У Х В А Л А Справа 200/2568/14-к
Провадження № 1-кс/200/1280/14
21 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_5 на дії процесуального керівника, -
Вважає дії процесуального керівника слідства ОСОБА_4 неправомірними. Вилучене у неї вдома при обшуку 14 листопада 2012 року майно визнано речовими доказами і приєднано до справи у рамках розслідування кримінальної справи № 70119036, досудове слідство по якій здійснювалося за нормами КПК України зразка 1960 року. Зараз кримінальне провадження провадиться за нормами КПК України зразка 2012 року. Нормами цього Кодексу вилучене у неї при обшуку майно має статус «тимчасово вилученого майна», яке повинно бути або арештовано судом, або повернуто власнику, тобто їй. Крім того, тимчасово вилучати майно можна лише у підозрюваного. Вона не має ніякого відношення до кримінального провадження, підозру їй не пред`явлено, а тому вилучене у неї вдома при обшуку 14 листопада 2012 року перелічене вище майно слідчий зобов`язаний їй повернути, так як судом на нього арешт не накладено. Слідчий майно не повертає, прокурор ОСОБА_4 , як процесуальний керівник, вказівки слідчому на повернення її майна не дає, не дивлячись на ухвалу суду, що змушує її знову звернутися до суду із цією скаргою. Вилучене у неї майно їй потрібно для здійснення підприємницької діяльності.
У судовому засіданні захисник скаргу підтримала, прохала задовольнити. Пояснення надала аналогічні її тексту. Додатково пояснила, що для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_5 потрібні і гроші, і системний блок, і мобільні телефони. Слідство вважає колишнього чоловіка ОСОБА_5 причетним до вчинення злочину, передбаченого ст. 212 КК України і з цих підстав у неї вдома 14 листопада 2012 року проведено обшук. Однак, шлюб між нею та її колишнім чоловіком розірвано ще у 2003 році. На момент здійснення обшуку саме ОСОБА_5 , а не її колишній чоловік, який з 2003 року зареєстрований за іншою адресою, ніж кв. АДРЕСА_1 , звідки вилучено майно, була власницею цієї квартири. Зараз цю квартиру вона вже продала. За час розслідування справи причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ст. 212 КК України не доведено і тому вилучене у неї майно слід їй повернути.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи, що підстав для її задоволення немає. Пояснив, що відмовив у поверненні ОСОБА_5 вилученого за місцем її мешкання майна з тих підстав, що воно визнано речовим доказом. Наразі кримінальне провадження знаходиться у ХНДІСЕ ім. засл. професора М.С. Бокаріуса у м. Харкові, де здійснюється судово-економічна експертиза. Не зміг пояснити, яке значення у кримінальному провадженні взагалі і при проведенні експертного дослідження зокрема, мають вилучені у ОСОБА_5 предмети і речі, які вона бажає повернути.
Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, при здійсненні процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокурор уповноважений доручати слідчому чи органу розслідування здійснення слідчих дій, інших процесуальних дій, давати вказівки щодо їх проведення, або особисто провадити слідчі дії. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано до суду, інакше майно повинно бути повернуто особі, у якої його було вилучено. Нормою ч. 1 ст. 167 КПК України встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним його майно до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність прокурора у вигляді здійснення тих процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, володільцем тимчасово вилученого майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги. Нормою ч. 3 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення захисника, з`ясувавши думку прокурора та дослідивши надані до скарги додатки, приходжу до висновку про те, що вона підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 100, 171, 214, 303, 307, 309, 369, 371-372 КПК України, -
Скаргу ОСОБА_5 на дії процесуального керівника задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчій суддя ОСОБА_1