ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одесси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участю секретаря ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/636/16-к щодо:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Казанка, Казанківського району, Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, маючого неповнолітніх дітей 2004 і 2011 року народження, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

ОСОБА_5 призваний на військову службу у зв`язку із мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 18.02.2015 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №111 від 18.02.2015 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення З стрілецького взводу 3 стрілецької роти, у званні солдат.

Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 18.02.2015 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №89 від 17.04.2015 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №176 від 30.07.2015 солдату ОСОБА_5 надано основну щорічну відпустку терміном на 9 діб з 30.07.2015 по 08.08.2015.

З 07.08.2015 по 14.08.2015 знаходився на амбулаторному лікуванні у Казанківському центрі первинної медико-санітарної допомоги.

Проте, діючи на порушення зазначених вимог та обов`язків, ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, 15.08.2015 не з`явився з відпустки вчасно на службу без поважних причин - до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно без поважних причин був відсутній за місцем проходження військової служби до 14.12.2015 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ст. 407 ч.4 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого суд визнає достовірними.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Оскільки ОСОБА_5 , являючись віськовослужбовцем, призваним у зв`язку із мобілізацією, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, суд кваліфікує його дії як злочин, передбачений ст. 407 ч.4 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину та вчинення злочину в наслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності вперше та приймає до уваги дані, які характеризують обвинуваченого за місцем проживання, наявність двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, а також наведених даних про особистість обвинуваченого, суд, на підставі ст. 69 КК України, вважає можливим призначити обвинуваченому покарання не передбачене санкцією ст.407 ч.4 КК України.

Разом с цим, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді арешту.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, на підставі якої призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України,- у вигляді 4 місяців арешту.

Строк відбуття призначеного покарання рахувати з моменту фактичного прибуття обвинувачнного до гаупвахти для відбуття покарання.

На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_6