Справа № 740/1347/16-к
Провадження № 1-кп/740/119/16
УХВАЛА
12 квітня 2016 рокум.Ніжин

Колегія суддів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001986 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4,6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України,

встановила:
До Ніжинського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4,6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України, внесеному 29.11.2015 року в ЄРДР за № 0001986.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні з участю обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , та з викликом свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити до двох місяців, оскільки не відпали ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти призначення обвинувального акта до судового розгляду з викликом зазначених прокурором осіб не заперечували, а проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений заперечував з тих підстав, що він себе винним не визнає, тому просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, з чим погодився і захисник обвинуваченого. Крім того, обвинувачений зазначив, що він є громадянином Росії і хоч протягом 4-х років живе в Україні, українську мову розуміє погано.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування та додатки до них, приходить до наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, суд констатував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52, рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94 п. 8; рішення від 20 липня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Так, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, відповідно до положень закону, і в ньому не викладено фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Як вказують приписи ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

Однак, всупереч вказаним нормам закону, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4,6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України, не містить посилання на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні на підставі вказаних вище приписів ч.1 ст.91 КПК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується в нападі з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_18 , поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, умисному вбивстві протиправному заподіянні смерті ОСОБА_19 , вчиненому з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, та незаконному заволодінні паспортом громадянина України.

Однак, в обвинувальному акті не наведено обставин, які б підтверджували вину ОСОБА_6 в кожному з інкримінованих йому правопорушень, а саме: відповідно до ч.4 ст.187 КК України, розбій має місце тоді, коли він спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а умисне вбивство з корисливих мотивів та вчинене з особливою жорстокістю ( п.4, п. 6 ч.2 ст.115 КК України) має місце у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага (заволодіти грошима, коштовностями, майном тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди, та усвідомлював при цьому, що завдає йому особливих фізичних, психічних чи

моральних страждань (роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що

міститься в п.8 постанови від 7 лютого 2003 р. N 2

"Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я

особи"). В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 проник через незамкнені двері у будинок ОСОБА_18 , маючи умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном та на умисне вбивство з корисливих мотивів, тобто, конкретно не зазначено, які дії вказують на наявність умислу на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном і коли такий умисел виник, а які - на умисне вбивство з корисливих мотивів і коли такий умисел виник, як і не вказано, які дії, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а які дії охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого п.4, п.6 ч.2 ст.115 КК України, а також не вказано, яких

кримінальних правопорушень стосуються обтяжуючі покарання обставини: розбійного нападу, умисного вбивства, незаконного заволодіння паспортом чи всіх інкримінованих ОСОБА_6 правопорушень.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується за п. 4, 6 ч.2 ст.115 КК України, це в той час, як пункту 4,6 ч.2 ст.115 КК України не містить, а містить окремо пункти 4 та 6, тому при визначенні їх у множинному числі повинно бути зазначеним «п.п.4, 6», або ж «п.4, п.6».
Відповідно до ч.1 ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою і сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою, а відповідно до ч.2 цієї ж статті, особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. З пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні, він є громадянином Росії і хоч протягом 4-х років живе в Україні, українську мову розуміє погано, що дає підстави вважати, що слідчим та прокурором не забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.29 КПК України, оскільки обвинувальний акт складено державною мовою, якою обвинувачений ОСОБА_6 не володіє достатньо для розуміння суті обвинувачення.

Відповідно до частини 4 статті 291 КПК України, до обвинувального акта додається, зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування, який відповідно до вимог ст. 109 КПК України, складається слідчим або прокурором і повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.У реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акта, містяться відомості про визнання предметів речовими доказами (позиції під №№ 32-40,52-53), однак у останній графі реєстру відомості про їхнє фактичне місце зберігання не зазначені.

Таким чином, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду, згідно з Європейською Конвенцією з прав людини, у зв`язку з чим, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через його невідповідність вимогам п. 5, п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України разом з реєстром матеріалів досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проти чого заперечували обвинувачений та його захисник, які, в свою чергу, просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в

тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, на що вказує і п. 21 Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 04.04.2012 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», та в якому також зазначено, що у випадку повернення прокурору обвинувального акта, суд зобов`язаний розглянути клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу, якщо відповідне клопотання надійшло від учасників судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 115 та ч.4 ст.187 КК України, які інкримінуються ОСОБА_6 , є особливо тяжкими, санкції за вчинення яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі (ч.2 ст.115 КК України) та від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі (ч.4 ст.187 КК України), ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли, тому суд не вбачає підстав для непродовження строку тримання обвинуваченого під вартою, але вважає можливим продовжити його на менший строк, ніж просив прокурор, а саме на тридцять днів з дня, наступного за днем надходження обвинувального акта до суду, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001986 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4,6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України, з реєстром матеріалів досудового розслідування та додатками до них повернути до Ніжинської місцевої прокуратури для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 18.02.2016 року, строк дії якого до 17 год. 16.04.2016 року, продовжити до 17 год.11.05.2016 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуюча: суддя ОСОБА_1

Члени колегії судді ОСОБА_2

ОСОБА_3