УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/2062/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №289/2062/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.05.2015 року за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок, вважає призначене судом покарання занадто суворим, просить призначити йому більш м`яке покарання. Зазначає, що суд першої інстанції, при призначенні покарання, належно не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та сприяння слідству у розкритті злочину. Не враховано його тяжка хронічна хвороба та 3-я група інвалідності. Звертає увагу на те, що він повернувшись з місць позбавлення волі не отримав будь-якої підтримки з боку держави, є сиротою, має дитину в цивільному шлюбі та позитивні характеристики.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, оскільки він є справедливим і обґрунтованим. Наголошує на тому, що ОСОБА_8 так і не став на шлях виправлення, а навпаки знову вчинив злочин, який міг би потягти за собою значно тяжчі наслідки. Також, звертає увагу на спричинені їй обвинуваченим тілесні ушкодження та значну моральну шкоду понесену нею від злочинних дій останнього.
Потерпіла ОСОБА_10 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , також просить залишити її без задоволення, як безпідставну, а вирок суду першої інстанції без змін. Наголошує на тому, що від злочинних дій обвинуваченого вона зазнала значних психологічних хвилювань і емоційного дискомфорту.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 України та призначено покарання:
-за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
-за ч.1 ст.187 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, до призначеного йому покарання, частково приєднати не відбуту міру покарання призначеного останньому за попереднім вироком, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 2500 гривень грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі за проведення судових експертиз в сумі 2762 грн. 10 коп.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.
Початок строк відбуття покарання ОСОБА_8 обраховано з часу його затримання, тобто з 30 вересня 2015 року.
Питання про речові докази вирішено відповідно до норм ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи судимості не знятими і не погашеними у встановленому законом порядку, під час іспитового строку, на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив умисні тяжкі злочини проти, власності при наступних обставинах.
17 вересня 2015 року близько 12 години 15 хвилин, ОСОБА_8 прийшов на пункт прийому яблук, що розташований по АДРЕСА_2 , де помітив на столику у відчиненій сумці приймальника яблук ОСОБА_11 гроші, які вирішив відкрито викрасти. Реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужої сумки з грошима, ОСОБА_8 , відволік увагу ОСОБА_12 , схопив вказану сумку, в якій були гроші в сумі 13 521 грн., що належать ПП ОСОБА_13 та мобільний телефон «Alcatel 292» вартістю 166 гривень, в якому містилась сім карта мобільного оператору «Київстар» вартістю 15 грн., що належим ОСОБА_11 і зник з місця скоєння злочину. У подальшому ОСОБА_8 розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 351 грн. та ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 13 521 грн.
29 вересня 2015 року близько 20 години, обвинувачений ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном, зайшов до магазину по АДРЕСА_3 , де, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів, використовуючи завчасно приготовлений кухонний ніж, та застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я, вчинив напад на продавця магазину ОСОБА_9 , у ході якого наніс їй не менше чотирьох ударів ножем в область шиї та живота, заподіявши таким чином тілесні ушкодження у вигляді численних колотих та різаних ран на обох кистях, животі, стегнах, як: відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці шиї, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, а потім викрав із шухляди столу продавця гроші в сумі 287 грн. У результаті вчиненого нападу, ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_14 тілесні ушкодження, спричинивши фізичну та моральну шкоду, а також заподіяв власнику магазин) ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 287 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляції свого підзахисного, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 доводи про те, що йому призначено надмірно суворе та явно несправедливе покарання не можна визнати обґрунтованими.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Так, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як умисні дії, виражені в відкритому викраданні (грабіж) чужого майна, вчиненого повторно, та кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.18 КК України, тобто в умисному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій).
При цьому, суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення зазначених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та тяжкість, обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він не працює, не одружений, стан його здоров`я та вік, його характеристику за місцем проживання, те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, однак належних висновків з цього для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні тяжкі кримінальні правопорушення під час іспитового строку визначеного попереднім вироком, у вчиненому щиро розкаявся (що є обставиною, що пом`якшує покарання), рецидив вчинених ним злочинів (що є обставиною, яка обтяжує покарання), достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Належно враховано судом першої інстанції і думка потерпілих щодо виду та міри покарання ОСОБА_8 , при тому, що останнім будь-якого відшкодування в рахунок матеріальної та моральної шкоди не здійснено.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що на переконання колегії суддів є справедливим і відповідним меті покарання.
Вище наведені обставини в своїй сукупності виключають підстави для застосування положень ст.69 КК України або пом`якшення обвинуваченому покарання.
За вказаних обставин, наявність хворобливого стану здоров`я обвинуваченого не може слугувати безумовною підставою для пом`якшення покарання.
Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого - відсутні.
Разом з тим, в порядку ст.404 КПК України апеляційний суд звертає увагу на неточність допущену судом першої інстанції в резолютивній частині вироку, що стосується визначення часу (дати) з якої має обчислюватися строк відбуття покарання обвинуваченим. Такою датою суд першої інстанції помилково заначив 30 вересня 2015 року, тоді як згідно відповідного протоколу ОСОБА_8 було затримано о 22 год. 29 вересня 2015 року.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 3 грудня 2015 року без змін.
В порядку ст.404 КПК України вважати за правильне обчислювати строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_8 з часу його затримання, а саме з 29 вересня 2015 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою протягом того ж строку з дня вручення йому копії ухвали.

Судді :