АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/790/1585/14 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія : ст.183 КПК України
(застосування запобіжного заходу)

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.11. 2014 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою у відношенні ОСОБА_7 , 1990 року народження, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135; ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2014 року клопотання слідчого було задоволено та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 45 днів до 28.12.2014 року.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя вважав, що слідчим доведена підозра вчинення ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень, існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який неможливо запобігти, застосувавши більш м`який запобіжний захід, чим тримання підозрюваного під вартою.
З таким рішенням не погодився захисник підозрюваного - ОСОБА_6 , яка подала апеляційну скаргу і обґрунтовує її тим, що судом 1 інстанції не в повному обсязі досліджені підстави для застосування запобіжного заходу, оскільки прокурором крім наявності підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень не доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме не надано доказів того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 буде переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, так як ОСОБА_7 завжди на першу вимогу приїздив до слідчого для проведення будь-яких слідчих дій.
Крім того, автор апеляційної скарги вважає, при постановленні ухвали слідчий суддя в порушення вимог ст. 178 КПК не врахував стан здоров`я підозрюваного, його репутацію, те що він не притягався ні до адміністративної ні до кримінальної відповідальності.
На думку автора апеляційної скарги судом не вивчалась та обставина, що ОСОБА_7 працює неофіційно, фактично та тривалий час проживає в квартирі з непрацюючою матір`ю, яка має онкозахворювання, та молодшим братом, якого в 2014 році було прооперовано та направлено на ССЕК для встановлення інвалідності, і фактично ОСОБА_7 є єдиними годувальним в сім`ї.
У зв`язку з викладеним апелянт просить ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2014 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, захисника яка її підтримала, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ухвали яка оскаржується, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 31.07.2014 року близько 03:50, ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2101, р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався зі швидкістю 80 км/год по автодорозі : Мерефа-Павлоград від м. Лозова у напрямку смт. Краснопавлівка, Лозівського рант Харківської області.
Під час руху по автодорозі Мерефа-Павлоград водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.10 а), в), г), д) та 12.2 Правил дорожнього руху України та на 88 км+800 м автодороги Мерефа-Павлограду Лозівському районі Харківської області скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Причиною смерті громадянина ОСОБА_9 явився травматичний шок обумовлений вищевказаними множинними переломами кісток скелета.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2101, р.н. НОМЕР_1 , не зорієнтувався у дорожній обстановці, у темний час доби та в умовах недостатньої видимості дороги рухався зі швидкістю яка значно перевищувала допустиму, обрав небезпечну дистанцію та допустив зіткнення з велосипедом ОСОБА_8 , внаслідок останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_7 п.12.2 Правил безпеки дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Крім того, при вищевикладених обставинах ОСОБА_7 після скоєння наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 , суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_8 у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, на місці дорожньо-транспортної пригоди не зупинився, не переконався чи потребує потерпілий медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілого у небезпеці та з місця події зник, що спричинило смерть ОСОБА_8 .
Вивченням матеріалів судової справи встановленою, що 27.10.2014 року та 31.07.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесенні відповідні відомості за ч. 3ст. 135, та ч. 2 ст. 286 КК України.
28.10.2014 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.
Слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що органом слідства доведена вагомість наявних доказів про вчинення вказаних кримінальних правопорушень підозрюваним ОСОБА_7 . Викладені в клопотанні обставини підтверджуються протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) та схемою до нього, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , протоколом проведення слідчого експерименту з участю останнього, висновком експерта № 151-ЛЗт/14, протоколом огляду транспортного засобу,
Слідчий суддя обґрунтовано вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, але їх застосування слідчий суддя обґрунтовано вважав неможливим.
При наявності таких відомостей, враховуючи, ОСОБА_7 навіть після залишення ним місця ДТП самостійно не звернувся до правоохоронних органів з інформацією про вчинення ним кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав вважати необґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про існування зазначеного в судовій ухвалі ризику, а з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень та тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у їх вчиненні, погоджується з висновками слідчого судді про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Тому апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова віл 10.11.2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , який підозрюється за ч. 3 ст. 135; ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Оскарження вказаної ухвали в касаційному порядку не передбачено.
Судді