№ 755/8532/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2015 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва

ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

за участі сторін провадження:

особи, що подала скаргу ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:
24 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулась зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003964 від 18 березня 2015 року за ознаками складів злочину, передбачених ст. ст. 162, 185, 356 КК України.

У судовому засіданні, особа, що подала скаргу просила скаргу задовольнити з підстав, що у ній викладені.

Зазначила, що зверталась до слідчого із клопотанням про проведення обшуку кімнати на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України та допитати свідків працівників міліції, які виїжджали на місто події за її викликом.

Слідчий ОСОБА_4 , просила відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи ОСОБА_3 , слідчого, вивчивши матеріали кримінального провадження та провадження за скаргою, приходить до наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну бездіяльність, що підлягає оскарженню на досудовому провадженні (ст. 303 КПК України).

Із матеріалів наданого кримінального провадження вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2015 року за заявою ОСОБА_5 внесено відомості, що 12 березня 2015 року ОСОБА_6 самоправно змінила замки вхідних дверей до квартири за адресою АДРЕСА_1 та перешкоджає співласнику вказаного житлового приміщення ОСОБА_5 у доступі до вказаної квартири.

04 квітня 2015 року у цьому кримінальному провадженні в якості потерпілої допитана ОСОБА_3 .

У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого перебуває лише кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003964 від 18 березня 2015 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0014783 від 09 вересня 2013 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, 20 листопада 2013 року закрите у звязку з відсутністю події злочину.

Зі слів слідчого, кримінальне провадження за ст. 162 КК України відсутнє.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З Розділу ІІІ Глави 19 КПК України та безпосередньо статті 220 КПК України слідує, що правом звернення з клопотаннями такого характеру заявник наділений тільки під час досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозвязку у задоволенні скарги відмовити, оскільки оскарження рішення слідчого, у даному конкретному випадку, можливе тільки на етапі досудового розслідування, яке у цьому кримінальному провадженні за ст. ст. 162, 185 КК України не проводиться.

Стосовно, посилань скаржниці на необхідність проведення обшуку та допиту ряда свідків в кримінальному провадженні за ст. 356, то суддя вважає підставним зазначити наступне.

Під час розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_3 не є власником або користувачем спірної кімнати та фактично, на підставі довіреності, представляє інтереси свого сина ОСОБА_5 , за заявою якого розпочате досудове розслідування та який визначений потерпілим.

Таке представництво не відповідає вимогам визначеним ст. 58 КПК України.

Так, відповідно до ст. 58 КПК України, потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;

2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;

3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 58, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372 КПК України слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського районного управління ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії відповідно протиправних подій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, є обовязковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_8