ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі суду:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
сторони кримінального провадження: прокурори: ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 ; розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0010280 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердянська Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, неодруженого, працюючого оператором Запорізького нафтопереробного заводу, засуджений 21.06.2011 Ленінським районним судом Запорізької обл. за ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, 14.04.2014 звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково та маючи невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 28 днів; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим, звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково та маючи невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 28 днів, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову умисно вчинив злочин.
Так, ОСОБА_6 17.10.2015 приблизно о 03 год. 45 хв., знаходячись по вул. Симиренка, 17 в м. Києві, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_4 , завдавши потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 1981 грн.
При цьому, 17.10.2015 приблизно о 03 год. 45 хв. ОСОБА_6 , знаходячись неподалік буд. 17 по вул. Симиренка в м. Києві, помітив раніше незнайомого ОСОБА_4 , який стояв неподалік біля вказаного будинку. Разом з цим ОСОБА_6 звернув увагу на сумку чорного кольору, яку потерпілий поклав біля себе та з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, вирішив незаконно заволодіти сумкою.
З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 , наблизившись до ОСОБА_4 , схопив сумку, яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, всередині якої знаходились:
-гроші в сумі 1 200 грн.;
-мобільний телефон «Samsung» GT-C 350 вартістю 751 грн., всередині якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 10 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 20 грн.;
-а також речі, які не предстали для потерпілого матеріальної цінності: гаманець, термос для кави, «Samsung» СT-Е108, чотири ключі від замків вхідних дверей квартири та посвідчення водія, а всього чужого майна на суму 1981 грн.
Відкрито заволодівши чужим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, однак в подальшому у цей же день був затриманий.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, при цьому не заперечив фактичні обставини справи. Пояснив, що знаходився 17.10.2015 приблизно о 03 год. 45 хв. неподалік буд. 17 по вул. Симиренка в м. Києві, помітив раніше незнайомого ОСОБА_4 , який стояв неподалік біля вказаного будинку. Разом з цим він звернув увагу на сумку чорного кольору, яку потерпілий поклав біля себе та з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, вирішив незаконно заволодіти сумкою. Підійшовши до ОСОБА_4 , схопив вказану сумку, в якій потім виявив гроші в сумі 1 200 грн.; мобільний телефон «Samsung» GT-C 350, а також інші дрібні речі: гаманець, термос для кави, «Samsung» СT-Е108, чотири ключі від замків вхідних дверей квартири та посвідчення водія. Після цього він втік з місця вчинення злочину, але в цей же день був затриманий.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена, а тому його злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України як повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. Суд враховує ступінь здійснення злочинного наміру та їх причини, дані про особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Потерпілий просив призначити ОСОБА_6 м`яке покарання, викрадене майно йому повернуто.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття, при цьому обставин, що обтяжували б покарання судом не встановлено.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше засуджений 21.06.2011 Ленінським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, 14.04.2014 звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково та маючи невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 28 днів, а даний злочин вчинено ним 17.10.2015, тобто в період іспитового строку, тому суд вважає, що відносно ОСОБА_6 слід застосувати ст. 71 КК України.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за неможливе виправлення ОСОБА_6 в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за вчинений ним злочин в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного Святошинським районним судом м. Києва від 14 грудня 2015 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі приєднати частково невідбуту частину покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду Запорізької області від 21 червня 2011 року, і остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з 17 жовтня 2015 року, тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без змін та утримувати його в Київському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській обл.
Речові докази в провадженні: гроші в сумі 1 200 грн.; мобільний телефон «Samsung» GT-C 350, гаманець, термос для кави, «Samsung» СT- НОМЕР_1 , чотири ключі від замків вхідних дверей квартири та посвідчення водія, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 , повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ: