Апеляційний суд Житомирської області
Справа №11-875 Головуючий у 1-й інст. Заїка
Категорія ст. 162 ч.1 КК України Доповідач Михайловський В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Михайловського В.І.,

суддів: Фоміна Ю.В., Романова О.В.,

з участю: прокурора Селюченко І.І.

засудженого ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Бердичівського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, не судимий,

засуджений за ст.162 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1360 гривень.

Міра запобіжного заходу визначена підписка про невиїзд.

Згідно змісту вироку суду, ОСОБА_1 11.08.2009 року у стані алкогольного спяніння близько 24ї години проти волі власника ОСОБА_2 незаконно проник в його квартиру АДРЕСА_1, де залишився ночувати.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить скасувати вирок Бердичівського міськрайонного суду від 26.10.2010 року, визнати його не винним у скоєнні злочину, а справу закрити.

Обгрунтовуючи апеляцію, засуджений послався на те, що судом першої інстанції зроблені суперечливі та помилкові висновки щодо причетності ОСОБА_1 до вчинення злочину, вирок суду грунтується на сумнівних доказах, показах свідків, частина з яких знаходиться в родинних стосунках з потерпілим. З вказаними свідками ОСОБА_1 ніяких домовленостей не мав, з приводу виконання робіт часу перебування на обєкті та оплати праці він не домовлялвся, а самі свідки надавали упереджені покази.

Засуджений також посилається в апеляції на розбіжність доказів, що завело в оману суд та стало наслідками постановлення вироку на припущеннях, які на думку апелянта, повинні були тлумачитися на користь підсудного.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі засобів масової інформаці, які могли б здійснити захист засудженого та сприяти правильному, справедливому розгляду справи. Засуджений вважає, що в його діях відсутній склад злочину та судом не дотримано вимоги ст.11 КК України, допущена неповнота та порушені вимоги Конституції і КПК України.

Прокурор та адвокат в інтересах потерпілого ОСОБА_2 подали заперечення на апеляцію засудженого ОСОБА_1, в яких просять вирок суду залишити без зміни, а апеляцію без задоволення, посилаючись на законність та обгрунтованість вироку, обгрунтовуючи також і безпідставність доводів апелянта викладених у 6 пунктах.

Крім того, цивільний позов по справі не був повязаний з предявленим ОСОБА_1 обвинуваченням за ст.162 ч.1 КК України, а сам потерпілий згодом взагалі відмовився від заявлених позовних вимог, вина ж засудженого повністю доведена зібраними та дослідженими судом доказами.

Заслухавши доповідача по справі, засудженого ОСОБА_1, який підтримав подану апеляцію з наведених мотивів, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляції з наведених мотивів, обговоривши її доводи та вивчивши справу, суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_1 у незаконному проникненні до житла особи потерпілого ОСОБА_2 доведена зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, показами потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, протоколом огляду місця події (а.с.63-67), договором купівлі-продажу квартири ОСОБА_5 (а.с.82,83,84,85-87), справою № 34 Бердичівського районного управління ГУ МНС України в Житомирській області щодо виниклої пожежі 11.08.2009 року в кв.№8 буд.№45 по вул. Червоній м.Бердичева, визнавальними показами самого ОСОБА_1 під час досудового слідства.

Протиправні дії ОСОБА_1, вчинені ним 11.08.2009 року щодо житла потерпілого ОСОБА_2, органами досудового слідства та судом за ч.1 ст.162 КК України кваліфіковано правильно.

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України з врахуванням характеристики особи ОСОБА_1 та обставин, передбачених ст.ст.66,67 КК України.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими посилання засудженого ОСОБА_1 на те, що вирок суду першої інстанції побудований на недостатніх та сумнівних доказах, оскільки такі його твердження повністю спростовуються зібраними письмовими матеріалами справи, які належним чином досліджені із здійсненням необхідних юридичних висновків.

Будь-якої упередженості під час здійснення досудового слідства та розгляду вказаної кримінальної справи по суті щодо ОСОБА_1 судом не вбачається, як не вбачається будь-яких порушень матеріального та кримінально-процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що відсутність в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи засобів масової інформації, на що посилається в скарзі апелянт, не може в даному випадку вплинути на законність і обгрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2010 року щодо нього без зміни.

Судді: