Ухвала
іменем україни
25 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора в режимі відеоконференції засудженогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000659 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілих: ОСОБА_7 675,65 грн заподіяної матеріальної шкоди та 2000 грн моральної, ОСОБА_8 1681,50 грн заподіяної матеріальної шкоди та 8000 грн моральної.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за таких обставин.

Так, 16 листопада 2013 року приблизно о 17.30 год. у будинку АДРЕСА_2 після спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 не менше 16 ударів тупим твердим предметом по голові та тулубу. В результаті дій ОСОБА_6 потерпілому було заподіяно легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Продовжуючи злочинні дії у вищевказаному будинку приблизно о 17.45 год. ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 не менше 13 ударів тупим твердим предметом по голові та тулубу Діями ОСОБА_6 потерпілому заподіяно численних травм голови, перелому ребер з пошкодженням правої легені, струсу мозку, що у сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних у момент їх спричинення.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції на підставах, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 438 КПК.Стверджує, що під час досудового розслідування слідчий застосовував до нього психологічний тиск, а також не роз`яснив йому можливість залучення захисника. Вважає, що судами залишено поза увагою висновки судової експертизи № 440 щодо можливості отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту. Вказує на те, що був позбавлений права заявити відвід суддям апеляційного суду. Зазначає, що судом не враховано позитивні данні про його особу, зокрема наявність місця роботи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, думку прокурора про необґрунтованість касаційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 цього Кодексу.
Отже касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.
Цей висновок ґрунтується на показаннях потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які у суді послідовно стверджували, що під час події у будинку нікого окрім господаря ОСОБА_6 не було. Показання потерпілих узгоджуються з висновками проведених судово-медичних експертиз, протоколом огляду місця події, а також іншими доказами у справі. При цьому суд згідно з вимогами ст. 374 КПК, навівши переконливі аргументи, обґрунтовано визнав сумнівними показання самого ОСОБА_6 про причетність до злочину інших осіб, оскільки ці показання суперечили наявним у матеріалах провадження доказам.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляцій сторони захисту ОСОБА_6 , аналогічних викладеним у касаційній скарзі засудженого, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Висновок експерта № 440 від 20 листопада 2013 року щодо можливості отримання ОСОБА_8 переломів ребер при падінні на підлогу, якщо на ній знаходився предмет з обмеженою контактуючою поверхнею, має вірогідний характер і оцінений судом відповідно до ст. 94 КПК у сукупності з іншими доказами у справі. Зокрема цей висновок не суперечить показанням ОСОБА_8 про те, що після удару ззаду по голові він упав зі стільця на підлогу, після чого ОСОБА_6 продовжив його побиття. Отже зазначений доказ не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, як про це йдеться у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про позбавлення засудженого можливості заявити відвід судді при розгляді справи в апеляційному порядку спростовуються даними журналів судових засідань від 09 та 23 червня 2015 року (т. 2 а.к.п. 50, 80) та технічних носіїв інформації до них.

Також твердження ОСОБА_6 щодо нероз`яснення під час досудового слідства його прав є безпідставними, оскільки у матеріалах кримінального провадження наявна пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного з його підписом (т. 1 а.к.п. 106), а про те, що права йому зрозумілі, засуджений підтвердив своїм підписом на протоколі допиту підозрюваного від 12 грудня 2013 року (т.2 а.к.п.110). Під час судового розгляду справи ОСОБА_6 також роз`яснювались його процесуальні права, про що свідчить його розписка (т.2 а.к.п. 164) та журнал судового засідання від 30 травня 2014 року.

Переконливих доводів щодо неправомірних дій з боку слідчого під час досудового розслідування, які б могли вплинути на позицію засудженого, у касаційній скарзі не наведено. Заяв про відвід слідчого до суду ОСОБА_6 не подавав, зі скаргою на його дії до прокуратури не звертався.

Покарання засудженому призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та порушень закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3