АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2027/16 Справа № 188/740/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року та ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, щодо
неповнолітнього ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Осадче Петропавлівського району Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-
за участю прокурора ОСОБА_8
захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього на строк 2 роки шляхом зобов`язання його знаходиться вдома з 21 години до 06 години та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 105 КК України, від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Окрім того, прокурор ставить питання про скасування ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, якою були внесенні виправлення описки в цьому вироку.
В обґрунтування доводів скарги на вирок суду, прокурор посилається на його незаконність та необґрунтованість з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню, та недотримання норм чинного законодавства про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 . Так, прокурор зазначає, що суд звільнив неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля на строк 2 роки, однак це є неможливим, оскільки суд не врахував ту обставину, що на час ухвалення вироку обвинуваченому до повноліття залишився один місяць, тоді як застосування примусових заходів виховного характеру до повнолітньої особи є прямим порушення вимог законодавства.
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 105 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього на строк 2 роки шляхом зобов`язання його знаходитися вдома з 21 години до 06 години.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у сумі 176,20 грн.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року внесено виправлення в першому абзаці описової частини цього вироку в написанні ініціалів обвинуваченого ОСОБА_10 та зазначено після першого слова абзацу « ОСОБА_10 » слова « ОСОБА_11 ». замість слів « ОСОБА_12 »; в другому абзаці резолютивної частини вироку замість слів «2 роки» зазначено «38 днів» і викладено другий абзац резолютивної частини вироку в такій редакції: «На підставі ст.105 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання з застосуванням примусових заходів виховного характеру на строк 38 днів у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього шляхом зобов`язання його знаходитися вдома з 21 години до 06 години».

За вироком суду,07 травня 2016 року близько 21:30 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку ОСОБА_13 , розташованому по АДРЕСА_1 , діючи з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими намірами, скориставшись тим, що його дії ніхто не бачить, таємно викрав мобільний телефон марки «Ргеstigio», вартістю 1427,50 грн. із сім-картою МТС, яка для потерпілої матеріальної цінності не становить, що належать неповнолітній ОСОБА_14 , які поклав до своєї кишені та вийшов із будинку, чим потерпілій спричинив матеріальну шкоду в розмірі 1427,50 грн.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити.
Захисник ОСОБА_9 не заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора, посилаючись на те, що їх доводи належним чином обґрунтовані.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На переконання колегії суддів, вказані вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції належним чином не виконав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, ніким з учасників судового провадження не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому апеляційним судом не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд вірно прийняв до уваги, що вчинений злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, врахував обставини, які пом`якшують покарання - вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання та попереднього навчання, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з застосуванням положень ст. 105 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Разом з цим, доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими, оскільки знайшли своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції виходячи з такого.

Відповідно до норм п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією із підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

В пунктах 6, 7 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" зазначено, що суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо нього, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 105 КК України, його звільнено від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього на строк 2 роки шляхом зобов`язання його знаходитися вдома з 21 години до 06 години.
Разом з цим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на час ухвалення вироку неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилося 17 років 10 місяців 22 дня, тобто судове рішення прийнято майже за місяць до досягнення ним повноліття, тоді як його звільнено від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлено особливі вимоги до його поведінки на строк 2 роки, що, на переконання колегії суддів, є недопустимим та суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає зміні, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, на підставі ст. 379 КПК України, були внесені виправлення у резолютивну частину вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року, зокрема, в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

При цьому, судом першої інстанції при постановленні ухвали не враховано, що питання зміни розміру, строку та порядку відбуття раніше призначеного покарання за вироком суду не можуть вирішуватись шляхом виправлення описки у ухваленому вироку, тому колегія суддів вважає, що доводи прокурора про безпідставність постановлення оскаржуваної ухвали в частині призначеного покарання є обґрунтованими, тому ухвала суду, як невід`ємна частина вказаного вироку, підлягає зміні через її невідповідність вимогам ст. 370 КПК України.

Окрім того, пунктом 3 частини 2 статті 374 КПК України передбачено, що у вступній частині вироку зазначається найменування (номер) кримінального провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне у вступній частині вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року та ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, зазначити номер кримінального провадження № 0000308, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2016 року, оскільки судом першої інстанції у вступній частині цих судових рішень допущено помилку та невірно зазначено кримінальне провадження № 0000094.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року та ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 рокущодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього на строк 2 роки шляхом зобов`язання його знаходиться вдома з 21 години до 06 години.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 рокупро внесення виправлень у вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 рокурішення суду про виправлення описки у вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 вказівку суду про виправлення описки в другому абзаці резолютивної частини вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: «замість слів «2 роки» зазначити «38 днів» і викласти другий абзац резолютивної частини вироку в наступній редакції: «На підставі ст.105 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання з застосуванням примусових заходів виховного характеру на строк 38 днів у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього шляхом зобов`язання його знаходитися вдома з 21 години до 06 години».

Вказати у вступній частині вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року та ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року номер кримінального провадження № 0000308, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2016 року.
В іншій частині вирок та ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4