Єдиний унікальний номер 722/668/16-к
Номер провадження 1-в/722/560/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника СВК-67: ОСОБА_4
та засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
Засуджений ОСОБА_5 12.02.2016 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та з наведених у ньому підстав просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, вважаючи, що клопотання є передчасним, оскільки засуджений на даний час не досяг необхідного ступеню виправлення.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2011 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.190, ч.1 ст.304, ст.70, ст.72 КК України до 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, виданого судом 13.01.2012 року, ухвалений відносно ОСОБА_5 вирок суду набрав законної сили 11.01.2012 року.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 згідно вказаного вище вироку суду відраховується з 14.09.2011 року. Відповідно кінець строку відбування покарання 14.09.2018 року.
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.02.2016 року, яка набрала законної сили, зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2011 року, строк його попереднього ув`язнення з 14.09.2011 року по 10.01.2012 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 3 місяці 26 днів.
Таким чином, внаслідок зарахування ОСОБА_5 у строк покарання вказаного вище строку попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 18.05.2018 року.
Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
У відповідності до ст.12 КК України, злочини, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.190, ч.1 ст.304 КК України, за які засуджено ОСОБА_5 , відносяться відповідно до категорії тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості.
Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 фактично відбув 4 роки 5 місяців 5 днів позбавлення волі, що із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення становить більше двох третин строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Виходячи із нововизначеного кінцевого строку відбування покарання, невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 2 роки 2 місяці 29 днів.
Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 14.09.2011 року.
За час утримання в слідчому ізоляторі м.Луцьк засуджений ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.
В Сокирянську виправну колонію №67 засуджений ОСОБА_5 прибув 11.02.2012 року.
Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого, за час перебування в Сокирянській виправній колонії №67 засуджений ОСОБА_5 за порушення вимог режиму відбування покарання в двох випадках, а саме 27.02.2012 року та 12.11.2014 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, стягнення на даний час погашені. В установленому законом порядку засуджений ОСОБА_5 накладені на нього стягнення не оскажував. При цьому, лише в одному випадку за підсумками роботи за 4-й квартал 2015 року засуджений ОСОБА_5 був заохочений 10.01.2016 року у вигляді подяки.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №79 від 16.02.2016 року та особової справи засудженого встановлено, що з моменту прибуття до Сокирянській виправній колонії №67 засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований в гірничому цеху №1 в якості вибірника-складальника каменю стінового, до роботи відносився погано, з поставленими змінними завданнями не справлявся.
З травня по липень 2012 року засуджений ОСОБА_5 не працював, оскільки як пояснив останній, був етапований до Стрижавської ВК-81 Вінницької області на лікування, що підтверджується довідкою з особової справи №95-Б-12 від 08.05.2012 року (о/с а.с.36).
З серпня 2012 року по листопад 2014 року засуджений ОСОБА_5 бажання працювати не виявляв, до будь-яких оплачуваних робіт не залучався і з приводу працевлаштування до адміністрації установи не звертався.
Посилання в судовому засіданні засудженого ОСОБА_5 на те, що він восени 2013 року та влітку 2014 року він звертався із письмовими заявами до адміністрації установи з приводу його працевлаштування, є необгрунтованими, оскільки такі заяви відсутні в матеріалах особової справи. Як вбачається із матеріалів особової справи, з такою заявою засуджений ОСОБА_5 звертався до адміністрації установи лише в кінці березня 2015 року (о/с а.с.58), після того, як комісією при установі йому було відмовлено у клопотанні перед судом про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (о/с а.с.57).
Як встановлено судом, лише з грудня 2014 року і по даний час засуджений ОСОБА_5 працевлаштований різноробочим дробильно-помолочної дільниці підприємства установи, з поставленими обсягами робіт справляється.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 пояснював, що роботи з благоустрою установи він не виконував через те, що до таких робіт його не залучали працівники установи. Разом з тим, як встановлено із змісту характеристики, з якою особисто ознайомлений засуджений, останній роботи з благоустрою установи виконує неохоче та не вбачає суспільної необхідності у виконанні такого виду робіт. Вказані обставини засудженим в судовому засіданні не заперечувалися.
Крім цього, із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої начальником колонії 17.02.2016 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відвідує заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, намагається робити для себе відповідні висновки; по відношенню до представників адміністрації стриманий, тактовний; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості; намагається утримувати в чистоті і порядку своє спальне місце і приліжкову тумбочку, а також дотримуватись охайного зовнішнього вигляду; приймав участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія», здобувши в навчальному центрі при установі спеціальність «Слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування»; за характером слабкий, неврівноважений, переважає меланхолічний тип темпераменту; соціально-корисні зв`язки на волі підтримує з матір`ю шляхом листування, отримує посилки та передачі.
Відповідно до довідки медичної частини №34 від 16.02.2016 року засуджений ОСОБА_5 практично здоровий, працездатний, на даний час стан його задовільний.
Згідно довідки бухгалтерії №1444, виконавчих листів відносно засудженого ОСОБА_5 станом на 16.02.2016 року на виконанні в установі немає.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається із виписок з протоколів засідань атестаційної комісії відділення №10 на засудженого ОСОБА_5 , відносно останнього зазначені наступні результати атестації з визначення ступеню його виправлення, зокрема за період:
з січня 2012 року по 12.07.2012 року не став на шлях виправлення;
з 12.07.2012 року по 18.01.2013 року не став на шлях виправлення;
з 18.01.2013 року по 12.07.2013 року не став на шлях виправлення;
з 12.07.2013 року по 17.01.2014 року не став на шлях виправлення;
з 17.01.2014 року по 23.07.2014 року не став на шлях виправлення;
з 23.07.2014 року по 08.01.2015 року не став на шлях виправлення;
станом на 18.01.2016 року дотримується вимог режиму.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що як поведінка засудженого ОСОБА_5 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».
При цьому, суд вважає, що процес певних позитивних змін, які відбуваються на даний час в особистості засудженого ОСОБА_5 , не дає достатніх підстав вважати про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, на думку суду, є передчасним.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя Сокирянського
районного суду ОСОБА_1