б), 15.14 та 31.3 (б) «Правил дорожнього руху України» знаходяться в прямому причинному зв`язку з дожньо-транспортною пригодою та настанням наслідків, які настали, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з рішенням суду потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу зі змінами, в якій просять вирок змінити, призначити ОСОБА_8 реальне покарання у виді 2 років обмеження волі без застосування ст. 75 КК України з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки. Визнати укладеною трудову угоду від 14.11.2013 р. між ОСОБА_8 і СФГ «Левада». Стягнути з СФГ « Левада» на користь ОСОБА_10 кошти в сумі 1 010 683,43 грн.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що призначене ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим, та не є достатнім для виправлення і попередження нових злочинів. ОСОБА_8 не визнав свою вину, звинувачував потерпілих в порушенні ПДР України та наполягав, що внаслідок саме дій потерпілих відбулась ДТП. На думку обвинуваченого, нормальним є розташування вантажівки поперек дороги з повним перекриття проїзної частини в нічний час. Дане відношення до справи, свідчить про впевненість ОСОБА_8 у безкарності його дій, а тому на думку потерпілих, його виправлення можливе лише з ізоляцією від суспільства.

Щодо вирішення питання про їх цивільні позови до СФГ « Левада», то відповідно до вимог ст. 24 КЗпП, вважають, що погодження ОСОБА_8 з пропозицією сина ОСОБА_12 ОСОБА_17 привезти з поля зерно до території СФГ « Левада» є фактичним допуском до роботи при обов`язковому у такому випадку її проведенні за розпорядженням чи відома власника ОСОБА_12 . Саме власником зерна та особою у повному розпорядженні якого з 28 грудня 2011 року був вищенаведений транспортний засіб КАМАЗ з напівпричепом і є власник СФГ « Левада» - ОСОБА_12 , з дозволу якого проводилося перевезення зерна. За таких обставин, висновок суду про те, що на час ДТП ОСОБА_8 являвся володільцем транспортного засобу яким керував є помилковим. На думку потерпілих, для повного а об`єктивного з`ясування обставин справи, для виключення сумнівів суду, необхідно отримати тимчасовий доступ до речей та документів. Клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів від представника потерпілих додано до апеляційної скарги, яке потерпілі також просять задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 також не погоджуються з вироком суду першої інстанції та подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вирок районного суду, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити в зв`язку з відсутністю в його діяннях кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що вирок був постановлений без врахування дійсних обставин справи, та постановлено помилково, його не можна вважати законним, а тому він підлягає скасуванню. В кримінальному провадженні міститься два слідчі експерименти від 19.02.2015 та 28.03.2015, які протирічать один одному. Враховуючи протиріччя, суд повинен був призначити третій, для встановлення фактичних обставин справи. Так, суд першої інстанції в своєму рішенні використав один із слідчих експериментів, не обгрунтовуючи чому відкинув інший. Крім того, захистом було надано висновок будівельно-технічної експертизи № ЕД-1-1-272/15 від 17.12.2015 р., який не був взятий до уваги судом першої інстанції. Також, судом було відмовлено в задоволенні клопотання про проведення додаткового слідчого експерименту та не надав можливості стороні захисту надати експертний висновок про замовлення якого сторона захисту повідомила в судовому засіданні і просили суд дати час на його завершення, проте суд відмовив і закінчив дослідження доказів. На думку захисника суд знехтував дослідженням письмових доказів, чим порушив вимоги ст. 358 КПК України. Суд послався на недоведені обставини, а саме на висновок № 5-02/138. При проведенні слідчого експерименту від 30.07.2014 р. видимість дороги для водіїв ВАЗ та Мерседес встановлена не була, що унеможливлює з`ясування причинного зв`язку між обраною водіями швидкості руху та ДТП. В автотехнічній експертизі № 297 від 31.08.2014 р. при вирішенні питання № 2,3 експертом було проведено розрахунки допустимої швидкості руху ВАЗ та Мерседес в умовах недостатньої видимості. Крім того, суд вважав доведеним посилаючись на висновок № 297 від 31.08.2014 р. те, що ВАЗ та Мерседес не мали можливості уникнути зіткнення та те, що вони діяли у відповідності до умов дорожньої обстановки, що склалась.

Крім того, що зазначив в своїй апеляційній скарзі захисник, обвинувачений обгрунтовує свою апеляційну скаргу ще тим, що він не мав з собою поліс та документи про проведення обов`язкового технічного контролю, керуючи автомобілем, але це порушення не має прямого причинного зв`язку з виникнення ДТП. Вважає, що не порушував вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) ПДР України, а тому суд безпідставно зазначив їх в вироку. Вказує, що під час розвороту дотримуючись ПДР України, впевнившись в безпечності своїх дій почав розворот, але в зв`язку з розмірами автомобіля виїхав на ґрунтову обочину дороги вїхав в яму, і його двигун зупинився від перевантаження. При цьому водій автомобіля супроводу «Рено», негайно проїхав вперед по роздільній смузі за зону розвороту включив мерехтливі вогні аварійної зупинки та світло фар для повідомлення зустрічного транспорту, що утворилась аварійна ситуація. Коли ОСОБА_8 почав виїжджати з кювету, в який його занесло, але відчув удар в його автомобіль. Зазначено у вироку і порушенні обвинуваченим вимог п. 12.1 ПДР України, що є безпідставним, оскільки автомобіль КАМАЗ в момент зіткнення був нерухомим. Вважає, що саме водії ВАЗ 2108 та Мерседеса були неуважними, не зреагували на всі їх спроби, а саме: автомобіль «Рено», який стояв з вікненими аварійним сигналом, ОСОБА_18 біг на зустріч автомобіля, попередити їх про небезпеку, рухаючись з високою для нічних умов швидкістю, не встигли повністю загальмувати, а тому зіткнулися з його автомобілем. Свою вину не визнає, вважає, що причиною виникнення аварійної ситуації при здійсненні ним розвороту є невідповідність експлуатаційних параметрів дороги , параметром проектно-технічної документації. Крім того, вказує, що саме невірно обрана швидкість водіями ВАЗ та Мерседес, призвели до зіткнення з його автомобілем, а основні травми та руйнування автомобілів зазнали при ударі автомобіль Мерседес в автомобіль ВАЗ.

В запереченнях на апеляційні скарги потерпілих представник СФГ «Левада» просить залишити без змін вирок суду першої інстанції в частині відмовлення в задоволенні цивільних позовів потерпілих.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 в підтримку своїх апеляційних вимог, представника потерпілих цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , котрий підтримав свою апеляційну скаргу із змінами до неї, прокурора та представника цивільного відповідача СФГ «Левада» ОСОБА_13 , що просили вирок суду залишити без змін (останній стосовно відмови у задоволенні цивільних позовів щодо СФГ «Левада»), дослідивши в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням захисника адвоката ОСОБА_7 висновок експертного дослідження обставин і механізму ДТП, проведеного експертом ОСОБА_19 від 22 грудня 2015 року, (а.п. 16-28, том 3), перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг зі змінами та заперечення на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у зазначених у вироку злочинних діях та правильності юридичної кваліфікації скоєного ним за ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які з достатньою повнотою викладені у вироку і не викликають сумнівів у своїй достовірності. Зокрема судом допитані обвинувачені ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , досліджені висновки судово медичних експертиз щодо отриманих внаслідок ДТП трьома потерпілими тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, протоколи проведення слідчого експерименту від 30.07.2014р., від 19.02.2015р. та від 28.03.2015р. про обставини ДТП, висновки інженерно технічних експертиз № 5-02/138 від 28.04.2015 р., № 75 від 26.02.2014р., довідка гідромедцентру (т. 2, а.п. 223) та довідка Київського обласного дорожнього управління № 153, що ДТП трапилося на відрізку автодороги Київ Одеса з дозволеною швидкістю руху 110 км/год. Дослідивши наведені вище докази, суд першої інстанції у вироку дав їм належну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочині, з чим погоджується і колегія суддів. Твердження обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах, що причиною ДТП слід вважати дії водіїв автомобілів марки «ВАЗ» та «Мерседес», спростовується показами потерпілих та свідків, які підтвердили, що на 122 км автодороги Київ Одеса водій автомобіля «КАМАЗ» з напівпричепом ОСОБА_8 в темну пору доби не впорався з виконанням маневру розвороту, виїхав на обочину, де двигун його автомобіля заглох і перекрив обидві полоси руху в напрямку м. Одеси, а також висновками наведених вище технічних експертиз, що водій ОСОБА_8 за даних дорожніх обставин в межах розворотнього карману повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1, 10.4, 10.6 і 12.1 ПДР, а при виконанні розвороту його дії не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 12.1 ПДР України, в той час, коли кожний учасник руху має право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху виконують ці правила (п. 1.4 ПДР).

Висновками експертиз спростовується технічна можливість водіїв автомобілів марки «ВАЗ» та «Мерседес» уникнути зіткнення у названій дорожній обстановці з автомобілем марки «КАМАЗ» тому апеляційні вимоги обвинуваченого і його захисника колегія суддів вважає необґрунтованими. Більше того, протоколом огляду в суді предмету від 23.06.2014 р., коли було вилучено відеозапис з відеореєстратора автомобіля «Мерседес» та записано на оптичний диск, наданий потерпілим ОСОБА_9 , підтверджується, що водій ОСОБА_9 на автомобілі марки «Мерседес» рухався в напрямку м. Одеси і на 122 км дороги перегородив автомобіль «КАМАЗ» з полупричепом, освітлення на якому не було, горіла лише права фара поза межами дороги і світила в напрямку поля. Зустрічний автомобіль з дальнім світом фар стояв на розділовій полосі і хоча не сліпив, але обмежував своїм світлом видимість в напрямку руху автомобілів «Мерседес» та місце зіткнення автомобіля «ВАЗ» з «КАМАЗОМ», а «КАМАЗ» ставав видним лише після проїзду автомобіля, що світив на розділовій смузі. Названим вище доказам суд дав у вироку належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_8 та його захисника в апеляційній скарзі про винуватість у ДТП водіїв автомобілів «ВАЗа» і «Мерседеса», колегія суддів вважає не відповідаючими фактичним обставинам провадження. Висновки дослідженої в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційним судом експертизи не спростовують вини ОСОБА_8 у ДТП.

Обираючи покарання, як вбачається із вироку, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 вперше вчинив необережний злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно з ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, має позитивні характеристики, обтяжуючі покарання обставини відсутні. За наведених підстав обране щодо ОСОБА_8 як основне так і додаткове покарання в межах санкції інкримінованого злочину у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, з застосуванням ст. 75 КК України стосовно основного покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, колегія суддів не вважає явно несправедливим внаслідок м`якості в контексті ст. 414 КПК України, а тому апеляційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 в цій частині залишає без задоволення.

Що стосується вимог апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , то колегія суддів погоджується з мотивацією, наведеного у вироку суду першої інстанції про те, що факт перебування водія ОСОБА_8 у трудових відносинах з СФГ «Левада», головою якого є ОСОБА_12 , нічим не підтверджується. Вимоги потерпілих про визнання трудової угоди укладеною не могло вирішуватись в рамках кримінального провадження, виходячи з положень ч. 1 ст. 128 КПК України, цивільно правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 у ДТП не була застрахована, а позовні вимоги потерпілих до нього у порядку ст. 128 КПК України були відсутні.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв стосовно цивільних позовів законне рішення, належним чином мотивувавши свої висновки у вироку, а тому апеляційні вимоги представника потерпілих щодо цивільних позовів залишаються без задоволення, тим більше, що суд першої інстанції залишив за потерпілими право для вирішення даних питань в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_14 - залишити без задоволення.

Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Судді