Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів:ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 29 вересня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_5

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 03 березня 2014 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 190 КК України - на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 364 КК України - на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки та зі штрафом у сумі 6120 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки та зі штрафом у розмірі 360 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6120 грн.

На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на неї обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Херсонській області 6702,36 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази.

Апеляційний суд Херсонської області, частково задовольнивши апеляцію з доповненням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасував і постановив щодо неї свій вирок від 26 січня 2015 року, яким засудив ОСОБА_5: за ч. 1 ст. 190 КК України - до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин; за ч. 1 ст. 364 КК України - до покарання у виді арешту на строк 5 місяців із позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки та зі штрафом у розмірі 360 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6120 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України з урахуванням вимог ст. 72 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді арешту на строк 5 місяців із позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки та зі штрафом у розмірі 360 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6120 грн.

На підставі ст. 1 п. «в», ст. 14 Закону України № 1185-VII від 08 квітня 2014 року ОСОБА_5 звільнено від відбування основного та додаткового покарання призначеного судом.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою в тому, що вона з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, використала своє службове становище начальника загального відділу Херсонської міської ради, шляхом обману створила уяву у ОСОБА_6 про свої можливості, як службової особи міської ради, не подавати на розгляд виконкому міської ради, надані останньою документи за зверненням ОСОБА_7 щодо узаконення змін у належній йому квартирі, та запропонувала ОСОБА_6 за невжиття таких заходів передати їй 6000 грн. ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 5997 грн за наступних обставин.

15 грудня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири, у якій було здійснено реконструкцію без погодження із балансоутримувачем, співвласниками та дозволів державних органів. На виконання умов договору про представництво інтересів, укладеного між ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9, з метою належного оформлення документів на цю квартиру, останній звернувся до ОСОБА_6 з проханням посприяти оформленню документів з приводу узаконення вказаної реконструкції.

Під час підготовки спеціалістами Херсонської міської ради зазначених документів для розгляду виконавчим комітетом у квітні - травні 2012 року ОСОБА_5 пообіцяла ОСОБА_6 сприяти у прискоренні винесення цього питання на засідання виконкому, але з умовою згоди на сплату платежу на інфраструктуру, на що остання погодилась.

З незалежних від ОСОБА_5 обставин вищевказане питання було винесено на порядок денний засідання виконкому, яке мало відбутись 15 травня 2012 року. Також був підготовлений відповідний проект рішення та переданий до загального відділу міської ради, який очолювала ОСОБА_5, для організації технічної підготовки засідання.

14 травня 2012 року ОСОБА_5, знаючи що питання за зверненням ОСОБА_7 включено до порядку денного виконкому, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, запропонувала ОСОБА_6 передати їй гроші під виглядом плати на інфраструктуру у розмірі 6000 грн. При цьому повідомила, що у разі невиконання цієї вимоги, вона, як начальник загального відділу, не подасть документи на засідання виконкому та звернеться до прокуратури з питанням про знесення надбудови як незаконної, достовірно знаючи, що таких повноважень вона не мала.

15 травня 2012 року ОСОБА_6 у службовому кабінеті, що по АДРЕСА_1, передала ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 3600 грн та 300 дол. США, що за курсом Національного банку України становило 2397 грн. Своїми діями ОСОБА_5 заподіяла істотну шкоду охоронюваним законом державним і громадським інтересам через підрив авторитету та престижу органів місцевого самоврядування.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильну перекваліфікацію дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 368 на ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України та, як наслідок, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через його м'якість, істотні порушення кримінально-процесуального закону, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Стверджує, що суд дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 у пред'явленому їй обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України, застосував закон, який не підлягав застосуванню. Також вважає, що апеляційний суд при новому розгляді справи у порушення вимог ст. 399 КПК України 1960 року не виконав вказівок касаційної інстанції й своє рішення належним чином не мотивував, повно та всебічно справу не розглянув, ґрунтовних відповідей на доводи апеляції прокурора не надав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання доводів касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Про день та час розгляду справи у порядку касаційної процедури учасники кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, були поінформовані, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах про своє бажання взяти участь у розгляді справи. Крім того, відповідно до вимог ст. 394 КПК України 1960 року участь засудженого в розгляді справи судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ч. 2 ст. 383 цього Кодексу, не є обов'язковою. Вказане положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду справи судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 400 КПК України 1960 року погіршення становища засудженого допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за м'якістю покарання або у зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника.

Ця кримінальна справа уже була предметом перевірки в порядку касаційного провадження. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року за скаргою прокурора (у тому числі й за аналогічними доводами) скасовано ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 липня 2014 року щодо ОСОБА_5, і справу було направлено на новий апеляційний розгляд у зв'язку з істотним порушенням цим судом кримінально-процесуального закону.

При цьому вказівки неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність - незастосування ч. 3 ст. 368 КК України, ухвала касаційного суду не містить. Тому, залишаючи за результатами нового апеляційного розгляду вирок місцевого суду в частині кваліфікації діяння ОСОБА_10 без зміни, апеляційний суд дотримався вимог ст. 400 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би були підставами для скасування вироку апеляційного суду не встановлено.

Підсумовуючи зазначене, касаційний суд дійшов висновку, що в межах заявлених прокурором вимог відсутні підстави для їх задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення з підстав неправильного застосування кримінального закону.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12ОСОБА_13