ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
24 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002469, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2015 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Івано-Франківська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, із касаційною скаргою на вищевказані судові рішення щодо ОСОБА_5 . У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про незаконність постановлених судових рішень щодо ОСОБА_5 у частині виправдання останнього за ч. 4 ст. 296 КК України. Вважає, що суд, неналежним чином допитавши відповідних свідків та відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про додатковий допит свідків, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Окрім того, у скарзі прокурор стверджує про те, що у зв`язку з виправданням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України, призначене судом останньому остаточне покарання є м`яким. Зазначає про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції. У доповненнях до касаційної скарги прокурор зазначає, що після зміни прокурором обвинувачення та складання нового обвинувального акту, судом першої інстанції при ухваленні вироку не вказано підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 вважає доводи прокурора необґрунтованими та вважає, що скарга прокурора задоволенню не підлягає.

За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та засуджено:
- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.
За ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішені питання про стягнення судових витрат, цивільного позову та долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 серпня 2013 року приблизно о 08:00 год., перебуваючи в автомобілі марки «Тойота Ауріс», номерний знак НОМЕР_1 , належного потерпілій ОСОБА_8 , на вул. Тринітарській у м. Івано-Франківську, таємно викрав із сумки потерпілої банківську картку, за допомогою якої заволодів грошовими коштами на суму 7915,57 грн та інше майно потерпілої, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 15 169 грн.
31 серпня 2013 року ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік ресторану «Вулик», розташованого на вул. Пасічна, 43 в м. Івано-Франківську, знайшов пістолет з маркуванням «Zoraki Mod. 914-S», який є нетиповою вогнепальною зброєю, та носив його при собі до моменту вилучення працівниками правоохоронних органів 02 вересня 2013 року близько 21:30 год.

У період із 15 по 18 серпня 2013 року ОСОБА_5 при невстановлених слідством обставинах, заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_9
13 грудня 2013 року близько 14:30 год., ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотиви, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою підписання договору оренди та заволодіння таким чином відбійним молотком «Дасс» моделі РК 160, в приміщенні магазину ПП «Ремавто», що по вул. Набережна, 11 в м. Івано-Франківську, видаючи себе за ОСОБА_9 , пред`явивши його паспорт з вклеєною своєю фотографією, надав його працівнику магазину та уклав договір оренди, внаслідок чого заволодів чужим майном вартістю 7784 грн, використавши підроблений документ.
Також органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він 31 серпня 2013 року приблизно о 23:00 год. перебуваючи у громадському місці на прилеглій території ресторану «Вулик», розташованого по вул. Пасічна, 43 в м. Івано-Франківську, діючи умисно, нехтуючи правилами поведінки та нормами моралі, в присутності інших осіб, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно тричі вистрілив з пістолета травматичної дії «Zoraki Mod. 914-S» у ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Виправдовуючи ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, а тому його вина у вчиненні цього злочину є недоведеною.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу та вважав, що у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судові рішення підлягають скасуванню, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
При цьому, як убачається із змісту касаційної скарги прокурора, останній фактично посилається на невідповідність висновків суду обставинам провадження, вказує на неповноту та однобічність судового провадження, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судових рішень щодо ОСОБА_5 на увагу не заслуговують.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що для прийняття відповідного процесуального рішення суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як убачаться із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув всі обставини у кримінальному провадженні, перевірив усі доводи досудового розслідування на обґрунтування прокурором обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і свої висновки про недоведеність його участі у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтував доказами, які у встановленому законом порядку безпосередньо дослідив у судовому засіданні та детально навів у вироку результати їх оцінки. При цьому суд, детально оцінивши та проаналізувавши показання потерпілого ОСОБА_10 , який під час судового провадження стверджував про те, що отримав поранення зі зброї від невідомої особи, і заявив, що стріляв у нього не обвинувачений, свідків ОСОБА_11 , який указав, що обвинуваченого на місці події не було, впізнати його не може, а під час досудового розслідування впізнавав по фотографіях і не виключає, що міг помилитись, ОСОБА_12 , який зазначав, що осіб, які брали участь під час конфлікту не знає, впізнати їх не може, а також відповідні письмові докази, якими прокурор під час судового розгляду обґрунтовував винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, дійшов висновку про недоведеність його участі у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України та висновки суду щодо оцінки доказів є докладно обґрунтованими та належним чином мотивованими. При цьому суд керувався положеннями ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Докази винуватості ОСОБА_5 , на які посилалася сторона обвинувачення, перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України оцінені у сукупності з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Твердження прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є непереконливими. Зокрема, доводи прокурора про безпідставну відмову у задоволенні клопотання прокурора про одночасний та повторний допит свідків, містились і в його апеляційній скарзі та були ретельно перевірені,а висновки апеляційного суду про безпідставність цих доводів сторони обвинувачення належним чином обґрунтовані. При цьому, суд апеляційної інстанції проаналізував доводи прокурора повною мірою, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при дослідженні доказів, оскільки прокурор під час судового провадження не був позбавлений можливості з`ясовувати усі необхідні обставини, задаючи потерпілому та свідкам відповідні запитання, а тому проводити додатковий чи одночасний допит тих самих свідків у даному випадку обґрунтовано було визнано недоцільним. Відмова у задоволенні клопотань прокурора, у тому числі про повторне дослідження доказів, не може свідчити про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки заявлені клопотання були розглянуті у визначеному законом порядку, а позитивне їх вирішення не є обов`язком суду.

Проаналізувавши установлені судом першої інстанції обставини провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 4 ст. 296 КК України є обґрунтованим, оскільки жоден свідок з боку обвинувачення не підтвердив того, що саме ОСОБА_5 вистрілив у ОСОБА_10 , а також сам потерпілий в ході судового провадження стверджував про те, що в нього стріляв не ОСОБА_5 , а інша особа, при цьому показання свідків та потерпілого узгоджуються між собою та підтверджують версію ОСОБА_5 про його непричетність до вчинення хуліганства.
Суд касаційної інстанції погоджується із даними висновками суду апеляційної інстанції, а у скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на їх спростування.
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявляючи вимогу у апеляційній скарзі про скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, прокурором не враховано положення ч. 1 ст. 415 КПК України, якою визначено вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Таким чином, за результатами перевірки матеріалів кримінального провадження, даних, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що є підставою для скасування судових рішень, а також істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані судові рішення, або були безумовними підставами для їх зміни чи скасування, колегією суддів не встановлено.
Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом відповідно до вимог статей 50, 65 КК України враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість, характер злочинів, у вчиненні яких доведено його винуватість, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання.
Призначене ОСОБА_5 остаточне покарання із застосуванням ст. 70 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами.
Отже, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3