АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3645/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/508/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 22 жовтня 2015 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні №000427 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не працюючого, неодруженого, тимчасово проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15 жовтня 2008 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. 06.12.2011 року звільнений з Жовтоводської ВК-26 Дніпропетровської області згідно Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року відповідно ст. 3 «а».

- 03 грудня 2012 року Дзержинським райсудом м. Кривого Рогу за ст.185 ч. 2 КК України до 4 місяців арешту;

-24 січня 2013 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ст.309 ч.1, 70 ч. 4 КК України до 6 місяців арешту, звільнений 10.05.2013 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ст.186 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій за ст.186 ч.3 КК України, просить призначити йому більш м`яке покарання, застосувавши до нього ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ст.186 ч.3 КК України просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону: у вступній частині вироку виключити дані щодо наявності судимостей ОСОБА_6 за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2012 року та за вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.01.2013 року; в резолютивній частині вироку зазначити порядок отримання копії вироку. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України КК України за наступних обставин.

14 травня 2015 року приблизно о 16:00 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, діючи з корисливих мотивів та реалізуючі свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на власну користь, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 знаходиться малознайома йому жінка на ім`я ОСОБА_9 , з метою відкритого викрадення належних їй золотих сережок, які бачив на ній раніше, шляхом вибивання вхідних дверей, проник до приміщенні вищевказаного будинку. Далі, ОСОБА_6 , побачивши у спальній кімнаті потерпілу на ім`я ОСОБА_9 , підійшов до неї та наказав їй зняти з себе сережки, які були в той час на ній. Побачивши, що потерпіла перелякавшись, не може самостійно зняти з себе сережки, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії є явними для неї, без застосування насильства, зняв з її вух належні потерпілій ОСОБА_10 , 1948 року народження, золоті сережки з камінцями «цирконій» вагою по 2 гр. кожна, загальною вартістю 1 980 гривень. Привласнивши відкрито викрадені сережки, ОСОБА_6 з місця скоєнні злочину зник, розпорядившись ними за власним розсудом, чим своїми умисними діями завдав потерпілій ОСОБА_10 майнового збитку на суму 1 980 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що він свою вину визнав в повному обсязі та розкаявся у вчинених злочинах. Крім того, позитивно характеризується та активно сприяв розкриттю злочину. Також, шкода завдана ним, відшкодована в повному обсязі, потерпіла до нього жодних претензій не має та просить не карати його.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що суд, при ухваленні вироку, у його вступній частині послався на судимість, яка на день ухвалення рішення у встановленому законодавством порядку погашена. Також, суд в резолютивній частині вироку не зазначив порядок отримання його копій учасниками судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі вимоги обвинуваченого про застосування відносно нього ст.69 КК України, проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечували.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.06.2015 року змінити, в задоволенні апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України, з дотриманням вимог положень ч.3 ст.349 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.

Згідно вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання (том 1 а.кп.27-29).

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Також судом враховані дані про особу ОСОБА_6 , а саме ті обставини, що він раніше судимий (том 2 а.кп.46, 47), позитивно характеризується за місцем досудового розслідування (том 2 а.кп.50), заподіяна шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі, в скоєному щиро кається і активно сприяв розкриттю злочину. Крім того, судом врахована думка потерпілої та призначено покарання у виді позбавлення волі строком, наближеним до мінімального, передбаченим санкцією статті.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 достатнє покарання для його перевиховання та виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для застосування до нього положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає та вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора з приводу виключення з вступної частини оскаржуваного вироку посилання на погашені судимості, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 4 ч.2 ст374 КПК України встановлено, що у вступній частині вироку, крім іншого, зазначаються інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», до відомостей про особу підсудного, які мають значення для справи і які належить зазначити у вступній частині вироку, крім тих, що прямо зазначені в КПК України, належать, крім іншого, й дані про непогашену і незняту судимість. Дані про зняту чи погашену судимість не повинні заноситись до вступної частини вироку.

Відповідно п.5 ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Як передбаченого ч.5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 03.12.2012 року був засуджений Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст.185 ч.2 КК України до 4 місяців арешту. Крім того, вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 24.01.2013 року він був засуджений за ч.1 ст.309, 70 ч.4 КК України до 6 місяців арешту. 10 травня 2013 року ОСОБА_6 звільнений по відбуттю строку покарання.
Таким чином остання судимість обвинуваченого ОСОБА_6 вважається погашеною 10 травня 2014 року.
Згідно оскаржуваного вироку, кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_6 засуджений, скоєне ним 14 травня 2015 року. Тобто, на момент вчинення ним злочину, обвинувачений, згідно положень ст.89 КК України, вважався таким, що не мав судимостей. Отже, зазначені судимості не мали бути вказані у вступній частині вироку суду першої інстанції.
Одночасно, посилання в апеляційній скарзі прокурора про істотні порушення судом кримінального процесуального законодавства, які полягають в тому, що судом у резолютивній частині не зазначено порядок отримання копії вироку учасникам судового розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені порушення не можуть бути визнані істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, які є підставами для зміни вироку суду.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що в апеляційній скарзі обвинуваченого необхідно відмовити, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.06.2015 року зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 , засудженого за ст.186 ч.3 КК України змінити.

У вступній частині вироку виключити дані щодо наявності судимостей ОСОБА_6 за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2012 року, за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.01.2013 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4