В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.09.2015 Справа №607/13305/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0000080 від 27 травня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багва Маньківського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, старшого розвідника відділення взводу управління першого гаубичного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), солдата, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції 2001 року), за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2014 року, громадянина ОСОБА_3 призвано на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 «Про часткову мобілізацію», який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на всі види забезпечення, та призначено на посаду радіотелефоніста відділення артилерійської розвідки взводу управління гаубичного артилерійського дивізіону у військовому званні «солдат».

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого розвідника відділення управління взводу управління першого гаубичного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі.

Натомість солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

16 січня 2015 року, старшого розвідника відділення управління взводу управління першого гаубичного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 відряджено із зони виконання завдань за призначенням (зона АТО, сектор «С») до пункту постійної дислокації військової частини пп НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , для оформлення відпустки за сімейними обставинами, куди останній мав прибути 17 січня 2015 року.

Однак, солдат ОСОБА_3 , 17 січня 2015 року до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) не прибув, натомість вибув до місця постійного проживання що за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити.

13 липня 2015 року о 12 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону ( АДРЕСА_4 ).

Увесь період із 17 січня по 13 липня 2015 року, солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) із відрядження не прибув, службові обов`язки не виконував. При цьому, не вживаючи жодних заходів задля повернення в розташування військової частини, і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити, проводив час на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, 17 січня 2015 року не з`явившись до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) із відрядження, до 13 липня 2015 року проводив службовий час на власний розсуд, не вживаючи мір для повернення до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, вчинив нез`явлення вчасно на службу (у розташування військової частини пп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердивши зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що в січні 2015 року до нього зателефонувала тітка і повідомила про смерть його батька. У зв`язку з цим ОСОБА_3 поїхав до себе додому. В цей час його матір ОСОБА_5 тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. А тому, обвинувачений не повернувся до військової частини, оскільки не міг залишити матір у важкому стані.

У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаюється та просить суд, суворо його не карати та не позбавляти волі, обіцяє в подальшому злочинів не вчиняти.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції 2001 року), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць військовослужбовцем.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Обставин, які б обтяжували покарання та підстав для застосування ст.69 КК України, суд не вбачає.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, зможе виправити обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.75 КК України, суд, взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1