Справа№ 308/2437/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.12.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Оноківці, Ужгородського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , розлученого, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 14 січня 2015 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_6 знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання своєї колишньої дружини гр-ки ОСОБА_8 , у процесі вживання спиртних напоїв з гр-ом ОСОБА_9 , в ході конфлікту, який виник між ними , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиправно, з метою заподіяння смерті останньому, наніс один удар ножем в область лівої половини грудної клітки, що потягло за собою смерть ОСОБА_9 .

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав частково. Зокрема визнав свою вину у заподіянні смерті гр-ну ОСОБА_9 . Проте, категорично заперечував наявність в нього прямого чи непрямого умислу на вбивство гр-на ОСОБА_9 . По суті фактичних обставин справи пояснив, що між ним та потерпілим ОСОБА_9 до цього часу не було будь-яких неприязних стосунків. Останнього він знав біля 10 років та товаришували між собою, а тому умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 у нього не було. Так, 14 .01. 2015 року він знаходився у приміщенні будинку за місцем проживання своєї дружини по АДРЕСА_3 . Біля 14 год. 00 хв. до помешкання прийшли його сусід ОСОБА_9 з товаришем. Він запросив їх до хати , став пригощати у зв`язку зі святом старого нового року. В приміщенні кухні всі четверо: він,його дружина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з товаришем спільно розпивали спиртні напої. Після того, як горілку розпили, він пішов у ванну кімнату за вином, а його дружина пішла в кімнату за стаканчиками, а за нею пішов ОСОБА_9 , а його товариш залишився на кухні. Він взяв ніж в руки й йшов до холодильника щоб додатково нарізати хліб,ковбасу. Зайшов до кімнати запросити ОСОБА_11 на кухню продовжувати розпивати спиртні напої та допоміг ОСОБА_11 піднятися з ліжка, так як останній сидів на ліжку. Він пішов першим, а ОСОБА_11 позаду зупинився у кімнаті і сказав ОСОБА_12 не йду, йди сам! На що він повернувся і строго йому сказав Іди бо зараз заріжу! ОСОБА_13 розгорнув на собі верхній одяг і відповів йому Ріж! Він хотів налякати ОСОБА_11 та кольнути його ножем в живіт, тримав ніж на відстані біля 60 см. від ОСОБА_11 , наносити удар не мав наміру, а хотів налякати і махнув рукою в якій тримав ніж, однак в цей момент ОСОБА_11 зробив рух назустріч йому , похилився на нього внаслідок чого лезо ножа увійшло в середину тіла ОСОБА_11 . Після вчиненого, викликав карету швидкої допомоги. Зазначив, що вранці того дня вжив два-три стакана горілки по 0,30 гр., а потім вжили біля 400 грам горілки на всіх.

Судом були досліджені всі надані прокурором докази на підтвердження інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення.

Так, судом допитана потерпіла ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що очевидцем обставин загибелі її сина ОСОБА_9 не була. Підтвердила в суді, що до вказаних подій між її сином ОСОБА_9 та їх сусідом ОСОБА_6 були дуже гарні дружні стосунки. Раніше вони ніколи не сварилися, а тому вона не розуміє, як міг загинути її син. Вранці 14.01.2015 року прийшов до їх помешкання ОСОБА_15 і її син ОСОБА_9 вийшов у приміщення кухні з ним поговорити. Після того, її син попросив у неї номер телефону їх сусіда ОСОБА_6 , просив йому зателефонувати так як збирався йти на роботу і хотів, щоб ОСОБА_16 його підстриг машинкою. Нащо вона зателефонувала, однак до телефону ніхто не підійшов і вона сказала сину, щоб він не ходив до ОСОБА_16 , бо вони напевно вживають алкогольні напої. Їх сусідка ОСОБА_17 продає горілчані вироби. Біля 15 год.00хв її син пішов із дому. Біля 17 год. 00 хв. ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повідомили їй , що її сина вбили. В наступні судові засідання потерпіла не з`являлась, враховуючи, що потерпіла не була свідком вказаних подій, надала пояснення в судовому засіданні, суд, керуючись ст.325 КПК України, ухвалив рішення про завершення судового розгляду за її відсутності.

Свідок ОСОБА_8 , яка допитана зі сторони обвинувачення в судовому засіданні показала, що є колишньою дружиною ОСОБА_6 13.01.2015 року до її помешкання прийшов чоловік ОСОБА_6 , з проханням помитися , оскільки проживав в селі. Наступного дня 14.01.2015 року вони з чоловіком вживали спиртні напої у зв`язку зі святом старого нового року . В цей день до її помешкання прийшли двоє чоловіків на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_20 який є їх сусідом. Оскільки їй стало погано внаслідок вживання спиртних напоїв , вона пішла в кімнату , в яку через деякий час зайшов ОСОБА_11 . ОСОБА_6 покликав ОСОБА_11 на кухню продовжувати розпивати спиртні напої. Пам`ятає як її чоловік зайшов в кімнату, в руці тримав ніж , направлений лезом в сторону ОСОБА_11 і сказав : Пішли, іди сюда , бо зараз заріжу Нащо ОСОБА_11 відповів йому Ріж мене і зробивши крок назустріч Панкуличу споткнувся і впав на її чоловіка. Підтвердила в суді, що до вказаних подій між ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_6 були дуже гарні дружні стосунки.

Сторона обвинувачення не заявляла клопотань про допит інших осіб в якості свідків у кримінальному провадженні.

В підтвердження вини обвинуваченого в скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення , стороною обвинувачення надано письмові докази, досліджені безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- протокол огляду місця події від 14.01.2015 року із фотознімками, згідно якого було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 , зафіксована загальна обстановка на місці події, розташування речей, предметів, місцезнаходження трупуособи -чоловічої статі, плями бурого кольору та вказано про вилучення слідів злочину. Зокрема, згідно вказаного протоколу з місця події вилучались сліди одорологічного походження із рукоятки меншого та більшого ножівта з мобільного телефону, два ножа, змиви речовини бурого кольору, жіночі тапки, мобільний телефон, недопалки з під сигарет, чорна шапка, кухонний рушник білого кольору з нарашуванням речовини бурого кольору та три склянки (т.1а а.с.4-18);

- протокол огляду від 14.01.2015 року згідно якого в приміщенні кабінету № 35 Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області в присутності двох понятих ОСОБА_6 добровільно надав для огляду штани чорного кольору в які був одягнений під час події на яких зафіксовано сліди багнюки сірого кольору ( т.1 а а.с. 19-21)

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.01.2015 року згідно якого слідчим проведено слідчий експеримент за участі понятих, підозрюваного та його захисника ОСОБА_7 , в ході якого здійснювалась відеофіксація даної слідчої дії відеокамерою «Sony» серійний номер № 1010249 на відеокасету Panasonic . Як вбачається із протоколу обвинувачений нарізавши ножем додатково ковбасу ,зайшов до кімнати запросити ОСОБА_11 на кухню продовжувати розпивати спиртні напої, нащо ОСОБА_21 спочатку погодився ,а потім зупинився і відмовився йти. На що він повернувся і сказав Пішли бо заріжу! ОСОБА_13 емоційно розгорнув на собі верхній одяг і відповів йому Ріж! Він хотів налякати ОСОБА_11 та кольнути його ножем і зробив випад рукою в якій тримав ніж у його напрямку, однак ОСОБА_11 похитнувся в його бік внаслідок чого лезо ножа увійшло в середину тіла ОСОБА_11 ( т.1а а.с. 35-40);

- висновок експерта Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 29 від 15.01.2015 року , згідно якого при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді : колото-різаного поранення на лівій половині грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки та серця, згідно п. 2.1.3(й) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень , затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті гр-на ОСОБА_9 та виникли внаслідок дії колюче-ріжучих предметів по ударному механізму дії, якими міг бути клинок ножа.

Смерть гр-на ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки та серця, що супроводжувалося масивною крововтратою та привело до розвитку шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті його.

По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження можуть вкладатися в час події, що мала місце 14.01.2015 року .

Гр-ну ОСОБА_9 було нанесено один удар в ділянку грудної клітки зліва із силою, якої було достатньо для отримання вище вказаних тілесних ушкоджень.

В момент отримання тілесних ушкоджень гр-н ОСОБА_9 міг знаходитися у вертикальному або близькому до нього положенні, найбільш імовірно був повернутий передньою поверхнею тіла до джерела спричинення тілесних ушкоджень.

При судово токсикологічному дослідженні в крові від трупа гр на ОСОБА_9 виявлено 4,76 проміле етилового спирту. Вказана концентрація алкоголю в крові живих осіб відноситься до тяжкого отруєння алкоголем (т.1а а.с.42-47);

- висновок експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 28 від 20.01.2015 року, згідно якої кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В, MN, Rh ( D )+ за ізосерологічними еритроцитарними системами АВО, MN та Rezus. Кров підозрюваного ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В, MN, Rh ( D )+ за ізосерологічними еритроцитарними системами АВО, MN та Rezus (т.1 а а.с.52-54);

-висновок експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 65 від 06.02.2015 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи речових доказів : двох марлевих тампонів із змивами речовини бурого кольору , пари шльопанців, рушника, шапки встановлено: у слідах на двох марлевих тампонах із змивами речовини , парі шльопанців, рушнику, вилучених при огляді місця події, знайдена кров людини. Виявлення у змиві антигена А і ізогемаглютинін анти-В свідчить про те, що кров на даних слідах могла походити від потерпілого ОСОБА_9 . Крім цього, не виключена можливість походження і домішку крові і від підозрюваного ОСОБА_6 при умові наявності в нього зовнішньої кровотечі. У сліді на шапці кров не знайдена. (т.1а а.с.55-59);

-висновок експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 21 від 26.02.2015 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи речового доказу : ножа (об.№1) вилученого при огляді місця події, знайдена кров та епітеліальні клітини людини, генетичну стать яких встановити не виявляється можливим в зв`язку з недостатньою кількістю в препаратах форменних елементів крові та ядер, придатних для цитологічного дослідження. Знайдені сліди крові та епітеліальні клітини людини на клинку ножа (об.№1) могли утворитися в результаті травмування особи (осіб) в крові яких міститься антиген А ізосерологічної еритроцитарної системи АВО, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_9 .

Статеву та групову належність знайдених епітеліальних клітин людини на руків`ї ножа (об.№2) вилученого з місця події, встановити не виявляється можливим в зв`язку з повною відсутністю ядер, придатних для цитологічного дослідження. На руків`ї ножа (об.№2) кров не знайдена. (т.1а а.с.61-66);

-висновок експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 20 від 24.02.2015 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи речового доказу : ножів (об.№1, об.№2) вилученого при огляді місця події, на доставленому на дослідження ножі (об.№1, об.№2) знайдені тільки поодинокі безядерні та епітеліальні клітини людини, статеву та групову належність яких встановити не виявляється можливим в зв`язку з повною відсутністю ядер та недостатньою кількістю епітеліальних клітин, придатних для цитологічного дослідження. На клинку та руків`ї ножа (об.№1, об.№2) кров не знайдена. (т.1а а.с.68-72);

-висновок експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 13-мк від 27.02.2015 року, згідно якого при проведенні судово-медичного дослідження речового доказу : ножа вилученого при огляді місця події, пакет № 1762068 - встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення на лівій половині грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки та серця, виявлені при судово-медичній експертизі трупа гр на ОСОБА_9 могли виникнути внаслідок дії клинка наданого на дослідження ножа. (т.1а а.с.73-75);

-висновок експерта Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 12-мк від 27.02.2015 року, згідно якого при проведенні судово-медичного дослідження речового доказу : ножа вилученого при огляді місця події, пакет № 0236871 - встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення на лівій половині грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки та серця, виявлені при судово-медичній експертизі трупа гр на ОСОБА_9 могли виникнути внаслідок дії клинка наданого на дослідження ножа. (т.1а а.с.76-78);

- акт судово-психіатричного експерта №16 від 29.01.2015 року, відповідно до якого проведено амбулаторну комісійну первинну судово - психіатричну експертизу ОСОБА_6 та встановлено, що ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване йому діяння скоїв у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння , коли міг віддавати собі звіт про свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 виявляє ознаки хронічного алкоголізму та потребує примусового лікування по місцю відбування покарання. Тимчасовий розлад психічної діяльності у ОСОБА_6 виключається повністю (т.1 а а.с.48-51);

- протокол Закарпатського обласного наркологічного диспансеру № 529 від 14.01.2015 року медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп`яніння ОСОБА_6 , відповідно до якого з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, згідно якого за висновками проведеного 14.01.2015 року о 17 год. 30 хв. огляду ОСОБА_6 такий перебуває у стані алкогольного сп`яніння, який відноситься до неускладненого (т.1а а.с.1);

Під час судового розгляду судом було оглянуто речові докази, а саме два ножа вилучені з квартири АДРЕСА_2 .

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення , а також досліджені всі докази надані учасниками кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши докази надані стороною обвинувачення, судова колегія прийшла до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ст. 115 ч.1 КК України умисне вбивство на ст.119 ч.1 КК України, як вбивство, вчинене через необережність вважаючи переконливою позицію сторони захисту з цього питання, виходячи з слідуючого.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне правопорушення.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження та дослідження судом доказів були встановлені наступні фактичні обставини.

Зокрема, в судовому засіданні було встановлено, що 14 січня 2015 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_6 знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання своєї колишньої дружини гр-ки ОСОБА_8 , у процесі вживання спиртних напоїв з гр-ом ОСОБА_9 , під час словесної розмови , тримаючи у руці кухонний ніж з метою налякати останнього здійснив випад руки в сторону ОСОБА_9 розраховуючи на те, що він знаходиться на відстані біля 60 см.від нього, не передбачаючи, що він здійснить рух назустріч напрямку руху ножа, хоча повинен був і міг передбачити те, що тримаючи у руці ніж та зробивши рух рукою у сторону ОСОБА_9 , він може спричинити йому цим ножем тілесні ушкодження.В результаті цих дій, ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки та серця, що охоплюється диспозицією ч.1 ст.119 КК України. При цьому обвинувачений не бажав настання смерті потерпілого та не передбачав можливості настання таких наслідків.

Таким чином, фактичні обставини справи виключають наявність в діях ОСОБА_6 будь-якого виду умислу на заподіяння смерті потерпілого.

Судова колегія не погоджується з висновками обвинувачення щодо того, що обвинувачений, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання протиправно, з метою заподіяння смерті останньому, наніс один удар ножем в область лівої половини грудної клітки, що потягло за собою смерть ОСОБА_9 , чим вчинив умисне вбивство, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у даному провадженні.

У відповідності до диспозиції ст. 115 КК України, умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажав настання смерті, але свідомо припускав її настання.

Таким чином, для правильної кваліфікації дій обвинуваченого суд має встановити суб`єктивну сторону злочину, а саме умисел обвинуваченого при його вчинені.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні, під час проведення слідчого експерименту в ході якого ОСОБА_6 показав на обставини заподіяння смерті гр-ну ОСОБА_9 та показання надані ним в ході судового сідства були послідовними , незмінними та згідно яких останній зазначав, що не мав умислу на вчинення вбивства, а ніж тримав в руці оскільки нарізав ковбасу.

Така позиція обвинуваченого стверджується зокрема, показами потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_8 , які в ході судового слідства ствердили , що обвинувачений та потерпілий перебували в дружніх відносинах, товаришували, розпивали неодноразово спиртні напої, що виключає наявність неприязних відносин, конфлікту між ними під час розпивання ними спиртних напоїв.

Крім того, судова колегія бере до уваги те, що покази ОСОБА_6 в тій частині, що потерпілий ОСОБА_9 здійснив рух в напрямку руху ОСОБА_6 , який в руці тримав ніж - стороною обвинувачення не спростовані. Інших доказів умисних дій ОСОБА_6 на вчинення умисного вбивства не здобуто. Сторона обвинувачення не спростувала твердження обвинуваченого про відсутність у останнього умислу на вбивство.

Крім того, судовою колегією враховано стан сп`яніння потерпілого, що не виключає показів обвинуваченого ОСОБА_6 щодо руху потерпілого на нього, який тримав в руці ніж.

Разом з тим слід зазначити, що судова колегія не погоджується із позицією сторони обвинувачення про наявність умислу ОСОБА_6 на вчинення умисного вбивства тільки за однією ознакою, що виявлені при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді : колото-різаного поранення на лівій половині грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки та серця, виникли внаслідок дії колюче-ріжучих предметів по ударному механізму дії, про що вказано у висновку експерта Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 29 від 15.01.2015 року, оскільки сукупність досліджених в ході судового слідства доказів свідчить про відсутність умислу ОСОБА_6 на вчинення умисного вбивства. Cторона обвинувачення не спростувала послідовні покази обвинуваченого, які він надавав про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення .

Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у поряд-ку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Таким чином , органами досудового розслідування та стороною обвинувачення не доведено наявність у обвинуваченого умислу на здійснення умисного вбивства потерпілого .

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечитиподання доказів на обґрунтування обставин, на які посилається.

На виконання вказаних положень закону суд створював усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідив усі надані сторо-нами кримінального провадження докази та надав їм оцінку, неодноразово відкладав завершення судо-вого розгляду для надання прокурором доказів та виклику свідків.

Обвинувачений категорично заперечував наявність в нього прямого чи непрямого умислу на вбивство ОСОБА_9 та посилався на те, що потерпілий наштрикнувся на ніж у той момент, коли він з метою налякати потерпілого зробив випад рукою в якій тримав ніж в сторону потерпілого з метою кольнути його в живіт, і його показання є послідовними та не містять суперечностей, а також узгоджуються з іншими доказами у справі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 15 листопада 2012 року у справі №5-15кс12, Верховний Суд України, визначив, що зовнішній прояв діяння розкриває внутрішній (психічний) процес діяння, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.

Як роз`яснив у своїй Постанові за № 2 від 07.02.2003 року Пленум Верховного суду України, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів при перевірці доводів сторони захисту щодо відсутності в обвинуваченого умислу на вбивство ОСОБА_9 , враховує обставини, що склались під час спільного вживання алкогольних напоїв обвинуваченим та потерпілим, а саме словесну розмову в ході якої обвинувачений мав намір налякати потерпілого, відсутність між ними неприязних відносин та конфлікту.

Зазначені обставини свідчать, що обвинувачений не передбачав дій потерпілого у майбутньому та не знав, що потерпілий зробить рух в напрямку руху ножа, який він тримав у руці на невеликій відстані від потерпілого направленим в його бік, однак повинен був і міг передбачити, що такий рух руки в якій тримав ніж в напрямок потерпілого може бути небезпечним для потерпілого.

Колегія суддів також враховує дружні стосунки між обвинуваченим та потерпілим,які тривали протягом багатьох років, характер та локалізацію тілесного ушкодження, поведінку обвинуваченого, який не ховав ножа у кишені або за спиною, а тримав його в руці перед потерпілим ОСОБА_9 та здійснив рух рукою в якій тримав ніж в сторону потерпілого, щоб той злякався, а також те, що обвинувачений, маючи для цього реальну можливість після завдання ОСОБА_9 одного удару ножем продовжувати свої протиправні дії в умовах відсутності перешкод для їх продовження, припинив їх , не продовжував наносити удари ножем та знаряддя злочину, що за своїми характеристиками, є ножем господарсько-побутового призначення , після вчиненого викликав карету швидкої допомоги.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають до -казуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримі-нального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених

статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Твердження обвинувачення, що ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання протиправно, з метою заподіяння смерті останньому, наніс один удар ножем в область лівої половини грудної клітки, що потягло за собою смерть ОСОБА_9 , на переконання колегії суддів, ґрунтується лише на припущеннях, оскільки ні органами досудового розслідування, ні судом під час судового слідства не було встановлено безперечних доказів, які б об`єктивно підтверджували б вказані висновки та проти цього заперечував сам обвинувачений.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на викладене,зважаючи на основні засади кримінального провадження, передбачених п.п. 10, 15 ст.7 КПК України та враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України, ч.4 ст.17 КПК України, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що ОСОБА_6 не передбачав суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг передбачити настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, тобто не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення в порушення ст.91 КПК України не доведено наявність у обвинуваченого умислу на вчинення навмисного вбивства , як зазначено в обвинувальному акті.

Клопотань про допит інших свідків та дослідження інших доказів сторона обвинувачення не заявила.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, обставини і характер подій, дають суду підстави стверджувати, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення , передбачене ч.1 ст.119 КК України, як вбивство через необережність.

При цьому суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 26 Пстанови № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», відповідно якого у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя, не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати відповідно за ст. 119 КК України.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання, що дії ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство на ч.1 ст.119 КК України як вбивство, вчинене з необережності.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,при цьому, суд звертає увагу на наслідки, у вигляді смерті потерпілого ,який був молодим за віком , ставлення обвинуваченого до вчиненого, який щиро розкаявся у заподіянні смерті потерпілого ОСОБА_9 , відшкодування потерпілій ОСОБА_14 шкоди завданої смертю сина, особу винного, який за місцем реєстрації характеризується позитивно, раніше притягався до кримінальної відповідальності та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 66 КК України , відносить активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілій завданої шкоди.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 67 КК України, відносить вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України з врахуванням обставин і наслідків злочину, його ставлення до скоєного діяння , позиції потерпілої, та не можливість виправлення обвинуваченого за таких обставин без ізоляції від суспільства .
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_6 вимог ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 / п`ять / років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання, а саме з 17 год. 00 хв. 14.01.2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Речові докази по справі:
сліди одорологічного походження із рукоятки меншого та більшого ножів та з мобільного телефону,

два ножа,

змиви речовини бурого кольору,

жіночі тапки,

недопалки з під сигарет,

чорна шапка,

кухонний рушник білого кольору з нарашуванням речовини бурого кольору, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області - залишити при матеріалах провадження.

Мобільний телефон, вилучений при огляді місця події, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області повернути потерпілій ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення , а особою, яка перебуває під вартою -в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуюча суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3