Дата документу Справа № 336/9173/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1965/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/9273/14-к
Категорія: ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 15 ч.3,
185 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003550, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який не має постійного місця проживання, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , в якій, не оспорюючи фактичні обставини події, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, просить вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із його невідповідністю тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити 3 роки позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено до 1 року позбавлення волі, шляхом часткового складення покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт послався на наступні обставини:

- судом у вироку не вмотивовані причини, з яких він дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а також обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину;

- судом встановлено лише одну обставину, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, - щире каяття, що, в свою чергу, унеможливлює застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Також прокурор вважає необґрунтованим врахування при призначенні покарання в якості даних, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, відсутність матеріальної шкоди, внаслідок повернення викраденого, та даних про особу обвинуваченого, з таких підстав:

- особисто обвинуваченим матеріальна шкода не відшкодовувалась, викрадені речі повернуті володільцям не за бажанням обвинуваченого та не через прояв його каяття, які б спонукали повернути викрадене, а у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 в обох епізодах кримінальних правопорушень був застигнутий охороною на місці злочину та викрадене майно було вилучено.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишений без змін.

Постановлено зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання період тримання його під вартою з 29 жовтня 2014 року.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 21.02.2011 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч. 3 ст. 185 ч. 3, 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 3 років 3 місяців позбавлення волі; звільнений 16.11.2013 року умовно-достроково на 3 місяці 8 днів;

- 24.11.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, із застосуванням ст. 70 КК України, до 1 року позбавлення волі.

Як вказано у вироку суду, 30.09.2014 року, приблизно о 06 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на території Запорізького міського дитячого ботанічного саду (ЗМБДС), що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 11, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, проник через металевий паркан до приміщення розплідника зазначеного ботанічного саду, де таємно викрав майно, що належить ЗМБДС, а саме: 6 рослин ялівець, за ціною 35 гривень за 1 шт., чим спричинив ЗМДБС матеріальну шкоду на загальну суму 210 грн. У подальшому ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний намір, склав викрадені ним рослини у свою сумку, переліз через паркан і направився в сторону виходу з території ЗМБДС, але був затриманий охоронцем ЗМБДС. ОСОБА_9 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів свій злочинний умисел до кінця внаслідок обставин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони ЗМБДС при спробі покинути зазначену територію.

09.10.2014 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_10 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 155 Б, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, намагався таємно викрасти майно, а саме алкогольний напій віскі «Jameson» пляшка об`ємом 1 л, вартістю 341,67 грн., що належить ТОВ «Фоззі-Фуд», яку сховав у лівому рукаві светру, в який він був одягнений, та направився до каси для розрахунку, через яку покинув торгівельний зал магазину, не розрахувавшись за вказаний вище товар. Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів свій злочинний умисел до кінця внаслідок обставин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони ТЦ «Сільпо» при спробі покинути магазин.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу прокурора, обвинуваченого, у тому числі й в дебатах та останньому слові, який заперечував проти скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що пом`якшують покарання, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, його особу та обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_9 вчинив тяжкий та середньої тяжкості злочини, вину в їх вчиненні визнав повністю, розкаявся, хворіє на туберкульоз, перебував на обліку в протитуберкульозному диспансері № 3, матеріальна шкода відсутня.

Враховуючи викладене, а також вартість викраденого майна, позицію прокурора в суді першої інстанції, про призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України покарання нижче від найнижчої межі на підставі ст. 69 КК України, колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченому покарання відповідно до Закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно призначив ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України покарання нижче від найнижчої межі на підставі ст. 69 КК України, є необґрунтованими, і не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4