Єдиний унікальний номер (справа №) 216/4300/15-к
Номер провадження у суді 1-кп/216/410/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001683 від 09.06.2015 року

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Кривому Розі, громадянина України, українця, освіта вища, не одруженого, працює ПТ Ломбард «Скарбниця», раніше не судимому, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він звернувся до Криворізького міського центру зайнятості, де 02.04.2015 подав заяву про надання статусу безробітного, в якій, він зазначив, що ознайомлений з правами та обов`язками безробітного, а також про те, що він зобов`язаний повідомити в Криворізький міський центр зайнятості відомості про зміну даних, які впливають на отримання відшкодувань по безробіттю, в тому числі про його працевлаштування, в тому числі за договором цивільно-правового характеру. Після чого 02.04.2012 відповідно до наказу №НТ120402 ОСОБА_4 було присвоєно статус безробітного і він почав отримувати грошову допомогу по безробіттю від Криворізького міського центру зайнятості, але в порушення ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» останній не повідомив Криворізький міський центр зайнятості про те, що він 01.06.2012 уклав цивільно-правовий договір з ТОВ «Фреш Маркет» та в період часу з 01.06.2012 по 30.06.2012 виконував роботи (надавав послуги) за грошову винагороду.

Таким чином, ОСОБА_4 починаючи з 01.06.2012, в період перебування на обліку в центрі зайнятості, згідно Закону України «Про зайнятість населення», почав відноситись до категорії зайнятого населення України, та згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не мав права на отримання допомоги по безробіттю, проте він приховав цей факт і діючи умисно, з корисної зацікавленості став на шлях шахрайства.

В подальшому ОСОБА_4 для реалізації свого злочинного наміру, будучи попередженим та достовірно знаючи, що виконуючи роботи на підставі цивільно-правового договору та отримуючи грошову винагороду, він не має права на отримання допомоги по безробіттю, діючи з єдиним наміром, спрямованим на заволодіння державними грошовими коштами, шляхом обману не повідомив в Криворізький міський центр зайнятості відомості про виконання оплачуваної роботи та продовжував перебувати на обліку в Криворізькому міському центрі зайнятості із статусом безробітного та отримувати допомогу по безробіттю.

Так, ОСОБА_4 переслідуючи єдиний злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами Криворізького міського центра зайнятості, діючи з корисної зацікавленості та переслідуючи ціль збагачення, шляхом обману незаконно отримав від Криворізького міського центру зайнятості, грошову допомогу по безробіттю за період часу з 01.06.2012 по 30.06.2012 в сумі 841 грн., завдавши Криворізькому міському центру зайнятості матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

17.06.2015 року на стадії досудового розслідування, між потерпілим та підозрюваним було досягнуто угоди про примирення, яку вони підписали, при чому підозрюваний безперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних вище обставин та кваліфікації.

За змістом угоди сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 510 гивень.

Прокурор та представник потерпілого, кожен окремо, в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотриманні вимоги КПК України та КК України, просили її затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив затвердити угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззаперечно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину за викладених обставин.

Перед затвердженням угоди учасникам кримінального провадження роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, відповідно до якої наслідком укладення та затвердження угоди про примирення є:

1) для підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу;

2) для потерпілого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Відповідно до ч.5 ст.474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого, що він цілком він розуміє:

1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання з`ясував у потерпілого, що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.474 КПК України суд переконався у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевірив угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Підстав для відмови в затвердженні угоди не вбачається, оскільки:

1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону;

2) умови угоди відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) не існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що відповідно до ч.3 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Запобіжний захід не обирався.

Таким чином, суд вважає за необхідне затвердити надану угоду.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 473 - 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілим Криворізьким міським центром зайнятості в собі представника ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену 17 червня 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень України.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити право обвинуваченого подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Суддя ОСОБА_1