АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/282/16 Номер провадження 11-сс/786/54/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 від 27.01.2016 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка Сахновщинського району Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту - відмовлено.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 01.04.2016 року включно.

Ухвалюючи таке рішення слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України та існують ризики, які дають підстави для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, а саме можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Відмовляючи в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слідчий суддя зазначив, що слідчий не навів достатніх аргументів щодо неможливості запобіганню передбаченим ст.177 КПК України ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Врахувавши наявність ризиків, пер6дбачвених ст.177 КПК України а також те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості за які законом передбачено покарання менше п`яти років позбавлення волі, раніше не судимий, являється учасником АТО, позитивно характеризується за місцем проживання слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що в кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра ОСОБА_9 та взагалі відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України. Зазначає, що його підзахисний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, проживає в багатодітній родині без батька, фактично являється єдиним працюючим членом родини, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником АТО, до органу досудового розслідування та суду з`являється самостійно, жодного разу не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, ніяким чином не вливав на свідків чи потерпілих.

Апелянт стверджує, що безпідставне застосування цілодобового домашнього арешту ОСОБА_9 та його сім`я приречені на голодування, бо єдиний працюючий член родини фактично не може працювати і утримувати своїх менших братів та матір та придбавати собі продукти харчування, одяг, предмети першої необхідності.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою він просить задовольнити клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що з матеріалів доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу вбачається, що злочин вчинений 26.01.2016 року, водночас повідомлення про підозру ОСОБА_9 здійснено лише 28.01.2016 року. Місцезнаходження підозрюваного протягом тривалого часу було невідоме, а зусилля органів поліції щодо встановлення та відшукання осіб, причетних до вчинення злочину були безрезультатними. Таким чином, на момент подання слідчим клопотання були підстави вважати, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 уже переховувався від органів досудового розслідування, однак слідчим суддею не надано належної оцінки вказаним фактам.

Зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених в ст.2 КПК України в частині охорони прав та свобод законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Перебуваючи на волі під домашнім арештом ОСОБА_9 матиме можливість спілкуватися з іншими підозрюваними, іншими не встановленими учасниками хуліганських дій та нападу на працівників поліції, а також матиме змогу безпосередньо впливати на встановлених на даний час свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. Також, з огляду на місце вчинення кримінального правопорушення, час його вчинення, а також його суспільний резонанс є підстави вважати, що наявна велика кількість осіб, які є свідками злочину та які бояться давати показання органам досудового розслідування до того часу поки підозрювані особи перебувають на волі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисника ОСОБА_7 який просив задовольнити його апеляційну скаргу або хоча б обмежити час домашнього арешту; прокурора ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 ; підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали об`єднаного в одне кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000146 від 27.01.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження 28.01.2016 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Слідчий Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області за погодженням з прокурором звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України. Своє клопотання обґрунтував необхідністю запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органу досудового слідства та суду, а також незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_9 , запобіжного заходу у виді взяття під варту та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Розглядаючи клопотання про застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України, а також обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Це можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків в кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, твердження сторони захисту щодо відсутності у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними та такими, що суперечать зібраним органом досудового розслідування матеріалам.

Безпідставними є також доводи захисника щодо можливості застосування відносно підозрюваного іншого запобіжного заходу, оскільки приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя тим самим виключив можливість того, що інші запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_9 ..

З ухвали слідчого судді та змісту журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був опитаний ОСОБА_9 , вислухані доводи прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу. Слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів щодо вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, відомості про особу підозрюваного в їх сукупності, а саме те, що він не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, являється учасником АТО.

Доводи захисника про те, що цілодобовий домашній арешт поставить ОСОБА_9 та його родину в скрутне матеріальне становище, оскільки він має незадовільний стан здоров`я, працює на двох роботах та є єдиним годувальником багатодітної родини нічим об`єктивно не підтверджуються, а відтак є непереконливими. Зі слів самого ОСОБА_9 його родина складається з непрацюючих: матері, якій 49 років, брата 16 років та двох сестер 24 та 27 років. Наразі він не може довести, що має незадовільний стан здоров`я через отриману важку ЧМТ в зоні АТО, а також те, що він неофіційно працює .

З огляду на вище викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи щодо необхідності скасування ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення. Під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог КПК України. Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Керуючись статтями 404,407,422 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14