Справа № 451/816/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/711/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з учасю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сілець, Сокальського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , прокурора прокуратури Львіської області ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року
в с т а н о в и л а :

вироком Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 рокуОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 п.12 ст. 115 КК України та ст. 348 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 п.4 ст. 115 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі та за ст. 348 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з часу його затримання, тобто з 19 квітня 2015 року, зарахувавши, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, до призначеного покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законої сили.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 КК України та ст. 348 КК України, та призначено йому покарання за ч.1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі та за ст. 348 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з часу його затримання, тобто з 19 квітня 2015 року, зарахувавши, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України до призначеного покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законої сили.

Вирішено питання з речовими доказами.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у тому, що 18 квітня 2015 року, близько 18 години, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , зустрівшись заздалегідь, під`їхали на кінній підводі, у яку було запряжено двоє коней та до якої ззаду була прикріплена металева сівалка, до продуктового магазину ФОП « ОСОБА_13 », що знаходиться на АДРЕСА_2 , біля якого зупинились. Близько 18 години 05 хвилин останні зайшли у вказаний магазин та придбали два бокали пива об`ємом по 0,5 л., після чого вийшли з приміщення даного магазину та зайшли у намет, який знаходився біля такого, де присіли за вільний стіл та почали розпивати алкогольні напої. На той час у наметі знаходились мешканці смт. Лопатин: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та дільничний інспектор міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області капітан міліції ОСОБА_17 , який згідно наказу № 16 від 16.01.2015 року «Про закріплення працівників сектору ДІМ Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області за адміністративними дільницями» та додатку № 1 до даного наказу станом на 18.04.2015 року обслуговував територію дільниці № 4, а саме смт. Лопатин, Радехівського району, Львівської області. Після того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 сіли за окремий стіл, ОСОБА_16 вийшов з намету та більше не повертався. Через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підсіли за стіл до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 . Під час спільного перебування у вказаному наметі між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_15 та ОСОБА_7 звернули увагу ОСОБА_6 на його некоректну поведінку та повідомили йому, що ОСОБА_17 є працівником міліції, після чого сам ОСОБА_17 представився ОСОБА_6 , як дільничний інспектор міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Близько 21 години ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_17 вийшли з даного намету та знаходились біля нього. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 наніс удар кулаком своєї руки в ділянку грудей ОСОБА_14 , від якого останній впав на землю, вдарився головою до покриття та втратив свідомість. Побачивши протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , будучи працівником правоохоронного органу, а саме дільничним інспектором міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, який в цей час обслуговував адміністративну дільницю № 4 в смт. Лопатин, та на якого відповідно до ст. 10 Закону України «Про міліцію» та «Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі МВС України», затвердженого Наказом МВС України № 550 від 11.11.2010 року, покладено обов`язок забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок, попереджувати, виявляти та припиняти правопорушення, підійшов до ОСОБА_6 та звернувся до нього з вимогою припинити протиправні дії відносно ОСОБА_14 . У свою чергу, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_17 за верхній одяг та почав відтягувати в напрямку до місця, де стояла вищевказана кінна підвода, яка знаходилась на відстані близько 7 метрів від даного намету. У цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 підняли на ноги ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_15 разом з ОСОБА_14 попрямували у невідомому напрямку, а ОСОБА_7 залишився біля вказаного магазину. Після цього, ОСОБА_6 , знаходячись вже біля вказаної кінної підводи, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя дільничного інспектора міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_17 , близько 21 години, кулаками своїх рук наніс декілька ударів в ділянку голови останнього, від яких ОСОБА_17 впав на дорожнє покриття. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_17 , бажаючи завдати останньому особливих фізичних страждань, шляхом заподіяння йому великої кількості тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_7 , прив`язав ОСОБА_17 за ногу металевим ланцюгом, який взяв з кінної підводи, до металевої сівалки, яка була прикріплена до вказаної підводи. При цьому, ОСОБА_6 сказав ОСОБА_7 сідати на зазначену кінну підводу, щоб керувати нею та їхати по вулицях смт. Лопатин за територію даного населеного пункту в напрямку сміттєзвалища, яке знаходиться поза межами даного селища. У свою чергу, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя дільничного інспектора міліції Радехівського РВ ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_17 , усвідомлюючи, що позбавляє життя останнього, в такий спосіб завдає йому особливих фізичних страждань, шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, продовжив розпочаті ОСОБА_6 злочині дії, а саме сів на кінну підводу і, керуючи кіньми, які були запряжені у дану підводу, попрямував вулицями Героїв Майдану, Тарнавського, що в смт. Лопатин, в напрямку с. Бебехи, Радехівського району, Львівської області, при цьому тягнучи ОСОБА_17 , який був прив`язаний до вказаної кінної підводи, по дорожньому покриттю, а ОСОБА_6 , у свою чергу, в ході руху підводи, йшов біля ОСОБА_17 та спостерігав, щоб останній не відв`язався від неї. Під`їжджаючи по вул. Тарнавського до виїзду з смт. Лопатин, Радехівського району, Львівської області, ОСОБА_6 зауважив, що ОСОБА_17 перестав подавати ознаки життя, після чого ОСОБА_6 сів поруч з ОСОБА_7 на кінну підводу, взяв у ОСОБА_7 віжки, якими той керував підводою, та, пришвидшивши рух коней, продовжив рух на кінній підводі по дорозі в напрямку с. Бебехи, Радехівського району, Львівської області. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кінці вулиці Тарнавського в смт. Лопатин, Радехівського району, Львівської області звернули на польову дорогу, якою виїхали на автодорогу сполученням Броди-Червоноград. Виїхавши на вказану автодорогу, ОСОБА_6 зупинив коней, після чого ОСОБА_7 зійшов з підводи та пішов в напрямку смт. Лопатин. Після цього, ОСОБА_6 рушив кінною підводою по вказаній автодорозі в бік с. Станіславчик, Бродівського району, Львівської області, що межує з територією Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, при цьому останній продовжував тягнути за собою ОСОБА_17 , який був прив`язаний металевим ланцюгом до вказаної підводи. Прибувши до межі території с. Станіславчик, Бродівського району, Львівської області, ОСОБА_6 відв`язав труп ОСОБА_17 від металевої сівалки та зіштовхнув у меліоративний рів, після чого поїхав з даного місця. Тобто, умисними діями ОСОБА_6 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_7 , спричинено ОСОБА_17 рани на голові, на обличчі, передній поверхні грудної клітки з переходом на передню черевну стінку, правому плечі, правому та лівому стегні, лівій стопі; осаднення шкіри передньої поверхні грудної клітки, правої та лівої руки, правого та лівого стегна, на спині, на правій сідниці, лівій п`ятці; садна у потиличній ділянці голови, на лівій кисті, на правій гомілці; синці на лівому плечовому суглобі, множинні переломи кісток склепіння та основи черепа; крововиливи у м`які покриви голови з внутрішньої поверхні по усіх поверхнях, у тканину мозочка, у тканину легень, під капсулу правої долі печінки, м`язи спини в проекції правої лопатки, розриви інтими аорти. Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа № 20/2015 від 19.05.2015 року, вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів або при контакті із такими, із слідами волочінням тіла по дорожньому покриттю, і є прижиттєвими згідно судово-гістологічних даних, могли виникнути незадовго до настання смерті останнього. Садно на правій гомілці могло утворитись від стискаючої дії тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею. Садна, синці мають ознаки легкого тілесного ушкодження, відкрита черепно-мозкова травма (у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Причиною смерті ОСОБА_17 є поєднана травма тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) із дислокацією головного мозку з порожнини черепа, та ушкоджень внутрішніх органів (розриви аорти, крововиливи у тканину легень та печінку). Відкрита черепно-мозкова травма (у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа) із дислокацією головного мозку з порожнини черепа перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_17 .

Не погоджуючись з вироком Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року,захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях кримінального правопорушення. Вважає, що висновки суду першої інстанції, які покладені в основу вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що судом надана невірна правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 . Зазначає, що у ОСОБА_7 не було змови зі ОСОБА_6 щодо вчинення злочину. Вважає, що ОСОБА_7 діяв не під раптово виниклим умислом на позбавлення життя ОСОБА_17 , а під впливом фізичного примусу ОСОБА_6 . Ввважає, що ОСОБА_7 діяв ситуативно та був неспроможний оцінити ситуацію за рахунок своєї вади інтелекту, тому в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України.

В апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції прокурор прокуратури Львіської області ОСОБА_8 просить вирок Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України, та призначити йому покарання за п.4 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ст. 348 КК України у виді 15 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України, та призначити йому покарання за п.4 ч.2 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі, за ст. 348 КК України у виді 12 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду постановлений з порушенням вимог КПК України та КК України, а тому підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як такі не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених. Зазначає, що суд у мотивувальній частині вироку зазначив обставини вчинення обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень за обвинувальним актом.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не діяли за попередньою змовою групою осіб, однак згідно встановлених в ході судового розгляду обставин останні діяли групою осіб без попередньої змови, що суд не врахував при перекваліфікації дій ОСОБА_7 з п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 115 КК України.

Крім того, вважає, що вирок суду постановлений з порушенням вимог ст. 414 КПК України, а саме покарання визначене судом не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок своєї м`якості. Вказує, що суд не дав належної оцінки тому факту, що обвинувачені своєї вини в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях не визнали та, даючи неправдиві покази, мали на меті уникнути кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, визнавши його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Вважає, що висновки суду, покладені в основу вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, вказує на невірну правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Зазначає, що судове рішення не містить належного та повного обґрунтування висновків суду щодо мотивів дій обвинуваченого ОСОБА_6 . Всупереч ч.2 ст. 374 КПК України у вироку не зазначено, які саме діяння потерпілого як працівника міліції спонукали обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України. Визнаючи ОСОБА_6 винним у вбивстві працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, суд всупереч ст. 370 КПК України в мотивувальній частині вироку обмежився лише переліком джерел доказів, не розкривши їх зміст та не аргументувавши, які саме дані, що містяться у них, підтверджують винність обвинуваченого. Суд не спростував належним чином доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що конфлікт між ним та потерпілим виник на грунті особистих неприязних відносин.

Крім того, вказує, що висновки суду стосовно вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України, містять істотні суперечності. Зазначає, що судом було невірно встановлено ступінь вини обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката адвоката ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пояснення потерпілих, які підтримали подану прокурором апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги прокурора, адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягають частковому задоволеннюз наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з таких підстав.
При прийнятті рішення суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення . В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо обвинуваченого, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Формулювання обвинувачення повинно містити точний опис обставин справи з зазначенням ознак об`єктивної сторони складу злочину, визнаного судом доведеним, та його кваліфікуючих ознак.
Проте, цих вимог закону судом дотримано не було.
Як вбачається з матеріалів справи, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України, та визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України, суд, формулюючи обвинувачення, визнаного судом доведеним, при викладенні обставин події допустив істотні суперечності, зазначивши обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які випливають зі змісту обвинувального акту.
Отже, на основі такого формулювання не можна дійти однозначного висновку про те, в якому саме обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані судом винними.
Таким чином суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають перевірці апеляційних доводів.
Відповідно до вимог ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 КПК України.
Приймаючи до уваги той факт, що в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.13, п.19 ст. 7, статей 20, 26 КПК України, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі, оскільки колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.
При новому судовому розгляді суд першої інстанції повинен упродовж розумного строку повно, всебічно та неупереджено дослідити обставини справи, а також з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ст. 348 КК, та доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, та щодо визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
Крім того, якщо під час нового розгляду справи буде встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення,передбачені п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України, та ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України, за вказаних вище обставин, то призначене судом першої інстанції покарання слід вважати м`яким.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.
Враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення, пов`язаного із вчиненням умисних особливо тяжких злочинів, і дані про особи обвинувачених, з яких ОСОБА_7 раніше судимий, з урахуванням наведених обставин, що підтверджують на даному етапі провадження у справі потребу в подальшому триманні під вартою, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання раніше встановлених ризиків у даному кримінальному провадженні.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до проведення судового засідання в суді першої інстанції, але не більше, ніж 60 днів, тобто до 17 листопада 2016 року.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційні скаргі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , прокурора прокуратури Львіської області ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 задоволити частково.

ВирокРадехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати.

Призначити в Радехівському районному суді Львівської області новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України та ОСОБА_7 за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 348 КК України

Запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни до проведення судового засідання у суді першої інстанції, але не більше, ніж 60 днів, тобтодо 17 листопада 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4