АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1506/15 Справа № 208/9115/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002151 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України

В апеляційній скарзі прокурора на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися до цієї інспекції для реєстрації; також стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 3 000 гривень та у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував спрощений порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КК України, та не дослідив докази на підтвердження розміру завданої потерпілому матеріальної та моральної шкоди, які мали істотне значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, оскільки потерпілим заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 000 гривень, яку стягнуто за вироком суду, проте обвинувачення висунуто у заволодінні майном потерпілого на суму 2 950 гривень та докази, якими підтверджено дійсний розмір заподіяної матеріальної шкоди, судом не досліджено, крім того, суд, на власний розсуд, зменшив розмір відшкодування моральної шкоди з 15 000 гривень до 10 000 гривень.
В суді апеляційної інстанції прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, під час апеляційного розгляду пояснив, що він частково сплатив розмір заподіяної шкоди, відшкодувати у повному розмірі спричинену шкоду у нього на даний час немає можливості.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , 26 вересня 2014 року, приблизно о 14-00 годині, знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приват Банк», розташованому по вул.Костромській, 2/34, у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, поблизу магазину «Малинка», побачив раніше малознайомого йому ОСОБА_9 , який в той момент намагався зняти з банкомату грошові кошти, та підійшов до останнього і допоміг йому зняти з банкомату гроші у розмірі 200 гривень, де побачив ПІН-код кредитної карти ОСОБА_9 та запам`ятав його.

Після цього, ОСОБА_9 , того ж дня, приблизно о 14 годині 10 хвилин, направляючись на зупинку маршрутного таксі № 11, де в нього виник конфлікт з раніше не знайомим йому ОСОБА_10 , в ході якого з руки ОСОБА_9 зісковзнув пакет, в якому знаходилася документація та грошові кошти в сумі 150 гривень, а в цей час ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, схопив даний пакет, з якого одразу викрав вищевказані грошові кошти.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний прямий умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи за спиною ОСОБА_9 , який проходив повз будинку № 14 по вул.Костромській у місті Дніпродзержинську, обхватив останнього за плече та вступив з ним у боротьбу, в ході якої, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, поклав останнього на землю, та відкрито, умисно, з корисливих мотивів, викрав з кишені брюк ОСОБА_9 кредитну картку ПАТ КБ «Приват Банк», з якої зняв належні останньому грошові кошти у розмірі 2 800 гривень, чим заподіяв останньому матеріальну шкоди на загальну суму у розмірі 2 950 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги прокурора, в якій він просив скасувати вирок, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог КПК України, а саме істотне обмеження прав як обвинуваченого, так і потерпілого, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, потерпілим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні заявлявся цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 000 гривень та моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень. (а.к.п. 32-33).

У судовому засіданні обвинувачений позовні вимоги визнав частково, а саме: повністю визнав лише розмір матеріальної шкоди, а розмір моральної шкоди вважав занадто завищеним.

Суд першої інстанції не врахував таку позицію обвинуваченого, не з`ясувавши у повній мірі обставин, передбачених ст. ст. 1167, 1193 Цивільного Кодексу України та не дотримавшись положень п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не дослідивши наданих потерпілим доказів на підтвердження позовних вимог, внаслідок чого на власний розсуд зменшив суму відшкодування моральної шкоди з 15 000 гривень до 10 000 гривень, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для таких висновків, чим грубо порушив вимоги статті 349 КПК України і закріплений у статті 23 цього Кодексу принцип безпосередності судового розгляду.

Не враховано судом і положень п.3 ч.1 ст.91 КПК України, згідно з якими вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є обов`язковим предметом доказування, а отже невизнання цивільного позову чи визнання його частково позбавляє суд права діяти у спосіб, передбачений ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Отже, безпідставне застосування ч. 3 ст. 349 КПК України є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у тому числі права на захист, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно із п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, колегія суддів при призначенні нового судового розгляду даного кримінального провадження, дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З метою додержання принципів, викладених у ст.ст. 20, 22, 24 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскарження процесуальних рішень, змагальності сторін, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що передбачено ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий судовий розгляд в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4