У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5,
суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 17 жовтня 2016 року заяву захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області вироком від 27 квітня 2015 року засудив ОСОБА_2 за сукупністю злочинів, передбачених пунктом 7 частини другої статті 115, частиною третьою статті 15 та пунктами 1 і 7 частини другої статті 115, частиною другою статті 15 та частиною другою статті 194 Кримінального кодексу України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років.

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 31 серпня 2015 року зазначений вирок щодо ОСОБА_2 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду на протоколи впізнання ОСОБА_2 потерпілим ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_4, а також постановив вважати 13 листопада 2013 року датою фактичного затримання ОСОБА_2 У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 квітня 2016 року вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 залишив без зміни.

Захисник ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_2 з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Заявник вважає, що касаційний суд допустив неоднакове застосування норм статті 384 КПК, якими регламентовано право на розгляд кримінального провадження судом присяжних та визначено умови та порядок роз'яснення обвинуваченому такого права судом. Як стверджує заявник, в оспорюваному рішенні суд касаційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 без зміни, проігнорував невиконання судом першої інстанції вимог вищевказаної норми процесуального закону про необхідність роз'яснення обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. У той же час в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2015 року, 17 лютого 2016 року, 10 березня 2016 року, 17 березня 2016 року та 16 червня 2016 року, наданих для порівняння, касаційний суд правильно визнав ці порушення істотними, що потягло скасування відповідних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на вищезазначене, захисник також вважає, що рішення суду касаційної інстанції від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_2, про перегляд якого порушується питання, не відповідає висновку щодо застосування положень статті 384 КПК, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року у справі № 5-111кс15.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Тобто, з цієї підстави може бути переглянуто судові рішення за наявності таких умов у їх сукупності:

1) касаційний суд припустився неоднаковості у правозастосуванні однієї і тієї самої норми процесуального закону;

2) за наслідками касаційного розгляду суд касаційної інстанції постановив судові рішення, зміст яких є різним.

Верховний Суд України у своїх постановах неодноразово висловлював позицію відносно неоднаковості застосування одних і тих самих норм закону, зазначаючи, зокрема, що під даним поняттям слід розуміти різне, відмінне, несхоже тлумачення, розуміння точного змісту (суті) норми закону.

Перегляд судових рішень із зазначеної підстави в межах повноважень Верховного Суду України згідно із главою 33 КПК передбачає порівняння змісту оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції зі змістом судових рішень, наданих для порівняння в якості прикладів судової практики касаційного суду.

Стверджуючи про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої статтею 384 КПК, у зв'язку з невиконанням судом першої інстанції обов'язку щодо роз'яснення ОСОБА_2 права на розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних та особливостей такого розгляду, що було залишено поза увагою під час касаційного перегляду, захисник ОСОБА_1 долучив до заяви копії ухвал касаційного суду, якими судові рішення попередніх інстанцій було скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з огляду на те, що у підготовчому судовому засіданні місцевий суд не роз'яснив обвинуваченим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження щодо них судом присяжних.

У той же час зі змісту оскаржуваної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_2, яка містить посилання на аркуші кримінального провадження і дані технічного запису судового засідання, убачається, що під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції головуючий суддя роз'яснив йому право на розгляд кримінального провадження судом присяжних, на що ОСОБА_2 повідомив, що бажає, аби кримінальне провадження щодо нього розглядалося колегією суддів.

Враховуючи, що у порівнюваних судових рішеннях касаційним судом констатовано невиконання судом першої інстанції вимог статті 384 КПК, а в оскаржуваній ухвалі щодо ОСОБА_2 стверджується про дотримання зазначених вимог, колегія суддів Верховного Суду України не вбачає неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої вказаною статтею КПК.

З вищезазначеного також висновується, що зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_2, про перегляд якої порушується питання, не вбачається даних про її невідповідність висновку щодо застосування норми права, передбаченої статтею 384 КПК, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року у справі № 5-111кс15, який, зокрема, зобов'язує суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання роз'яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних, оскільки оскаржуваною ухвалою було встановлено виконання місцевим судом такого обов'язку.

На підставі наведеного, керуючись статтею 451 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_1 у допуску до провадження справи за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_2

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7