Справа №489/6486/15-к 08.02.2016 08.02.2016 08.02.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
08 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Секретарка, Кривоозерського району, Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Завітне, Бершадського району, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати не відбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2014 року, і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року і 1 місяця позбавлення волі та, на підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
_____________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/41/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_7 на вирок не подавалась.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2014 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та остаточно призначено покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим через свою суворість.

Вважає, що суд не в повному обсязі врахував те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, а також ту обставину, що викрадене майно повернуто потерпілому.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2015 року о 23 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 діючи повторно, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку побуту «Юбілейний», який розташований за адресою: пр. Миру 2-Д в м. Миколаїв, шляхом вільного доступу таємно викрали мобільний телефон «Lenovo А 369 І» вартістю 1850 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_7 - за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржується.

Апеляційна скарга іншим обвинуваченим ОСОБА_7 на вказаний вирок не подавалась.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зазначені вимоги судом першої інстанції було дотримано.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував, тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин маючи не відбуте покарання за попереднім вироком в період іспитового строку, характеризуються задовільно, працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, відшкодування збитків.

Зважив суд і на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, були враховані судом, у зв`язку з чим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах та на підставі ст.71 КК України вірно застосовано принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Виходячи із принципів необхідності і достатності покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що призначене покарання в такому розмірі є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Рішення суду належним чином вмотивоване, не суперечать вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, про що просить захисник, оскільки він вчинив новий злочин в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення без реального відбування покарання.

Крім того, про неприпустимість повторного звільнення від відбування покарання осіб, які вчинили новий злочин під час іспитового строку, також йдеться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року.

У апеляційній скарзі не наведено інших обставин, які би свідчили про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ним злочину чи даним про його особу внаслідок надмірної суворості.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: