ун. № 759/8161/13-к
пр. № 1-кп/759/296/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2013 року

Святошинський районний суд міста Києва під головуванням судді Косик Л.Г.,

при секретарі Лебідь В.В.,

за участю прокурора Швеця Т.О.,

обвинувачених - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0005138 відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, який не працює проживає в АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч. 2 КК України,-

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, який не працює проживає в АДРЕСА_2, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч. 2 КК України,-

в с т а н о в и в :

07.04.2013 року приблизно о 22 годині ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_1, знаходячись по вул.. Картвелішвілі, 5 в м. Києві незаконно заволоділи автомобілем НОМЕР_1 вартістю 16000 гривень, який належить ОСОБА_3

Так, ОСОБА_1 07.04.2013 року, приблизно о 22 годині, разом із ОСОБА_2, рухаючись по вул. Картвелішвілі в м. Києві на автомобілі «ГАЗ-24» д.н. НОМЕР_6, під управлінням ОСОБА_1, помітили припаркований автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, яким і вирішили незаконно заволодіти, вступивши в попередню злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом. ОСОБА_1, діючи узгоджено з ОСОБА_2, припаркував керований ним автомобіль НОМЕР_3, після чого, підійшовши до нього, відкрив ліві передні двері вищевказаного автомобіля. Після чого ОСОБА_1, діючи узгоджено із ОСОБА_2, проникли в салон автомобіля НОМЕР_2 і намагалися запустити двигун вказаного автомобіля, однак це їм не вдалось.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_1 дістав буксировочний трос, один кінець якого він разом із ОСОБА_2 прив'язали до задньої частини автомобіля «ГАЗ-24» д.н.з. НОМЕР_6, а інший до передньої частини автомобіля НОМЕР_2, та, керуючи автомобілем «ГАЗ-24» д.н.з. НОМЕР_6, стали буксирувати автомобіль НОМЕР_2, проїхавши до вул. Метрологічна 14, де були затримані працівниками ВДАІ, тим самим незаконно заволоділи вищевказаним транспортним засобом.

Крім цього, 07.04.2013 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_1, знаходячись по вул. Карвелішвілі, 3 в м. Києві, після незаконного заволодіння автомобілем НОМЕР_1, таємно викрали з багажного відділення вказаного автомобіля чуже майно, яке належить ОСОБА_3

Так, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, 07.04.2013 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, знаходячись по вул. Картвелішвілі, 5 в м. Києві, після незаконного заволодіння автомобілем НОМЕР_4, вирішили таємно викрасти майно з вищевказаного автомобіля, яке належить ОСОБА_3 Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_1, діючи узгоджено з ОСОБА_2 07.04.2013 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, відкрили кришку багажного відділення автомобіля НОМЕР_2. звідки з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_3. а саме: дві металеві каністри для бензину, вартість кожної 300 гривень, загальною вартістю 600 гривень; колесо від автомобіля, вартістю 300 гривень: домкрат, вартістю 200 гривень: буксировочний трос, вартістю 50 гривень; дроти для живлення автомобільного акумулятора, вартістю 200 гривень; ящик з інструментом, вартістю 500 гривень, а всього майна на загальну суму 1950 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що дійсно 07.04.2013 року приблизно о 22 годині на автомобілі НОМЕР_5, який належить йому разом з ОСОБА_2 приїхали до будинку № 5 по вул.. Картвелішвілі в м. Києві та побачили автомобіль НОМЕР_1 чорного кольору у якого була відкрита ліва дверцята. Після цього у нього та ОСОБА_2 виникла ідея заволодіти вказаним автомобілем, вони проникли до автомобіля та намагались його завести за допомогою дротів від запалення, але завести автомобіль їм не вдалося. Після цього він дістав зі свого автомобіля буксировочний трос та причепив його до свого автомобіля, а інший кінець до автомобіля, яким вони вирішили незаконно заволодіти. Після цього ОСОБА_2 сів до автомобіля НОМЕР_1, а він керуючи власним автомобілем став буксувати зазначений автомобіль з метою незаконного заволодіння ним. Від'їхавши метрів п'ять ОСОБА_2 не впорався з керуванням та в'їхав в дерево. Після цього він ключами від свого автомобіля відкрив багажне відділення автомобіля, яким вони з ОСОБА_2 незаконно заволоділи звідки вони викрали дві металеві каністри для бензину, колесо від автомобіля, домкрат, буксировочний трос, дроти для живлення автомобільного акумулятора, ящик з інструментом. Після цього ОСОБА_2 знову сів за кермо автомобіля НОМЕР_1, а він за кермо власного автомобіля та поїхали з місця скоєння злочину. Коли вони їхали по вул.. Метрологічна в м. Києві їх зупинили працівники міліції та при перевірці документів виявили, що вказаний автомобіль вони викрали. Кількість та вартість викраденого майна він не оспорює, просить його суворо не карати, у вчиненому щиро кається та обіцяє стати на шлях виправлення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що дійсно 07.04.2013 року приблизно о 22 годині він та ОСОБА_1 на автомобілі НОМЕР_5, який належить останньому приїхали до будинку № 5 по вул.. Картвелішвілі в м. Києві та побачили автомобіль НОМЕР_1 чорного кольору у якого була відкрита ліва дверцята. Після цього у нього та ОСОБА_1 виникла ідея заволодіти вказаним автомобілем, вони проникли до автомобіля та намагались його завести за допомогою дротів від запалення, але завести автомобіль їм не вдалося. Після цього ОСОБА_1 дістав зі свого автомобіля буксировочний трос та причепив його до свого автомобіля, а інший кінець до автомобіля, яким вони вирішили незаконно заволодіти. Після цього він сів до автомобіля НОМЕР_1, а ОСОБА_1, керуючи власним автомобілем став буксувати зазначений автомобіль з метою незаконного заволодіння ним. Від'їхавши метрів п'ять він не впорався з керуванням та в'їхав в дерево. Після цього ОСОБА_1 ключами від свого автомобіля відкрив багажне відділення автомобіля, яким вони з незаконно заволоділи звідки вони викрали дві металеві каністри для бензину, колесо від автомобіля, домкрат, буксировочний трос, дроти для живлення автомобільного акумулятора, ящик з інструментом. Після цього він знову сів за кермо автомобіля НОМЕР_1, а ОСОБА_1 за кермо власного автомобіля та поїхали з місця скоєння злочину. Коли вони їхали по вул.. Метрологічна в м. Києві їх зупинили працівники міліції та при перевірці документів виявили, що вказаний автомобіль вони викрали. Кількість та вартість викраденого майна він не оспорює, просить його суворо не карати, у вчиненому щиро кається та обіцяє стати на шлях виправлення.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих їм органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз'яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані вірно.

Дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані вірно.

Дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані вірно.

Дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані вірно.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів (ч. 2 ст. 289 КК України) та злочинів середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України), обставини вчинення кримінальних правопорушень, відсутність тяжких наслідків від вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_1, який раніше не судимий, за даними облікової документації не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря-психіатра, не одружений, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується позитивно, працездатний, обставину, що пом'якшує покарання - щире каяття у вчиненому та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_1 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України та покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши остаточне покарання з врахуванням вимог ст. 70 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, навчався, обставину, що пом'якшує його покарання, думку потерпілого, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням максимально можливого іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, та з покладенням ряду обов'язків, передбачених ст. 76 КК України. Те, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, враховуючи вищевикладені дані про особу ОСОБА_1, обставину, що пом'якшує покарання, не позбавляють суд можливості звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 вимог ст. 75 КК України суд, керуючись вимогами ст. 77 КК України, не призначає ОСОБА_1 додаткове покарання у виді конфіскації майна підсудного.

При призначенні ОСОБА_2 покарання суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів (ч. 2 ст. 289 КК України) та злочинів середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України), обставини вчинення кримінальних правопорушень, відсутність тяжких наслідків від вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_2, який не судимий, за даними облікової документації не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря-психіатра, не одружений, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується позитивно, працездатний, обставину, що пом'якшує покарання - щире каяття у вчиненому та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_2 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України та покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши остаточне покарання з врахуванням вимог ст. 70 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, навчався, обставину, що пом'якшує його покарання, думку потерпілого, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням максимально можливого іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, та з покладенням ряду обов'язків, передбачених ст. 76 КК України. Те, що ОСОБА_2 вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, враховуючи вищевикладені дані про особу ОСОБА_2, обставину, що пом'якшує покарання, не позбавляють суд можливості звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_2 вимог ст. 75 КК України суд, керуючись вимогами ст. 77 КК України, не призначає ОСОБА_2 додаткове покарання у виді конфіскації майна підсудного.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов'язку повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, а також періодично з'являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов'язку повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, а також періодично з'являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у сумі 2206 грн. 50 коп. на користь держави, по 1103,25 грн. з кожного.

Речові докази по справі: автомобіль НОМЕР_1, дві металеві каністри, домкрат, колесо від автомобіля, металеві дроти та ящик з інструментом, які передані на зберігання власнику ОСОБА_3, вважати такими, що передані за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: Л.Г. Косик