Справа № 183/2607/15
№ 1-кп/183/406/15
В И Р О К
іменем України
23 листопада 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3 1

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі Новомосковського міськрайонного суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000209 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, гукраїнця, ромадянина України, маючого середню освіту, холостого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

20 червня 2014 р. наказом № 49 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 або НОМЕР_2 (дислокується у АДРЕСА_2 ) зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , та призначено на посаду водія танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 . ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

16 жовтня 2014 р. сержант ОСОБА_4 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

18 лютого 2015 р. сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_2 та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено. Таким чином, у період з 16 жовтня 2014 р. по 18 лютого 2015 р., сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що проходячи військову службу НОМЕР_3 20.06.2014 р. у військовій частині НОМЕР_2 , дійсно 16.10.2014 р. пішов з частини додому, в АДРЕСА_1 . Причина була тому тяжка хвороба матері, за якою він доглядає, так як більше нікому. Про відсутність нікому не повідомив, так як виходячи з обставин служб, які склалися в частині, відчував себе непотрібним, свою службу за обов`язками не виконував. Коли йому знайома повідомила про його розшук, то він самостійно прибув до частини. У скоєному щиро кається, розуміє що вчинив порушення закону, тому і повернувся до військової частини, щоб спонукати свою провину.

Суд, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 встановленою та доведеною дослідженими судовому засіданні доказами:

- актом проведено службового розслідування від 30.01.2015 р. відповідно до якого ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 16.10.2014 р.,

- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія танкового батальйону.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, у скоєному злочині, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, визнані своєї вини, активному сприянні розкриттю злочину, також суд враховує позитивні характеристики з попереднього місця військової служби ОСОБА_4 , обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя