Дата документу Справа № 331/789/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/789/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/736/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003381 від 02 грудня 2013 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник-адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2013 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 25 березня 2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - 150 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за вироком від 14 лютого 2013 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Крім того, просить стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати за проведення експертиз.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом повною мірою не враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та особу обвинуваченого. Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не врахував той факт, що обвинувачений вчинив новий злочин під час іспитового строку, із застосуванням заздалегідь підготовленого ножа, він не має стійких соціальних зв`язків, не працює, не одружений, спричинена злочином шкода потерпілій обвинуваченим не відшкодована.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_10 просить вищевказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненому злочині не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Крім того зазначає, що суд не перевірив алібі обвинуваченого, не взяв до уваги всіх доказів, які могли істотно вплинути на його висновки та не вказав у вироку, чому приймає до уваги одні докази та відкидає інші.

Також, на думку апелянта, надані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки отримані з істотними та грубими порушеннями вимог чинного законодавства.

В доповненнях до апеляційної скарги захисника адвокат ОСОБА_8 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить зазначений вирок суду скасувати, а провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України - через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в суді і вичерпаністю можливості їх отримати. Вказує на неповноту судового розгляду, оскільки лишилися неперевіреними доводи сторони захисту щодо алібі обвинуваченого. Окрім того, захисник вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст.370 КПК України, т.я у вироку суд лише перелічив докази, але не розкрив їх змісту та не вказав, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_10 , прокурор посилається на безпідставність доводів, в ній викладених, і просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 02 грудня 2013 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, знаходячись біля будинку №1 по вул.Гоголя в м.Запоріжжя, відкрито, із погрозою застосування насилля, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , заволодів майном останньої.

Так, у вказаний час, знаходячись біля будинку №1 по вулиці Гоголя в місті Запоріжжя, ОСОБА_6 , діючи згідно зі своїм злочинним умислом, за допомогою ножа, який знаходився у нього у правій руці, шляхом погрози ОСОБА_11 застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя і здоров`я, відкрито заволодів шкіряною жіночою сумкою темно-коричневого кольору вартістю 150 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, з врахуванням поданих до неї доповнень та просили оскаржуваний вирок суду скасувати та провадження закрити, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , вказаним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні не визнав, та пояснив, що 02 грудня 2013 року приблизно о 16-00 годині він зустрівся зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 в районі ринку «Анголенко» та перебував з нею. Два рази вони сварилися між собою на побутовому ґрунті. Після цього розійшлися. ОСОБА_13 пішла до тітки, а він направився додому. По дорозі його зупинили працівники міліції та затримали. Також обвинувачений зазначав, що потерпілу ОСОБА_11 до затримання він не бачив, ножа в нього при собі того дня не було, а поранення на руці він отримав за кілька днів до подій, які відбулися 02 грудня 2013 року.

Сторона захисту стверджувала, що докази, надані стороною обвинувачення, є недопустимими, потерпіла помиляється щодо особи, яка вчинила на неї напад, а пред`явлення для впізнання під час досудового слідства проводилось із порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ін.

Однак, всі доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, під час судового розгляду кримінального провадження, належним чином не перевірені і не спростовані та на більшість з них у вироку відповіді немає.

У вироку суд лише перелічив досліджені докази, але не розкрив їх змісту та не оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, аналіз доказів у вироку відсутній. У вироку не наведено мотивів, за яких суд прийняв одні докази та відкинув інші.

Окрім того, згідно з положеннями п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Тобто, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії», Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, суд має розглядати провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті, складеному щодо ОСОБА_6 , всупереч вимогам ст.291 КПК України, відсутнє належне формулювання обвинувачення, а викладені лише обставини, встановлені під час досудового розслідування та зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_6 підозрювався. У вказаному акті не викладена належним чином об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_6 злочину та не зазначені всі обов`язкові елементи цього злочину, в тому числі, форма його вчинення.

При судовому розгляді прокурором обвинувачення не змінювалось у встановленому законом порядку, тобто вказані недоліки не були усунені.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, та у вироку, формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, допустив таку саму неконкретність.

Вищевикладені порушення вимог кримінального процесуального закону, є істотними, оскільки потягли порушення права обвинуваченого на захист.

У зв`язку з цим, ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому на підставі ст.ст.409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи у межах апеляційного розгляду, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості виправити вищевказані недоліки. Тому, виходячи із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані порушення та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На підставі ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд, колегія суддів не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не змінились, клопотань від учасників провадження про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає у відношенні обвинуваченого раніше застосований щодо нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 16 вересня 2016 року.

При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та захисника-адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.187 КК України, скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити до 16 вересня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4