Справа № 342/1129/15-к
Провадження № 11-кп/779/118/2016
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000241 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України з середньою освітою, не одружений, не працює, засуджений 10.12.2014 року Городенківським районним судом за ч.3 ст.185 КК України на строк 3 роки позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 року вирок Городенківського районного суду від 10.12.2014 року змінено в частині призначеного покарання на 2 (два) роки позбавлення волі, відбуває покарання у Львівській виправній колонії № 48,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Городенківського районного суду від 10.12.2014 року (невідбута частина покарання 11 місяців 18 днів) більш суворим покаранням призначено остаточну міру покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Постановлено відбуття міри покарання рахувати з 10.12.2014 року.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області експертизи № 04/13-199 від 14.11.2014 року в розмірі 491,40 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив, таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в інше приміщення повторно. Злочин скоєно при таких обставинах.

ОСОБА_7 будучи судимим за майновий злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України на шлях виправлення не став, а повторно вчинив майновий злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

В ніч з 31.10.2014 року на 01.11.2014 року ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки чужого майна, прийшов до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить ОСОБА_8 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Перебуваючи біля даного магазину, ОСОБА_7 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись вигідною для себе обстановкою, відсутністю сторонніх осіб та темною порою доби, проник через відкритий віконний отвір в середину приміщення та в наступному по перекриттю перейшов через ще одне приміщення та підійшов до стіни магазину, де шляхом розбору частини стіни, зробивши невеликий отвір проник в середину магазину, звідки таємно викрав товарно-матеріальні цінності на загальну суму 2420,70 гривень та 200 гривень дрібними купюрами з каси магазину. Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 викраденим майном повністю розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 2620,70 гривень.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх дій, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а призначене йому покарання надто суворим.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, викрадене майно повернув потерпілій ОСОБА_8 та просив вибачення у неї, тяжких наслідків від злочину не наступило, та те, що потерпіла претензій до нього немає та просила суворо його не карати. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати вирок суду, призначивши йому більш м`яке покарання;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, вважає, що суд призначив обвинуваченому законне та обґрунтоване покарання, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації його дій та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст..65КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини та те, що обвинувачений в залі судового засідання попросив вибачення у потерпілої.

Водночас судом першої інстанції не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Городенківської ЦРЛ не знаходиться.

Подаючи апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_7 навів ті самі обставини, які судом першої інстанції вже враховані, як пом`якшуючі покарання, і ніяких нових обставин ним не вказано. Доводи обвинуваченого про призначення йому покарання із застосування ст. 69 КК України є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4