Дата документу Справа № 314/1283/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 314/1283/16-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1072/16 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 23 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Розівка Розівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року обставини:
22 грудня 2015 року приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись у парку ім. Леніна, розташованому по вул. Радянській в м. Вільнянськ Запорізької області, діючи умисно, підійшовши ззаду до ОСОБА_8 , обома руками шляхом ривку вирвав у потерпілої з лівої руки жіночу сумку чорного кольору, вартістю 200 грн., у якій знаходились гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не має, грошові кошти у сумі 1054 грн., мобільний телефон «Nokia X2» в корпусі чорного кольору з двома сім-картами мобільних операторів «МТС» та «КиївСтар», вартістю 700 грн., а
також ключ, жіноча косметичка та деякі предмети косметики і туалету, які матеріальної
цінності для потерпілої не мають, тим самим ОСОБА_6 відкрито викрав майно ОСОБА_8 , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 1954 грн.
Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року:
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання , а саме з 23 грудня 2015 року.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року, з урахуванням ухвали суду від 17 лютого 2016 року, на термін 60 днів, тобто до 18 червня 2016 року включно, але не більше, ніж до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в строк призначеного покарання, зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме 23 грудня 2015 року, до набрання вироком законної сили, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, обвинувачений ОСОБА_6 , просить пом`якшити призначене покарання, посилається на незаконність оскаржуваного вироку, зазначає, що злочин вчинив дійсно в день звільнення з виправної колонії виключно через відсутність коштів, щиро розкаюється у вчиненому, зазначає, що повернув потерпілій викрадене майно.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку потерпілої. Яка наполягала на відхиленні апеляції, позицію прокурора щодо законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно та, оскільки в апеляційній скаргзі не оспорюється кваліфікація дій обвинуваченого, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
Стосовно вимог апеляційної скарги та виловленої обвинуваченим у судовому засіданні позиції щодо пом`якшення призначеного покарання, застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття у вчиненому, врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Одночасно районний суд прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, обставини провадження щодо вчинення обвинуваченим даного злочину у день звільнення з місця позбавлення волі за попереднім вироком та відомості стосовно особистості ОСОБА_6 , який раніше судимий, за місцем відбуття покарання характеризується негативно, є злісним порушником вимог режиму відбування покарання.
На думку судової колегії, вище наведені обставини засвідчують системний характер протиправної поведінкиОСОБА_6 , що давало суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання у мінімальній межі, передбаченій санкцією ч.2 ст. 186 КК України, суд фактично взяв до уваги і повернення потерпілій викраденого майна.
З урахуванням сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначенеОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному, а тому, вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, про що фактично зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, застосування до ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, що утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4