АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2013 року за № 120 131 303 000 013 34 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноперекопськ Автономної Республіки Крим, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 23 січня 2014 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 23 січня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Судом першої інстанції вирішено цивільні позови та питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення, просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати його дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 123 КК України, а щодо потерпілого ОСОБА_9 за ст. 124 КК України, та призначити йому покарання в межах санкцій указаних законів, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.

При цьому обвинувачений вказує на те, що у нього не було умислу на вбивство потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а протилежні висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Зокрема апелянт зазначає, що потерпіла спровокувала його протиправні дії і він почав наносити їй удари лише після того, як вона його штовхнула і нецензурно висловлювалась до нього, чим принизила його гідність та внаслідок чого він відчув сильне душевне хвилювання.

Що ж стосується його дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , то він, ОСОБА_5 , на нього не нападав, а лише захищався, оскільки той наносив йому удари.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає безпідставним відхилення таких його показань судом першої інстанції і покладення в основу вироку показань потерпілих.

Крім цього, при зміні кваліфікації його дій та призначення покарання з межах санкцій ст. ст. 123, 124 КК України, апелянт просить врахувати повне визнання ним своєї вини, щире каяття, а також наявність батьків та брата, які мають незадовільний стан здоров`я, думку потерпілих, які претензій до нього не мають і просили його суворого не карати, як обставини, що пом`якшують покарання. З урахуванням цих обставин ОСОБА_5 просить призначити йому покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом опублікування відповідної інформації в мережі інтернет на офіційній сторінці Апеляційного суду міста Києва, в судове засідання не з`явилися, про причини неприбуття суд не повідомили та будь-яких клопотань про відкладення розгляду не подавали. Враховуючи те, що потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї і просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважав, що за встановлених судом першої інстанції обставин у кримінальному провадженні кваліфікація дій ОСОБА_5 є правильною, а тому просив залишити вирок без змін, дослідивши висновки експертиз у кримінальному провадженні, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши відновлені матеріали кримінального провадження № 120 131 303 000 013 34 та перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на умисне вбивство потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за таких обставин:

23 липня 2013 року, приблизно о 3 годині 30 хвилин, знаходячись в під`їзді будинку № 29 першого мікрорайону міста Красноперекопськ АР Крим, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті позбавлення життя на ґрунті ревнощів, умисно наніс ОСОБА_8 чотири удари ножем в область грудної клітини та спини, заподіявши таким чином проникаюче та непроникаючі колото-різані поранення, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Однак ОСОБА_5 не зміг довести свої злочинні дії до кінця, оскільки його руку з ножем перехопив ОСОБА_9 та відштовхнув від потерпілої ОСОБА_8 .

Після цього, відчуваючи неприязнь до ОСОБА_9 з мотивів ревнощів, ОСОБА_5 став висловлювати йому погрози вбивством та, з метою реалізації свого наміру на позбавлення життя останнього, умисно наніс йому дев`ять ударів ножем в область тулуба, кінцівок та шиї, а коли потерпілий почав втікати ще один удар ножем в область шиї, чим спричинив проникаюче та непроникаючі колото-різані поранення, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Свої злочинні дій, направлені на позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_5 не довів до кінця, оскільки потерпілий зміг втекти.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , за обставин викладених у вироку, підтверджуються перевіреними судом доказами у кримінальному провадженні.

Встановлені судом першої інстанції та викладені у вироку обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема щодо місця, часу, способу вчинення та його наслідків, як і своєї причетності до нього, обвинувачений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі фактично не оспорює.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його дії, за викладених у вироку встановлених судом обставин, підлягають кваліфікації за ст. 123 і ст. 124 КК України, як спричинення потерпілій ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного в стані сильного душевного хвилювання, та як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, а не за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинення закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, диспозиція ст. 123 КК України передбачає відповідальність за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Виходячи зі змісту указаної норми закону, обов`язковою ознакою даного злочину є заподіяння винною особою шкоди потерпілому під впливом саме сильного душевного хвилювання, яке викликано протиправними діями останнього, як фізичне чи психічне насильство, або тяжка образа, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Суб`єктивна сторона складу цього злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта його душевним хвилюванням, яке значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

При цьому, для кваліфікації дій винного за ст. 123 КК України необхідною умовою також є раптовість як сильного душевного хвилювання винного, спровокованого діями потерпілого, так і спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, що таким чином виключає вчинення заздалегідь задуманого злочину і підготовку до нього.

Як вбачається з вироку, твердження обвинуваченого про те, що кримінальне правопорушення по відношенню до ОСОБА_8 він вчинив під впливом сильного душевного хвилювання, яке виникло раптово внаслідок протиправних дій потерпілої, були предметом перевірки суду першої інстанції, однак свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження не знайшли, з чим погоджується і колегія суддів.

Зокрема, зі свідчень потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та самого обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що 22 липня 2013 року після 23 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з відмовою ОСОБА_8 , з якою він підтримував близькі стосунки, йти до нього на дачу, на ґрунті ревнощів, спочатку побив її біля бару «Адмірал», що в м. Красноперекопськ АР Крим, після чого попрямував до себе на дачу, звідки на скутері приїхав до будинку де мешкала ОСОБА_8 , взяв із собою ніж та став очікувати потерпілу біля її квартири. При цьому ОСОБА_5 періодично телефонував потерпілій, надсилав їй смс-повідомлення, в яких висловлював погрози вбивством як її, так і її рідних, а коли з`явилися потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на прохання потерпілої, щоб він йшов до себе додому, зі словами «я тебе попереджував», почав наносити їй удари ножем, у тому числі в область грудей за місцем знаходження життєво важливих органів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що, знаходячись в під`їзді будинку потерпілої, остання штовхнувши його та, висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою, принизила його гідність, чим спровокувала його протиправні дії, а звідси і про перебування його в стані сильного душевного хвилювання, не заслуговують на увагу оскільки спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відносно обставин заподіяння їм ножових поранень обвинуваченим, які носять по справі стабільний характер, підтверджені ними в суді першої інстанції, та об`єктивно підтверджуються іншими доказами у кримінальному провадженні, а тому сумнівів в їх правдивості в колегії суддів не викликають.

Щодо доводів ОСОБА_5 про те, що він взяв ніж лише щоб порізати собі на руках вени, то колегія суддів відноситься до них критично, так як вони не узгоджуються з показаннями потерпілих та спростовуються його фактичними діями, які були направлені не на заподіяння йому шкоди, а виключно на позбавлення життя ОСОБА_8 .

При цьому, колегія суддів враховує, що дії ОСОБА_5 були продуманими, послідовними, цілеспрямованими, а саме на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

На користь даного висновку свідчить також висновок амбулаторної комплексної судово-психолого-писіатричної експертизи № 976 від 3 січня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_5 у момент інкримінованого йому діяння не перебував в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, яке могло б істотно вплинути на його свідомість і діяльність.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 вчинив злочин щодо ОСОБА_8 через ревнощі, в стані простого збудження, що виникло внаслідок алкогольного сп`яніння.

Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції і доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_9 він вчинив при перевищенні меж необхідної оборони.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КК України, відповідальність за даною нормою закону настає при умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

Тобто, за наведених обставин, мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони.

Між тим, із показань потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що він, побачивши як ОСОБА_5 наносить удари ножем ОСОБА_8 , відштовхнув його від потерпілої, після чого обвинувачений з погрозами на його адресу вбивством, став наносити йому удари ножем по різним частинам тіла. У відповідь він також наніс ОСОБА_5 декілька ударів руками, а коли відчув, що втрачає сили, почав тікати. В цей час ОСОБА_5 , висловлюючи наміри на його, ОСОБА_9 , вбивство, завдав йому ножем ще один удар в область шиї, однак йому вдалось втекти, сховатись, а згодом викликати швидку медичну допомогу.

Аналогічні показання в цій частині дала потерпіла ОСОБА_8 , яка підтвердила, що після нанесення ОСОБА_5 їй ударів ножем в грудну клітину та область спини, ОСОБА_9 відтягнув обвинуваченого від неї, між ними відбувався якийсь рух, після чого ОСОБА_9 почав тікати, а ОСОБА_5 його переслідувати.

Об`єктивно зазначені свідчення потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтверджуються висновками судово-медичних експертиз № 1793 від 9 серпня 2013 року та № 370 від 21 серпня 2013 року, відповідно до яких ОСОБА_8 . ОСОБА_5 були заподіяні колото-різане проникаюче поранення грудної клітини в проекції нижнього кута лопатки зліва та непроникаючі колото-різані рани на задній поверхні грудної клітини по міжхребтовій лінії зліва в проекції 3-4 грудних хребців, у лівому підребер`ї, а ОСОБА_9 колото-різане проникаюче поранення задньої поверхні грудної клітини з права в проекції внутрішнього краю лопатки та непроникаючі колото-різані рани в завушній області зліва, на лівій поверхні шиї у верхній третині, на зовнішньо-задній поверхні лівого плеча, на задній поверхні грудної клітини зліва в області зовнішнього кута лопатки, в проекції тіла лопатки зліва, на передній поверхні грудної клітини між передньо-пахвовою і середньо-ключичною лінією.

Встановлені судом та наведені у вироку обставини заподіяння ОСОБА_5 ножових поранень ОСОБА_9 дають підстави вважати, що ОСОБА_5 не перебував у стані необхідної оборони, оскільки не зазнавав будь-якого суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_9 .

Натомість, дії потерпілого ОСОБА_9 щодо ОСОБА_5 були направлені на припинення злочинних дій обвинуваченого, у зв`язку із чим обґрунтовано визнані судом правомірними.

Посилання ОСОБА_5 на необ`єктивність досудового розслідування, в ході якого при проведені огляду місця вчинення злочину та виконанні судово-імунологічних експертиз, за наявності у нього тілесних ушкоджень, не виявлено слідів його крові, не заслуговують на увагу, оскільки не ставлять під сумнів правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин злочину.

Безпідставними є, на думку колегії суддів, і доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції, з`ясовуючи зміст і спрямованість умислу ОСОБА_5 , вмотивовано виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передували події, їх стосунки.

При цьому, висновки суду ґрунтуються на оцінці доказів у кримінальному провадженні з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Зокрема встановивши, що ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після побиття ОСОБА_8 , на ґрунті ревнощів, як в телефонних розмовах, так і в надісланих смс-повідомленнях, висловлював на її адресу та її рідних погрози вбивством, з метою реалізації своїх намірів взяв ніж та приїхав по місцю її проживання, де, дочекавшись потерпілу, умисно наніс їй чотири удари ножем в область життєво важливих органів, спричинивши в тому числі тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а після втручання потерпілого ОСОБА_9 , з погрозами вчинити його вбивство, умисно наніс йому 9 ударів ножем по різним частинам тіла та, переслідуючи його, ще один удар в область шиї, заподіявши останньому також тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, після чого втік з місця вчинення злочину, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, та бажав їх настання у виді смерті потерпілих, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме: у відношенні потерпілої ОСОБА_8 - внаслідок перехоплення руки обвинуваченого з ножем потерпілим ОСОБА_9 та вчинення дій по захисту життя потерпілої, а у відношенні ОСОБА_9 вжитими останнім заходами по залишенню місця пригоди.

Таким чином, повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Будь-яких підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ст. ст. 123, 124 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_5 покарання, яке обране судом як з урахуванням підвищеної суспільної небезпеки вчиненого ним особливо тяжкого злочину, так і даних за його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також обставин, що пом`якшують покарання, а саме добровільне відшкодування шкоди і сприяння в ході досудового слідства розкриттю злочину, та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, суд обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі, а з огляду на ступінь здійснення злочинного наміру, вищенаведених даних за його особу, позиції потерпілих стосовно покарання, обрав його у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням приписів ст. 68 КК України.

Саме призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання ж обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на сімейні обставини: наявність батька інваліда 3 групи, матері пенсіонерки, та смерті на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції рідного брата, з урахуванням тяжкості злочину, обставин його вчинення, на думку колегії суддів, не може бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а тому не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 115 КК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, в порядку ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 , відповідносто до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання час утримання його під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 23 січня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання час утримання його під вартою з 23 липня 2013 року по 18 жовтня 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Визначити місце зберігання відновленого кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2013 року за № 120 131 303 000 013 34, щодо ОСОБА_5 за Голосіївським районним судом м. Києва.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Провадження: № 11-кп/796/361/2016

Категорія КК України: ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Суддя - доповідач: ОСОБА_1