Дата документу Справа № 320/739/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/795/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/739/15-к
Категорія: ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10
потерпілої ОСОБА_10
законного представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12
представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005643, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Коростень Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року з апеляційними скаргами звернулись: законний представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , цивільний позивач ОСОБА_14 , законний представник ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , цивільний позивач ОСОБА_15 , заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_16 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких:
законний представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та вирішення заявленого законним представником потерпілої ОСОБА_10 та цивільним позивачем ОСОБА_9 цивільного позову про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, та постановити новий вирок, яким:

- призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України - 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки;

- стягнути з ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду, завдану її неповнолітній дочці ОСОБА_17 , в розмірі 96 252 грн.;

- її позовні вимоги, як цивільного позивача, до ОСОБА_7 задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого на її користь завдану їй моральну шкоду у розмірі 51 200 грн.

Апелянт вважає, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, належним чином не врахував:

- ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та особу обвинуваченого, зокрема, що внаслідок заподіяних потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, її здоров`я значно погіршилось, вона тривалий час була позбавлена можливості рухатись та була прикутою до ліжка, крім того, ОСОБА_7 фактично залишив потерпілу помирати, зникнувши з місця ДТП та не надавши жодної допомоги, та, як вважає апелянт, не прийшов би наступного дня до міліції з метою сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочинів, якби на місці ДТП ним не був загублений номерний знак з автомобіля, тому, каяття обвинуваченого не є щирим, а засноване на тому, що органи слідства і так би встановили його особу та місце його знаходження;

- внаслідок ДТП та отриманих тілесних ушкоджень дівчинка вимушена була перервати навчальний процес та на теперішній час потребує санаторно-курортного лікування;

- обвинувачений лише частково, а не повністю відшкодував заподіяну ним матеріальну та моральну шкоду;

- у судових дебатах не була врахована його позиція щодо призначення обвинуваченому покарання.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог потерпілої сторони, суд оцінив розмір заподіяної ОСОБА_10 моральної шкоди у 100 000 грн., та з врахуванням суми відшкодованої матір`ю обвинуваченого 48 250 грн., визначив суму, яка підлягає до відшкодування, у розмірі 51 750 грн., з чим апелянт не погоджується, оскільки вважає, що розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_10 моральної шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 становить саме 144 502 грн., а не 100 000 грн., як визначив суд, у зв`язку з чим, з метою доведення перед судом розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті, яка об`єктивно була заподіяна потерпілій ОСОБА_10 , у суді було заявлено клопотання про призначення судової психологічної експертизи від 22.04.2015 року, однак, суд безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання та експертиза призначена не була, тобто, має місце неповнота судового розгляду.

Також, в оскаржуваному вироку суду має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд, визначаючи розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_10 моральної шкоди, належним чином не врахував, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_18 відчула моральні страждання, пов`язані із власною безпорадністю та відчуттям постійного фізичного болю та душевного болю, а саме:

- вона тривалий час перебувала у лікарні, де боролись за її життя та було проведено низку операцій, було перервано її навчальний процес, зокрема, у Мелітопольському вищому училищі культури, де однією із основних навчальних дисциплін є сценічна пластика, хореографія, які на тривалий час їй не під силу було виконувати, оскільки вона не могла самостійно рухатись, постійно лежала та погребувала стороннього догляду, у тому числі у питаннях особистої гігієни та туалету;

- винуватець ДТП зухвало зник з місця події, фактично залишивши Діану помирати на дорозі, тому, якби дівчатам не була своєчасно надана перша медична допомога, то наслідки від ДТП були б значно гіршими;

- вона через отримані тілесні ушкодження не мала можливості взяти участь у показі зі сценічної мови, готуватися до вступу у Вищий навчальний заклад, всі свята провела в безпорадному лежачому стані.

Отже, апелянт вважає, що сума заподіяної потерпілій моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 144 502 грн., із вирахуванням з даної суми 48 250 грн., сплачених матір`ю обвинуваченого, становить 96 252 грн.

Вважає, що суд, посилаючись у вироку на те, що вона не визнана потерпілою від злочину, а тому не має права на відшкодування шкоди, незаконно відмовив у задоволенні заявленого нею, як цивільним позивачем, цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди у розмірі 51 200 грн., оскільки такі висновки не відповідають вимогам ч. 1, 2 ст. 61 КІІК України, ч. 1 ст. 128 КПК України, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».

Заподіяні їй моральні страждання полягають у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок ДТП, що сталася з її донькою з вини ОСОБА_7 , оскільки її донька була прикута до ліжка та потребувала постійного догляду, у зв`язку з чим, вони з чоловіком були змушені повністю змінити свій уклад життя, весь свій час проводячи з донькою у лікарні, залишивши роботу, були порушені звичний спосіб життя, нормальні життєві зв`язки і відносини з оточуючими людьми, таким чином, протиправні дії ОСОБА_7 пошкодили здоров`я і заподіяли каліцтва її дитині, чим заподіяли їй душевні і фізичні страждання, підірвали здоров`я, позбавили спокою і впевненості в завтрашньому дні, проте всі вищевказані обставини залишились поза увагою суду, а заявлене нею, як цивільним позивачем, клопотання з метою доведення перед судом факту та розміру заподіяної їй моральної шкоди, про призначення судової психологічної експертизи, було неправомірно відхилено судом;

цивільний позивач ОСОБА_14 просить оскаржуваний вирок скасувати в частині вирішення його цивільного позову про стягнення моральної шкоди, та постановити в цій частині новий вирок, яким його позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_7 на його користь завдану йому моральну шкоду у розмірі 29 425, 48 грн., а в решті - вирок суду залишити без змін.

Апелянт вважає, що суд, посилаючись у вироку на те, що він не визнаний потерпілим від злочину, а тому не має права на відшкодування шкоди, незаконно відмовив у задоволенні заявленого ним, як цивільним позивачем, цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь моральної шкоди у розмірі 29 425, 48 грн., оскільки такі висновки не відповідають вимогам ч. 1, 2 ст. 61 КІІК України, ч. 1 ст. 128 КПК України, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».

Свої вимоги апелянт обґрунтував аналогічними обставинами, зазначеними у скарзі законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 ;
законний представник потерпілої ОСОБА_12 та цивільний позивач ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та вирішення заявленого ним, як законним представником потерпілої ОСОБА_12 та цивільним позивачем, цивільного позову про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, та постановити новий вирок, яким:

- призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки;

- стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду, завдану його неповнолітній дочці ОСОБА_12 , в розмірі 197 750 грн.;

- задовольнити повністю його позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_7 на його користь завдану йому моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Апелянт вважає, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, належним чином не врахував:

- ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та особу обвинуваченого, зокрема, що внаслідок заподіяних потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, її здоров`я значно погіршилось, вона тривалий час була позбавлена можливості рухатись та була прикутою до ліжка, крім того, ОСОБА_7 фактично залишив потерпілу помирати, зникнувши з місця ДТП та не надавши жодної допомоги, та, як вважає апелянт, не прийшов би наступного дня до міліції з метою сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочинів, якби на місці ДТП ним не був загублений номерний знак з автомобіля, тому, каяття обвинуваченого не є щирим, а засноване на тому, що органи слідства і так би встановили його особу та місце його знаходження;

- внаслідок ДТП та отриманих тілесних ушкоджень дівчинка вимушена була перервати навчальний процес;

- обвинувачений лише частково, а не повністю відшкодував заподіяну ним матеріальну та моральну шкоду;

- у судових дебатах не була врахована його позиція щодо призначення обвинуваченому покарання.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог потерпілої сторони, суд оцінив розмір заподіяної ОСОБА_12 моральної шкоди у 55 000 грн., та з врахуванням суми відшкодованої матір`ю обвинуваченого 52 250 грн., визначив суму, яка підлягає до відшкодування, у розмірі 2 750 грн., з чим апелянт не погоджується, оскільки вважає, що розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_12 моральної шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 становить саме 250 000 грн., а не 55 000 грн., як визначив суд, у зв`язку з чим, з метою доведення перед судом розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті, яка об`єктивно була заподіяна потерпілій ОСОБА_12 , у суді було заявлено клопотання про призначення судової психологічної експертизи від 22.04.2015 року, однак, суд безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання та експертиза призначена не була, тобто, має місце неповнота судового розгляду.

Також, в оскаржуваному вироку суду має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд, визначаючи розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_12 моральної шкоди, належним чином не врахував, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_19 відчула моральні страждання, пов`язані із власною безпорадністю та відчуттям постійного фізичного болю та душевного болю, а саме:

- вона тривалий час перебувала у лікарні, де боролись за її життя та було проведено низку операцій, було перервано її навчальний процес, зокрема, у Мелітопольському вищому училищі культури, де однією із основних навчальних дисциплін є сценічна пластика, хореографія, які на тривалий час їй не під силу було виконувати, оскільки вона не могла самостійно рухатись, постійно лежала та погребувала стороннього догляду, у тому числі у питаннях особистої гігієни та туалету;

- винуватець ДТП зухвало зник з місця події, фактично залишивши її та Діану помирати на дорозі, тому, якби дівчатам не була своєчасно надана перша медична допомога, то наслідки від ДТП були б значно гіршими;

- вона через отримані тілесні ушкодження не мала можливості продовжувати працювати моделлю на показах мод та зніматися у рекламних роликах, оскільки її тіло вкрите численними шрамами і саднами, що візуально роблять її тіло менш привабливим та зумовлюють виникнення комплексів власної неповноцінності;

- через травму вона не могла продовжувати заняття бальними танцями, а також від пошкодження мала обрізати гарне довге біляве волосся, що також доставляє їй страждань, так як вона приймала участь у показах перукарської майстерності в якості моделі, чим підвищувала свій професійний модельний рівень та отримувала корисні знання;

- внаслідок ДТП у дівчинки погіршився зір, що також доставляє дитині незручностей та моральних страждань.

Отже, апелянт вважає, що сума заподіяної потерпілій моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 250 000 грн., із вирахуванням з даної суми 52 250 грн., сплачених матір`ю обвинуваченого, становить 197 750 грн.

Вважає, що суд, посилаючись у вироку на те, що він не визнаний потерпілим від злочину, а тому не має права на відшкодування шкоди, незаконно відмовив у задоволенні заявленого ним, як цивільним позивачем, цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь моральної шкоду у розмірі 150 000 грн., оскільки такі висновки не відповідають вимогам ч. 1, 2 ст. 61 КІІК України, ч. 1 ст. 128 КПК України, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».

Заподіяні йому моральні страждання полягають у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок ДТП, що сталася з його донькою з вини ОСОБА_7 , оскільки автомобіль під керуванням обвинуваченого збив дівчат на його очах, його донька прикована до ліжка та потребує постійного догляду, у зв`язку з чим, вони з дружиною були змушені повністю змінити свій уклад життя, весь свій час проводячи з донькою у лікарні, залишивши роботу, були порушені звичний спосіб життя, нормальні життєві зв`язки і відносини з оточуючими людьми, таким чином, протиправні дії ОСОБА_7 пошкодили здоров`я і заподіяли каліцтва його дитині, чим заподіяли йому душевні і фізичні страждання, підірвали здоров`я, позбавили його спокою і впевненості в завтрашньому дні, проте всі вищевказані обставини залишились поза увагою суду, а заявлене ним, як цивільним позивачем, клопотання з метою доведення перед судом факту та розміру заподіяної йому моральної шкоди, про призначення судової психологічної експертизи, було неправомірно відхилено судом;

цивільний позивач ОСОБА_15 просить оскаржуваний вирок скасувати в частині вирішення її цивільного позову про стягнення моральної шкоди, постановити в цій частині новий вирок, яким її позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_7 на її користь завдану їй моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а в решті вирок суду залишити без змін.

Апелянт вважає, що суд, посилаючись у вироку на те, що вона не визнана потерпілою від злочину, а тому не має права на відшкодування шкоди, незаконно відмовив у задоволенні заявленого нею, як цивільним позивачем, цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., оскільки такі висновки не відповідають вимогам ч. 1, 2 ст. 61 КІІК України, ч. 1 ст. 128 КПК України, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».

В обґрунтування своїх вимог апелянт послалася на аналогічні обставини, зазначені в апеляційній скарзі законного представника ОСОБА_11 ;

заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_16 просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 - скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості; виключити із числа обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , - визнання вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину та часткове відшкодування завданої шкоди; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити йому покарання: за ст. 286 ч. 2 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ст. 135 ч. 1 КК України - 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Апелянт вважає, що судом при призначенні покарання недостатньо враховано суспільну небезпеку та обставини вчинених правопорушень, у тому числі тяжкого, а також той факт, що обвинувачений покинув неповнолітніх потерпілих у критичному стані на місці пригоди, замість того, щоб у перші найважливіші хвилини після події, вжити всі заходи задля того, щоб зберегти їм життя.

Також, призначаючи покарання у межах нижньої границі санкції ст. 286 ч. 2 КК України та безпідставно застосовуючи найбільш м`який принцип призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, судом взяті до уваги наступні обставини, що характеризують особу засудженого та пом`якшують покарання, а саме, що ОСОБА_7 раніше не судимий та позитивно характеризується, які, на думку прокурора, не є тими заслугами перед суспільством та державою, що можуть стати причиною для призначення такого м`якого покарання, до того ж вони будь-яким чином не завадили обвинуваченому вчинити кримінальне правопорушення, хоча й необережне.

Крім того, апелянт звертає увагу на помилковість обґрунтування надто м`якого покарання, призначеного ОСОБА_7 , такими пом`якшуючими покарання обставинами, як визнання вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, оскільки вказане правопорушення вчинено в умовах очевидності (наявні особи, які були очевидцями злочину та прямо вказали на обвинуваченого), а тому встановлювати особу, яка його вчинила (розкривати злочин), потреби не було.

Поміж іншого, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 помилково дійшов висновку про наявність в обвинуваченого такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, так як матеріалами провадження підтверджується, що кримінальне правопорушення вчинено саме ОСОБА_7 , а тому обвинувачений не міг не визнавати вину, оскільки така позиція лише б погіршила його становище та дала б підстави суду для вирішення питання про призначення більш суворого покарання.

За відсутності таких обставин (визнання вини обвинуваченим носить суто декларативний характер, а жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, обвинуваченим не висловлювались) та через часткове відшкодування шкоди, висновок суду про щире каяття обвинуваченого є безпідставним та має бути виключеним з вироку суду, оскільки не підтверджується матеріалами провадження.

Крім того, у переліку ст. 66 КК України відсутня така пом`якшуюча вину обставина, як часткове відшкодування завданої шкоди;

захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 змінити в частині покарання та призначити йому покарання з випробуванням, застосувавши норми ст. 75 КК України.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування давав визнавальні показання, які підтвердив у суді, повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах та розкаявся у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має неповнолітню дитину.

Також захисник просить врахувати, що ОСОБА_7 у добровільному порядку відшкодував заподіяну ним шкоду в розмірі 100 400 грн. та ця сума була зарахована судом у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки діяльність ОСОБА_7 , як водія, застрахована від заподіяння шкоди третім особам, страховий поліс дає підстави для відшкодування потерпілим шкоди, заподіяної здоров`ю у сумі по 100 000 грн. кожному, шкода, заподіяна майну потерпілих, на підставі поліса відшкодовується в розмірі 50 000 грн., отже, на підставі поліса можливе відшкодування потерпілим матеріальної шкоди на загальну суму 250 000 грн., що суттєво нижче заявлених потерпілими сум цивільних позовів.

У запереченнях представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 просить апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, погоджуючись з його доводами щодо призначення обвинуваченому м`якого покарання, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, вважаючи, що суд законно та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ст. 286 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- за ст. 135 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 04 грудня 2014 року, в який зарахований строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 04 грудня 2014 року по 20 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишений - тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь законного представника ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_17 , в розмірі 51 750 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн., а всього 56 250 грн.;

- на користь законного представника ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_12 , в розмірі 2 750 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн., а всього 7 250 грн.;

Цивільні позови законного представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 та законного представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди визнані такими, що не підлягають розгляду в кримінальному провадженні, з роз`ясненням права звернутися у порядку цивільного судочинства.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь держави процесуальні витрати в сумі 1 179,36 грн., витрачені для залучення стороною обвинувачення експерта для проведення експертиз;

- на користь Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи (довідка-рахунок № 2) витрати, пов`язані з обстеженням потерпілої ОСОБА_12 , згідно з висновком експерта № 881 від 17.12.2014 в сумі 183,27 грн.;

- на користь Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи (довідка-рахунок № 3) витрати, пов`язані з обстеженням потерпілої ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта № 880 від 17.12.2014 в сумі 183,27 грн.

В позовах ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 про стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як вказано у вироку суду, 03.12.2014 року, приблизно о 17.45 год., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ДЕУ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області з боку вул. Кірова в напрямку вул. Шмідта. На шляху прямування водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , мав технічну можливість запобігти наїзду, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився перед пішохідним переходом, внаслідок чого в районі буд. 41, на нерегульованому пішохідному переході скоїв на них наїзд.

Своїми протиправними діями поставив їх в небезпечне для життя становище, після чого з місця пригоди зник, свідомо залишивши потерпілих без допомоги в небезпечному для життя стані і позбавлених можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у зв`язку з травмами, отриманими ними при ДТП, маючи реальну можливість надати постраждалим допомогу,

Своїми діями ОСОБА_7 порушив п.п. 2.10, 18.1 ПДР України, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і її наслідками.

В результаті наїзду були заподіяні тілесні ушкодження:

- потерпілій ОСОБА_10 - тяжкі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку; осколкові переломи гілок правої лобкової і правої сідничної кісток зі зміщенням кісткових уламків і крововиливом в м`які тканини тазу; відкритий осколковий перелом лівої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням уламків і наявністю рани лівої гомілки, проникаючої в зону перелому, кістки; закритий косий перелом правої 2 великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням; косий перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням; закритий осколковий перелом правої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків; синці верхніх і нижніх кінцівок, садна кистей;

- потерпілій ОСОБА_12 - тілесні ушкодження середньої тяжкості: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку; лінійні переломи правих лобкової і сідничної кісток; осколковий перелом лівої лобкової кістки зі зміщенням уламків і крововиливом в м`які тканини тазу; закритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, синець і травматичний набряк м`яких тканин зовнішніх статевих органів; садна нижніх кінцівок.

У судовому засіданні апеляційного суду:

- захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 підтримали скаргу захисника ОСОБА_8 , просили її задовольнити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, а інші апеляційні скарги - залишити без задоволення;
- законні представники ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_10 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_13 підтримали скарги ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та частково скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 , просили вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, постановити новий вирок з призначенням обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді восьмироків позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки і остаточно за сукупністю злочинів призначити йому покарання у виді восьмироків позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та задовольнити їх цивільні позови, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення;

- прокурор ОСОБА_6 підтримавскарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 , законних представників та цивільних позивачів частково, просив вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, постановити новий вирок з призначенням обвинуваченому покаранняза ч. 2 ст. 286 КК України - п`ятьроків позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, за ч. 1 ст. 135 КК України - два роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та задовольнити заявлені цивільні позови.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого, його захисника, потерпілу, законних представників потерпілих, представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 , вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується матеріалами провадження та ніким не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційних скаргах також не оспорюються і є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно частково відшкодував моральну шкоду, завдану неповнолітнім потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно.

Згідно з вироком, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості та тяжким злочином, його особу та обставини, що пом`якшують покарання, та обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Доводи апеляційних скарги захисника ОСОБА_8 про зміну вироку та призначення ОСОБА_7 покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд відповідно до вимог ст. ст. 65, 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу, всі зазначені в скарзі обставини, що пом`якшують покарання, та мотивував у вироку свої висновки про призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Також є необґрунтованими доводи скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 про те, що судом призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, а визнання ним вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, які суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, не є такими, а часткове відшкодування ним завданої шкоди в ст. 66 КК України не зазначено в переліку обставин, що пом`якшують покарання.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, а відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені у частині першій цієї статті, тому колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визнав ці обставини пом`якшуючими ОСОБА_7 покарання та, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу, обставини, що пом`якшують покарання, призначив йому покарання в межах санкції більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_7 та ухвалення нового вироку та призначення йому більш тяжкого покарання.

Із зазначених підстав не підлягають задоволенню і апеляційні скарги законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та законного представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 в частині скасування вироку щодо ОСОБА_7 у зв`язку з м`якістю призначеного йому покарання, ухвалення нового вироку та призначення йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Проте, апеляційні скарги законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 підлягають частковому задоволенню, оскільки суд при вирішенні цих цивільних позовів недостатньо врахував вимоги ст. ст. 128, 61 КПК України ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Із матеріалів провадження вбачається, що від злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди зазнали не лише неповнолітні потерпілі, але і їх батьки, які після ДТП доглядали за ними, весь час знаходились з ними в лікарні, змушені були змінити свій уклад життя, місце роботи чи взагалі звільнитися з неї, а невизнання їх потерпілими у провадженні не є підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 відповідно до вимог ст. 59 КПК України були в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залучені в якості законних представників своїх неповнолітніх дочок і відповідно до ст. ст. 59 ч. 2, 44 ч. 5, 56 ч. 1 КПК України користуються процесуальними правами потерпілого, у тому числі на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Також суд при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди на користь неповнолітніх потерпілих, недостатньо врахував їх страждання, а саме, що після ДТП у них повністю змінилося їх життя, вони фактично позбавлені можливості займатися любимою справою, було перервано навчання у Мелітопольському вищому училищі культури, вони не мали можливості брати участь у змаганнях зі сценічної мови, займатися бальними танцями, готовитися до вступу у Вищий навчальний заклад, та необґрунтовано знизив суми моральної шкоди на користь ОСОБА_10 до 100 000 гривень, а ОСОБА_12 - до 55 000 гривень.

За таких обставин вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільних позовів законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , зі стягненням з ОСОБА_7 на користь законного представника ОСОБА_9 моральної шкоди, завданої неповнолітній дочці ОСОБА_17 , в розмірі 96 252 грн., на користь законного представника ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_12 , в розмірі 47 500 грн., на користь цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. кожному.

Крім того, оскільки суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахував обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення за період з 04.12.2014 року по 20.01.2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а він після ухвалення вироку до розгляду апеляційної скарги, продовжував перебувати під вартою, в строк відбування ним призначеного судом першої інстанції покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення за період з 21.01.2016 року по 10.06.2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційні скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , законного представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_15 задовольнити частково.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільних позовів законного представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 .
Стягнути з ОСОБА_7 :
- на користь законного представника ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_17 , в розмірі 96 252;

- на користь законного представника ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_12 , в розмірі 47 500 грн.;

- на користь цивільних позивачів: ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень кожному.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому в строк відбування призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення за період з 21 січня 2016 року по 10 червня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4