АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/727/13 Головуючий 1 у інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.187 ч.1 КК України Доповідач Мудрецький Р.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мудрецького Р.В.

суддів Руських К.Г., Дігтярь Н.В.

за участю прокурора Кальнік О.М.

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року, яким:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше судимий:

- 16.03.2010 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 08.02.2011 року умовно-достроково на 9 місяців 7 днів,

засуджений за ч.1 ст.187 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що 19 червня 2012 року, приблизно о 23.30 годині, будучи у стані алкогольного сп'яніння, знаходився на огородженій території, що охороняється підприємства «Тепломережа» Ленінського району, розташованого в м. Дніпропетровську по бульвару Рубіновий, 4. Побачивши на зазначеній території ОСОБА_3, до нього став підходити охоронець вказаного підприємства ОСОБА_4, а коли підійшов, то мав намір зателефонувати до відділу міліції та повідомити про появу на зазначеній території сторонньої особи. У ОСОБА_3, який побачив в руках охоронця мобільний телефон, виник злочинний умисел заволодіти цим майном шляхом розбійного нападу. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 напав на охоронця і своєю рукою вихопив у ОСОБА_4 телефон з його рук. ОСОБА_4 зробив спробу затримати ОСОБА_3, а той, побоюючись бути затриманим на місці скоєння злочину, продовжуючи здійснювати напад, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я ОСОБА_4, завдав останньому два удари лобом своєї голови в ліву частину голови, а потім удар кулаком в область обличчя ОСОБА_4, від чого той впав на землю. ОСОБА_3, продовжуючи здійснювати напад, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я охоронця, завдав тому не встановленим слідством предметом удар в задню частину голови, після чого, побачивши чоловіка, який підбігав на допомогу лежачому на землі охоронцю, з місця скоєння злочину зник, утримуючи при собі майно потерпілого ОСОБА_4, а саме - мобільний телефон «Нокія 1100», вартістю 699 гривень, спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В результаті застосованого фізичного насильства ОСОБА_3Ю заподіяв потерпілому ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

В апеляції та доповненні до неї адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3, просить скасувати вирок суду через суттєві порушення кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі. Вказує на те, що суд у порушення вимог ст.334 КПК України у мотивувальній частині вироку змінив обвинувачення, не навівши для цього мотивів, а саме як про дії потерпілого ОСОБА_4, так і про дії та виникнення умислу у ОСОБА_3 на скоєння злочинних дій. Винність ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині не доведена та ґрунтується на суперечливих показах потерпілого ОСОБА_4, які спростовувалися у ході судового слідства показами свідка ОСОБА_5, які у протоколі судового засідання свідомо викривлені та містять суперечності. При розгляді кримінальної справи було зясовано, що ОСОБА_3 мобільний телефон з рук потерпілого ОСОБА_4 не виривав і способом описаним у звинуваченні не заволодівав, а підібрав з асфальту, коли втікав з території тепломережі, вважаючи, що це випав саме його телефон. У звязку з викладеним, вважає, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати не за ч.1 ст.187 КК України, а за ч.2 ст.125, ч.2 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника засудженого ОСОБА_2, який підтримав доводи своєї апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вивчивши та проаналізувавши доводи, що містяться в апеляціях, надавши сторонам слово в судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляція захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Висновки суду про винність засудженого ОСОБА_3 у скоєнні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 при наведених у вироку обставинах, відповідає встановленим ним фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінальної справи, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив і послався на них у вироку.

Зазначені висновки зокрема підтверджуються:

Показами потерпілого ОСОБА_4, який в судовому засіданні підтвердив обставини викрадення у нього мобільного телефону засудженим ОСОБА_3 при обставинах, викладених у вироку. Вказав, що працює на підприємстві «Тепломережа» охоронцем. Зі слів свідка ОСОБА_5, який проживає в будинку, розташованому навпроти підприємства, він дізнався, що на охоронюваній території знаходиться стороння особа. Він вийшов на територію і побачив засудженого ОСОБА_3, якого потім впізнав, засвистів у свисток, та після того, як побачив, що він підняв щось із землі та прямує до нього, достав свій мобільний телефон та намагався зателефонувати до міліції. Але засуджений вирвав телефон з його рук та поклав в карман своїх шортів. Він намагався завдати ОСОБА_3 удар черенком від лопати, але той наніс удар своєю головою в область обличчя, від якого потерпілий упав, а потім наніс якимось предметом удар в задню частину голови та інші удари руками. Коли до них наближався ОСОБА_5, ОСОБА_3 перестав наносити удари та втік. Зазначені пояснення потерпілий ОСОБА_4 підтвердив в ході проведеного з його участю відтворення обстановки і обставин події від 23.08.2012 року (а.с.82-84).

Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_5, який підтвердив пояснення потерпілого ОСОБА_4, вказав, що побачивши на території підприємства «Тепломережа» сторонніх осіб, зателефонував сторожу ОСОБА_4, а коли почалося побиття останнього, прийшов на територію підприємства, після чого засуджений втік. Вони шукали мобільний телефон ОСОБА_4

Поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є мастером та механіком підприємства та суду пояснили, що коли після телефонного виклику потерпілого вони вночі прийшли на підприємство, то побачили потерпілого ОСОБА_4, у якого одяг та голова були у крові та який пояснив, що на нього було здійснено напад, спричинено тілесні ушкодження та викрадено мобільний телефон.

Висновки суду про винність ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому злочину також підтверджується: протоколами огляду від 23.06.2012 року, в ході якого встановлено місце скоєння злочину (а.с.6); товарним чеком про вартість телефону (а.с.10); протоколом впізнання від 18.07.2012 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 впізнав засудженого ОСОБА_3, як особу, яка вчинила на нього розбійний напад (а.с.48-49); заключеннями судово-медичних експертиз №28169 від 06.08.2012 року та №31641 від 29.08.2012 року, відповідно до яких виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоровя, які могли бути спричинені тупим твердим предметом та характер і локалізація яких не протирічать механізму, на який вказує потерпілий в ході відтворення обстановки і обставин події (а.с.58-59, 93-94); протолоком огляду телефона «Нокия 1100» в корпусі оранжевого кольору, який належить потепілому ОСОБА_4 (а.с.22).

При цьому судом були ретельно досліджені та проаналізовані всі показання засудженого ОСОБА_3, де він вказав на свою непричетність до інкримінованого злочину та зазначив, що не скоював напад з метою заволодіння телефоном потерпілого, а лише підібрав телефон, який випав у потерпілого з рук, тобто вчинив таємне викрадення чужого майна, а потім продав його стороннім особам. Зазначені показання суд обґрунтовано не прийняв до уваги та розцінив їх як обраний засудженим спосіб ухилення від відповідальності за скоєне, оскільки вказані пояснення не відповідають викладеним вище доказам з яких в судовому засіданні достовірно встановлено механізм вчинення злочину засудженим ОСОБА_3, який викладено у вироку. Дані, що засуджений ОСОБА_3 саме вибив викрадений телефон з рук потерпілого, зазначає в своїх поясненнях як в ході досудового слідства, так і в суді потерпілий ОСОБА_4, які послідовні та не містять протиріч, відповідають поясненням свідка ОСОБА_5. Посилання в апеляції на протиріччя в поясненнях потерпілого ОСОБА_4, які, на думку сторони захисту містяться в його поясненнях (а.с.8-9) щодо механізму вибуття телефону у потерпілого ОСОБА_4, на думку колегії суддів є неспроможними, оскільки зазначене пояснення не є доказом по справі та викладені в ньому дані спростовані наступними протоколами допиту потерпілого ОСОБА_4.

Посилання в апеляції на невідповідність протоколу судового засідання тим поясненням, які в судовому засіданні надавав свідок ОСОБА_5 також не обґрунтовані оскільки судом першої інстанції розглянуто зауваження на протокол судового засідання (а.с.176), які відхилено.

На думку колегії суддів, в судовому засіданні суду першої інстанції достовірно встановлено умисел засудженого ОСОБА_3 саме на напад з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_4, про що свідчить і його наступні дії, відповідно до яких він вільно розпорядився викраденим.

Судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі та дана їм належна оцінка. Неповноти та однобічності при проведенні досудового та судового слідства не встановлено. Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріччя. Тому доводи апеляції захисту в цій частині задоволенню не підлягають.

Доводи апеляції захисника засудженого ОСОБА_3 про недоведеність його вини у скоєному злочині є необґрунтованими. При встановлених судом фактичних обставинах справи, дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України. Підстав для кваліфікації його дій за іншим, менш тяжким складом злочину, колегія суддів не вбачає.

Порушень процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку, судом 1-ї інстанції допущено не було. Всі докази по справі зібрані в межах діючого кримінально-процесуального кодексу та є належними та допустимими доказами по справі. Як вбачається з вироку суду, немає підстав вважати, що суд при постановленні вироку вийшов за межі предявленого засудженому ОСОБА_3 обвинувачення, том у в цій частині доводи апеляції не знайшли свого підтвердження.

Засудженому ОСОБА_3 призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року, відносно ОСОБА_3, - залишити без задоволення, а вказаний вирок - без змін.

Судді: