Справа № 308/3353/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

14.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, працюючого сантехніком, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, несудимого
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 2 ст. 286 КК України - позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення прав керування транспортними засобами;
за ч. 1 ст. 135 КК України - позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення прав керування транспортними засобами.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає обов`язки періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено домашній арешт.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз №128, 129 по 1500 грн. кожна, у загальній сумі 3 тис. грн.. на користь судового експерта ОСОБА_10 .
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання речових доказів.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 7 лютого 2016 року о 20 год. 05 хв. керуючи автомобілем марки «Volvo», модель «850», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку м. Ужгород по вул. Перемоги в с. Сторожниця, Ужгородського району, навпроти будинку №81 в порушення вимоги п.п. 10.1, 12.4, 12.1, 1.10. ПДР України не обрав безпечну швидкість руху, перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, виїхав на праве узбіччя в результаті чого допустив наїзд правою передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , що йшла в попутному напрямку по узбіччю правої сторони дороги відносно напрямку руху автомобіля. В результаті зіткнення потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, що в момент спричинення були небезпечні для її життя. Після скоєного ОСОБА_7 зник з місця події залишивши потерпілу без допомоги в небезпеці.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок м`якості. Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не взято до уваги характер суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень та тяжкість тілесних ушкоджень спричинених потерпілій. Вважає, що судом безпідставно не застосовано за ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, чим зневільовано основну мету кримінального покарання. Тому просить вирок змінити, шляхом його скасування та постановлення нового з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення прав керування строком на два роки.
В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказує на те, що судом першої інстанції належним чином враховані всі обставини справи, а саме, що він визнав свою вину, розкаявся, повністю відшкодував шкоду потерпілій, характеризується позитивно, активно сприяв розкриттю злочину. Вважає, що суд обґрунтовано не застосував до нього додаткове покарання, так як врахував, що він працює сантехніком і для виконання замовлень йому необхідний транспорт у зв`язку з чим позбавлення прав керування лишить його роботи і поставить родину в скрутне матеріальне становище. Одночасно вказує, що суд призначив йому саме те покарання, про яке просив в суді першої інстанції прокурор, за винятком позбавлення прав керування, тому просив вирок залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, які просили про залишення скарги без задоволення, а вироку без зміни, пояснення потерпілої ОСОБА_6 яка залишила вирішення апеляційної скарги на розсуду суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_7 , а також міра призначеного йому за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України основного покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин, виду і розміру покарання в апеляційному порядку не перевіряється.
Разом з тим убачається, що суд дотримав кримінального процесуального порядку розгляду кримінального провадження, а вирок відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Попри це, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою.
При призначенні покарання суд правильно врахував встановлені у суді обставини відповідно до ст. 65 КК України, які ніким з учасників судового розгляду не заперечуються. Проте, вирішуючи питання про незастосування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, суд не в повній мірі мотивував своє рішення, а також і не перевірив відомості про місце роботи обвинуваченого.
Апеляційний суд вважає, що ті порушення правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений ОСОБА_7 є грубими та дають підстави для позбавлення його прав керування транспортними засобами.
Не підтверджені також в апеляційному суді посилання у вироку на те, що ОСОБА_7 працює сантехніком. Такі обставини сторона захисту не підтвердила і в апеляційному суді, окрім усних пояснень, що ОСОБА_7 виконує цю роботу неофіційно. Таким чином твердження захисника та обвинуваченого, що останній працює сантехніком , ніякими доказами не підтверджено, разом з тим, апеляційний суд вважає, що позбавлення прав керування транспортними засобами не позбавляє його права виконувати роботу сантехніка.
Беручи до уваги викладене, вирок суду першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 409, п.2 ч. 1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню та постановлення нового апеляційним судом з призначенням ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами в межах строку, який просив прокурор.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд -
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати, ухвалити новий вирок.
ОСОБА_7 призначити за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на два роки.
за ч. 1 ст. 135 КК України позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. На нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді: