АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1740/15 Справа № 195/775/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 06 жовтня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження №0000246 за апеляційною скаргою заступника прокурора Томаківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України, не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення. Крім того, при ухваленні вироку, судом першої інстанції не зазначено чому при наданні оцінки механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, він взяв до уваги одні докази, а саме покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і відкинув інші - висновки експертів та покази потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Також апелянт вказує на те, що судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме, сприяння в розкритті злочину, оскільки воно не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду та на стадії досудового розслідування свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, не сприяв розкриттю злочину, допомогу у встановленні обставин кримінального провадження органу досудового розслідування не надав.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок, яким останнього визнано винним та йому призначено покарання за ч.1 ст.122 КК України - у виді 1 року обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України - у виді 60 годин громадських робіт; На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано його: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також зазначеним вироком цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування 1288 гривень 47 копійок завданої матеріальної та 500 гривень моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування 719 гривень 27 копійок завданої матеріальної та 1000 гривень моральної шкоди.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним за скоєння кримінальних правопорушень при наступних обставинах.

01.05.2015, приблизно о 23 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 знаходився на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 , де у вказаний час у нього на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_13 , та ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останнім.
Реалізовуючи який, знаходячись на території свого домоволодіння під час сварки виниклої, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, розпочав бійку з потерпілими ОСОБА_9 , і ОСОБА_13 , в ході якої ОСОБА_9 падав. Наносив удари руками по спині, рукам і ногам ОСОБА_13 .
В результаті вищевказаних умисних дій, ОСОБА_7 , направлених на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні, а ОСОБА_13 - легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.
Враховуючи наведене, своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження та умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, які суд кваліфікує за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив задовольнити її у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм кримінального процесуального права.

У мотивувальній частині обвинувального вироку суд повинен зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Якщо суд за частиною обвинувачення визнає обвинуваченого невинуватим, то мотивувальна частина обвинувального вироку також має містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним і також підстави для виправдування обвинуваченого у цій частині. Зазначене передбачено статтею 374 КПК України якою встановлено вимоги до викладу вироку суду першої інстанції, недотримання яких є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Проте, судом першої інстанції, при ухваленні вироку вищезазначені вимоги виконані не були, про що слушно зазначив в своїй апеляції прокурор, оскільки, як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд у мотивувальній частині вироку, не в повному обсязі сформулював обвинувачення, визнаного судом доведеним, а саме не вказав способу вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, зокрема: не зазначив механізм та кількість спричинених тілесних ушкоджень їх локалізацію, а також які саме тілесні ушкодження були спричинені потерпілим в результаті дій обвинуваченого.

Крім того, при ухвалені вироку, в мотивувальній його частині, судом першої інстанції не зазначено, чому при наданні оцінки механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , він взяв до уваги одні докази, а саме покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і відкинув інші, а саме висновки судово-медичних експертів, де зазначено що тілесні ушкодження виявлені у потерпілих, могли бути заподіяні в час та при обставинах вказаних ними, та покази потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_9 ..

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в обвинувальному акті орган досудового слідства, у відповідності до вимог ст. 91 КПК України, зазначив об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованого складу злочину обвинуваченому, але суд першої інстанції зменшуючи обсяг обвинувачення, яке він вважав доведеним, належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства своє рішення не мотивував з огляду на докази, якими прокурор обґрунтовував свої висновки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Між тим, виходячи з положень ч. 3 ст. 404 КПК України та у відповідності до п.19 ч.1 ст.7 КПК України ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав в межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному проваджені вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Оскільки жодна із сторін в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження обставин та доказів не заявила, не ставив питання про це прокурор і в своїй апеляції, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення остаточного рішення по кримінальному провадженню.
Виходячи з вищенаведеного та положень ст.ст.7,409,412,415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо, зокрема, в суді першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенню фактичним обставинам кримінального провадження, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7,374,404,405,407,412,415 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року, відносно ОСОБА_7 , скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3