Провадження № 1-кп/537/258/2015
Справа № 536/1945/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2015 року Колегія суддів Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білецьківка, Кременчуцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин проти життя та здоровя особи за наступних обставин:

26 червня 2015 року, близько 20.00 години, за місцем проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 виявив всередині будинку незнайомого чоловіка, яким був ОСОБА_9 . У ході встановлення причини перебування останнього в будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_9 численні удари руками та ногами в обличчя, та по тулубу. Коли ОСОБА_9 упав на підлогу, ОСОБА_8 схопив сокиру і умисно наніс обухом не менше 4 ударів потерпілому в область голови.

Внаслідок зазначених умисних дій ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 391 від 12.08.2015 року, при дослідженні трупу ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження :

Відкрита черепно-мозкова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійних ран голови з крововиливами в м`які тканини зі сторони їх внутрішньої поверхні, синців верхньої та нижньої повік правого і лівого ока та правої лобної ділянки обличчя - що носять характер прижиттєвих і утворилися від не однократної ударної дії тупих, твердих обмежено контактуючих предметів (в момент утворення синців обличчя), та тупого, твердого граничного, обмежено контактуючого предмету (в момент утворення забійних ран голови), можливо в результаті нанесення спрямованих ударів обухом сокири в ділянку голови, та кистями рук стиснутими в кулак, чи ногами, як босими так і взутими у взуття в ділянку обличчя, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносно живої людини мають ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я.

Прямі переломи п`ятого і шостого ребра зліва по передньо- підпахвовій лінії, з крововиливом в оточуючі м`які тканини - що носять характер прижиттєвих і утворилися від однократної ударної дії тупого, твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при спрямованому нанесенні удару кистю руки стиснутою в кулак, ногою, як босою так і взутою у взуття, чи подібним до них тупим, твердим предметом, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості, відносно живої людини мають ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я.

Садна передньої поверхні правого і лівого колінних суглобів - що носять характер прижиттєвих і утворилися від однократної ударної, поєднаної з тертям дії тупого, твердого предмету, можливо в результаті спрямованого падіння тіла, з послідуючою опорою колінними суглобами об покриття підлоги оточуючого приміщення, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносно живої людини, мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Синці зовнішньої поверхні лівого плеча та зовнішньої, передньої і задньої поверхонь лівого передпліччя з поодиноким осадженням на його тлі, що носять характер прижиттєвих і утворилися від не однократної ударної дії тупих, твердих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при закриванні своєю лівою рукою від травмуючого предмету в момент нанесення ударів по його тілу, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносно живої людини, мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Вдавленого, багато-скалкового перелому лівої скроневої кістки, лінія перелому якого продовжується по піраміді скроневої кістки до турецького сідла де закінчується, розриву твердої мозкової оболонки її лівої скроневої ділянки крововиливів під оболонки лівої гемісфери головного мозку з деструкцією його речовини відповідно перелому в скроневій ділянці, крововиливів в товщі тканини лівої підкіркової ділянки головного мозку, забійної рани лівої завушної та скроневої ділянок голови, багато-скалкового перелому лівої вилицевої кістки, забійної рани у козелка лівого вуха, крововиливів в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в проекції вищевказаних ран та переломів кісток, крововиливу в лівий скроневий м`яз, синця лівої вилицевої ділянки обличчя, що носять ознаки прижиттєвих і утворилися від однократної ударної дії тупого, твердого предмету, з обмеженою контактуючою, плоскою, поверхнею, яка має 4 грані, можливо в результаті спрямованого удару обухом та рукояткою сокири, в ліву частини голови і обличчя, на що вказує їх характер і локалізація та за ступенем тяжкості відносно живої людини, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, що привели до його смерті на місці вчинення злочину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , у своїх показаннях вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, пояснивши, що дійсно 26.06.2015 року займався в дворі господарством. Потім пішов з двору на 30-40 хвилин до сусіда. Двері будинку на запори не закривав. Випивши близько 100 гр. горілки, надвечір повернувся додому. Коли відчинив двері побачив раніше невідомого йому чоловіка, як потім з документів дізнався що це був ОСОБА_9 .. В руках у останнього нічого не було, але він намагався вискочити з будинку, і прохав його випустити. Однак, ОСОБА_8 не випускав того з приміщення, оскільки хотів вияснити хто він такий і що робить в будинку. Між ним та ОСОБА_9 почалася бійка, в результаті якої вони взаємно почали наносити тілесні ушкодження, боролись, хвататися за лацкани одягу. При цьому падали. Хто перший вдарив не пам`ятає. Світло в хаті ще не горіло, незнайомця він спочатку не розгледів, але бачив, що той молодший за нього. В ході бійки ОСОБА_9 обм`як та скотився на підлогу, після його удару ногою в бік. Знаходячись на підлозі незнайомець йому не погрожував та не намагався якимось чином вчинити загрозу. Однак, під час боротьби ОСОБА_8 почав задихатись, оскільки страждає на туберкульоз, і зрозумів що не зможе «тягатись» з молодшим ОСОБА_9 .. Тому, коли потерпілий впав на підлогу, з метою «трохи його зупинити», схватив тут же в прихожій сокиру, і обухом сокири вдарив по «черепу» ОСОБА_9 , який лежав на підлозі повернутий головою до нього. Чоловік перестав подавати ознаки життя - не дихав, і на його поштовхи не відповідав. Першу допомогу надавати йому не намагався. Зрозумівши, що незнайомець мертвий він не став викликати медичну допомогу та міліцію. Знайшов в карманах незнайомця посвідчення, виявив, що той проживав неподалік за 10 будинків від нього. Виявивши, що він промочив взуття, зняв сандалі з потерпілого, щоб вийти в будинку, хотів знайти спиртного та випити, оскільки перебував в шоковому стані, як і два дні по тому. Наміру вбивати він не мав, хотів затримати незнайомця та передати його до правоохоронних органів. Вважає, що висновок судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 не відповідає дійсності щодо кількості тілесних ушкоджень, оскільки він наніс незначну кількість ударів за час, який тривала бійка, а експертом зазначені тілесні ушкодження які не могли утворитися від тих ударів, які ним нанесені.. Це був шоковий порив, який продовжувався 3-5 секунд, а згідно висновку експертизи можливо зробити висновок що потерпілим «грали в футбол». Також, вважає, що його дії невірно кваліфіковано як умисне вбивство. Так, враховуючи обставини вказаної події, а саме те, що він знаходився в стані «афекту», оскільки його схвилювала поведінка потерпілого, що без дозволу зайшов до його будинку. На його думку: просто так «в чужу хату не лазять». Тому, його дії необхідно було кваліфікувати за ст..116 КК України як вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання. Крім того, є підстави для кваліфікації його дій за ст..118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки він затримував злочинця, який був молодшим за нього та фізично розвинутішим, і з яким він не міг впоратися без застосування підручних засобів. Також, вважає, що в його діях наявні ознаки злочину, передбачені ст.119 КК України, а саме вбивство через необережність, так як в будинку були недостатньо видно, він не хотів його смерті, і не думав куди бити, бив не обов`язково в голову, а вдарив куди прийдеться, щоб зупинити незнайомця. І також, обвинувачений зазначив, що оскільки він не мав наміру вбивати незнайомця і це сталося випадково при затриманні ним особи, яка незаконно проникла в його будинок, його дії також можна кваліфікувати за ст..124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст. 115 КК України, його винність повністю підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, які колегія суддів визнає належними та допустимими:

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила в судовому засіданні, що з 25.04.2015 року разом з чоловіком та сином ОСОБА_10 переїхали проживати у с.Чечелево. Син являвся інвалідом III групи з дитинства, знаходився на обліку у ПНД з діагнозом епілепсія. На протязі останніх двох тижнів чула від сина, що з нього вимагали «могорич» місцеві чоловіки, що любили випити, за переїзд на нове місце проживання. Сам, син не пив спиртне, у зв`язку з хворобою. 26.06.2015 року вона дала сину 40 грн. та близько 18.00 год. він пішов з дому, пояснивши що йде викупати з застави мобільний телефон «Нокіа», та повідомивши що зараз повернеться. Однак, додому в цей день не повернувся. Одразу міліцію вона не викликала, так як вважала що син міг поїхати до своєї дівчини до м.Кременчука, де залишився ночувати. Коли 28.06.2015 року дізналась, що сина знайшли мертвим в будинку ОСОБА_8 , згадала, що син за неділю до смерті говорив, про спілкувався з обвинуваченим, коли останній перебуваючи в нетверезому стані, попрохав його провести в темний час городами додому. Також, син показував його, коли вона з сином проходили неподалік ОСОБА_8 , який сидів біля «дубків».

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 28 червня 2015 року, близько 21.00- 22.00 годин зайшов до будинку сусіда ОСОБА_8 і побачив біля дверей на підлозі тіло незнайомого чоловіка з закривавленою головою. Зрозумів, що чоловік мертвий, оскільки від нього чувся трупний запах. Зайшовши до кімнати, побачив там сплячого на дивані ОСОБА_8 , намагався його розбудити, але той не просипався.. Після чого повернувся до брата, з яким повідомили сусідів та викликали працівників міліції. Додав, що ОСОБА_8 в стані сп`яніння стає запальним.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив суду, що брат виходив з дому до ОСОБА_8 , щоб взяти сигарет. Коли повернувся, повідомив, що виявив труп людини. Він взяв ліхтар і разом пройшли на подвір`я ОСОБА_8 . Він підійшов тільки на поріг, і через відкриті двері бачив на підлозі закривавленого чоловіка. Охарактеризував обвинуваченого, як різкого та агресивного чоловіка, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив у судовому засіданні, що про виявлення у будинку ОСОБА_8 померлого чоловіка дізнався від сусідів. ОСОБА_8 охарактеризував як конфліктну людину, бачив як той ходив з сокирою по вулиці, зловживає спиртними напоями.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що знає ОСОБА_8 , оскільки той приходив до нього випрошувати горілку, пояснюючи свою вимогу тим, що він незадовго до цього начебто копав могилу, під час поховання дружини свідка. Хоча, при копанні могили він обвинуваченого не пам`ятає.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив суду, що на протязі останніх років постійно товаришує та спілкується з ОСОБА_8 .. Разом підробляли збираючи металобрухт та спільно вживають спиртне. 25.06.2015 року опівдні також вживали спиртне. 27.06.2015 року вдень він зустрів обвинуваченого біля кладовища, котрий був сильно п`яний. У нього побачив нові сандалії. Під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_8 почав говорити про себе «Где он взялся, черт возьми?», «Что я наделал», «Как так, откуда?», «Кабан, баран». Після розпиття пішли до ОСОБА_16 додому. На порозі ОСОБА_16 в будинок його не заводив, вони випили ще біля будинку. ОСОБА_8 оперся спиною на вхідні двері, та вони трохи відкрились і за дверима на полу він побачив ноги людини в білих шкарпетках. Після чого пішов додому. 29.06.2015 року від працівників міліції дізнався, що в будинку ОСОБА_8 виявили мертвого чоловіка. Вхідні двері у ОСОБА_17 частіше всього на запори не закривались, а тільки тоді, коли він йшов кудись надовго.
Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, винність ОСОБА_8 також підтверджується всебічно, повно та об`єктивно дослідженими і перевіреними судом письмовими доказами:

-протоколом огляду місця події від 28.06.2015 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , де виявлено тіло потерпілого ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті. Під час огляду виявлено, що вхідні двері без пошкоджень. На дверях та стінах в місці виявлення трупу потерпілого маються плями та нашарування бурого кольору;
-висновком судово-медичної експертизи № 391 від 12.08.2015 року за результатами дослідження трупу ОСОБА_9 , про виявлені у потерпілого тілесні ушкодження та причину смерті, що зазначено у вступній частині мотивувальної частини вироку;
-висновком судово-медичної експертизи №678 від 30.06.2015 року встановлено, що у ОСОБА_8 станом на 30.06.2015 року будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено;
-висновком імунологічної експертизи №714 від 24.07.2015 року, згідно якої кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до АВ (IV) групи. На двох фрагментах марлі зі змивом з дверей та зразком речовини з бурого кольору з підлоги, знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого;
-висновком імунологічної експертизи №715 від 24.07.2015 року, згідно якої на правому сандалі, наданому на дослідження знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_9 ;
-висновком імунологічної експертизи №716 від 29.07.2015 року, згідно якої на спортивній кофті, сорочці, брюках, спортивних штанях, наданих на дослідження знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_9 ;
-висновком імунологічної експертизи №791 від 20.08.2015 року, згідно якої кров ОСОБА_8 належить до А (II) групи. На джинсовій куртці та сорочці потерпілого ОСОБА_9 виявлена кров людини, яка може походити від потерпілого. Походження цієї крові від ОСОБА_8 виключається;
-висновком імунологічної експертизи №792 від 20.08.2015 року, згідно якої на джинсових штанях потерпілого ОСОБА_9 виявлена кров людини, яка може походити від потерпілого. Походження цієї крові від ОСОБА_8 виключається;
-висновком цитологічної експертизи №278 від 28.07.2015 року, згідно якої на сокирі виявлена кров людини, та не виключається походження даної крові від потерпілого ОСОБА_9 ;
-висновком цитологічної експертизи №312 від 18.08.2015 року, згідно якої на зрізах нігтьових пластин знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_9 .. Походження цієї крові від ОСОБА_8 виключається;
-висновком медико-криміналістичної експертизи №МК-227 від 12.08.2015 року, згідно якої на дослідженому клаптику шкіри з тім`яної частини голови потерпілого та сокири виявлено: забиту рану, яка утворилась від дії тупого твердого предмету. По краях і на стінках ушкодження, на клаптику шкіри, виявлено поодинокі включення сполук заліза. Враховуючи механізм утворення забитої рани, виявлено ушкодження могло утворитись від дії обуху сокири, вилученої в будинку ОСОБА_8 ;
-згідно висновку хімічної експертизи №1118 від 20.07.2015 року в наданій рідині зі шприцу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не виявлено;
-згідно висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №435 від 07.08.2015 року ОСОБА_8 будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічний алкоголізм), в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності і не хворів будь-яким хронічним психічним захворюванням. Наявні у ОСОБА_8 психічні розлади не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними у вказаний період часу. На час інкримінованого йому діяння ОСОБА_8 не знаходився в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. Під дію ст.19 ч.2,3 та ст.20 КК України не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, потребує лікування з приводу хронічного алкоголізму

Наданий прокурором в якості доказу висновок експерта №565 від 09.07.2015 року, отриманий за результатами проведення дактилоскопічної експертизи, колегія суддів не визнає належним доказом у справі, оскільки він ніяким чином не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За результатами судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що показання обвинуваченого щодо обставин вчинення злочину та кількості завданих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 повністю спростовуються наданими та дослідженими судом доказами обвинувачення, а його твердження про наявність підстав для перекваліфікації його дій з ч.1 ст.115 КК України на ст.ст.116, 118, 119 та 124 КК України є способом захисту та намаганням зменшити свою відповідальність за вчинений злочин.

Так, посилання обвинуваченого на невідповідність висновку судово-медичної експертизи № 391 від 12.08.2015 року за результатами дослідження трупу ОСОБА_9 носить надуманий характер, оскільки ніяким чином не спростовується будь-якими доказами дослідженими у судовому засіданні. При цьому експертиза проведена фахівцем - судово-медичним експертом, який має кваліфікаційний клас 5 судового експерта. Висновки експерта ґрунтуються не тільки на особистих дослідженнях, а і на висновках інших експертів Полтавського обласного бюро СМЕ, а саме за результатами судово-токсилогічного, судово-гістологічного, судово-імунологічного та медико-криміналістичного дослідження різних експертів та підтверджуються дослідженими у справі доказами протоколом огляду місця події та фото таблицею до неї. І робити висновки про не кваліфікованість чи упередженість цих експертів у суду немає підстав. Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст..384 КК України експерти попереджені. Вказаний висновок експертизи ніким не оскаржувався, про призначення додаткової, комісійної чи комплексної експертизи з питань зазначених ОСОБА_8 , як самим обвинуваченим, так і його захисником протягом досудового розслідування та судового розгляду, клопотання не заявлялись.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що навпаки з огляду на висновок судово-медичної експертизи № 391 від 12.08.2015 року, є всі підстави вважати, що саме показання обвинуваченого щодо кількості завданих ударів та спричинених від цього тілесних ушкоджень не відповідають висновку даної експертизи, тому в цій частині ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_8 критично.

Розглядаючи клопотання обвинуваченого та захисника щодо перекваліфікації його дій з ч.1 ст.115 КК України на ст.ст.116, 118, 119 та 124 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до диспозиції ст..116 КК України, необхідною умовою для настання відповідальності за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, є раптове виникнення такого сильного душевного хвилювання внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Однак, як встановлено з показань самого обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_9 протизаконного насильства відносно нього не вчиняв, і тяжкої образи не висловлював, а тільки прохав його відпустити. І, відповідно до висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №435 від 07.08.2015 року встановлено, що на час інкримінованого йому діяння ОСОБА_8 не знаходився в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання.

Вказані докази свідчать про відсутність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст..116 КК України.

Також, колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст..ст.118 та 124 КК України, як «умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця» та «умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця».

При цьому, колегія керується наступними нормами та судовою практикою:

Згідно ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно постанови Пленуму ВСУ №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» визначено, що відповідальність за ст. 118 або ст.124 КК України за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Як встановлено в судовому засіданні, з показанням самого обвинуваченого та показань свідка ОСОБА_15 , вхідні двері до будинку зазвичай ОСОБА_8 не зачиняв на запори, а тільки коли виходив надовго. Не зачинив він двері на замок і в день, коли виявив в будинку потерпілого. Тому, є очевидним, що при постійно незамкнених вхідних дверях, будь-хто, при необхідності побачити чи поговорити з господарем, при відвідинах домогосподарства ОСОБА_8 , вважав би за можливе пройти до будинку, щоб покликати господаря, коли він не відгукується на виклик з вулиці чи з двору.

Тому, перебування в будинку потерпілого ОСОБА_9 в той час коли його застав обвинувачений, категорично не свідчить про вчинення ним злочину чи небезпечного посягання на охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_8 . Про відсутність такого посягання свідчить і сама обстановка коли обвинувачений виявив потерпілого в будинку, а саме, як зазначив в своїх показання обвинувачений, в руках потерпілого ніяких речей не було, наміру напасти, погроз здійснити напад чи образи, останній не виказував, тільки прохав його відпустити. При цьому, згідно протоколу огляду місця події, сліди злому та пошкоджень на вхідних дверях не виявлено.

Таким чином, встановлено про відсутність будь-яких незаконних дій направлених проти обвинуваченого, і як зазначив сам обвинувачений він затримував потерпілого, оскільки хотів встановити хто він такий, і що робить в його помешканні. Не зазначає обвинувачений і про те, що бійка розпочалась за ініціативою потерпілого. За вказаних обставин є сумнівним твердження ОСОБА_8 про те, що він перебував в стані необхідної оборони, однак в деякій мірі вийшов за межі такої оборони.

Що, в свою чергу підтверджується і висновком експерта про судово-медичне дослідження самого ОСОБА_8 №678 від 30.06.2015 року, згідно якого у останнього відсутні будь-які тілесні ушкодження, та висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 391 від 12.08.2015 року про те, що його тілу було спричинено не менше тринадцяти слідоутворюючих дій травмуючої сили, при цьому синці зовнішньої поверхні лівого плеча та зовнішньої, передньої і задньої поверхонь лівого передпліччя з поодиноким осадженням на його тілі, що носять характер прижиттєвих і утворилися від не однократної ударної дії тупих, твердих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при закриванні своєю лівою рукою від травмуючого предмету в момент нанесення ударів по його тілу.

З огляду на висновки вказаних експертиз є сумнівними показання обвинуваченого щодо того, що між ним та потерпілим сталася саме бійка, у ході якої вони наносили один одному удари, падали, боролись, оскільки тілесні ушкодження виявлені тільки у потерпілого, в тому числі характерні для самооборони.

Таким чином, ні обставини при яких обвинувачений виявив потерпілого, ні подальші дії обвинуваченого, не давали підстав ОСОБА_8 для застосування сили відносно ОСОБА_9 , нанесення йому значної кількості тілесних ушкоджень, а тим більше нанесення йому ударів обухом по голові, (яких відповідно до висновку експерта було не менше чотирьох), в той час коли потерпілий вже впав, і за свідченням самого обвинуваченого «знаходячись на підлозі незнайомець йому не погрожував та не намагався якимось чином вчинити загрозу».

Що, в свою чергу, виключає підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.118 чи ст.124 КК України.

Враховуючи вищезазначені дослідження, встановлені у висновках експерта за результатами судово-медичного дослідження ОСОБА_8 №678 від 30.06.2015 року та судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 391 від 12.08.2015 року, колегія суддів також не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.119 КК України, а саме вчинення вбивства через необережність..

При цьому колегія керується положеннями статті 24 КК України, якою визначено поняття умислу при вчиненні злочину за його видами, а саме «прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання».

У відповідності до ч.ч.2,3 Статті 25 КК України визначено, що необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є також злочинна недбалість, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" визначає, що закінчений замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Згідно з п.22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки.

Таким чином, з урахуванням кількості ударів сокирою, яких було не менше чотирьох, знаряддя злочину - важкий предмет (сокира), механізму спричинення цих тілесних ушкоджень, методичності та цілеспрямованості їх нанесення, локалізації смертельних тілесних ушкоджень на голові потерпілого, яка є життєво важливим органом, враховуючи що ОСОБА_9 перебував в горизонтальному положенні, у напівсвідомому стані, захищаючись від ударів рукою і не міг становити для ОСОБА_8 небезпеки, в якого не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень, тому колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений в повній мірі усвідомлював небезпечність своїх дій та свідомо припускав наслідки, які настали в результаті таких дій. При цьому, про направленість його умислу на спричинення смерті потерпілому свідчить і той факт, що обвинувачений перестав наносити тілесні ушкодження потерпілому, тільки тоді, коли останній не подавав ознак життя, про що пересвідчився ОСОБА_8 та зазначив у своїх показаннях: «не дихав і не реагував на його поштовхи».

Що також підтверджується і висновком комісійної судово-психіатричної експертизи №435 від 07.08.2015 року, згідно якої стан ОСОБА_8 на час вчинення інкримінованого йому діяння не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому він не знаходився в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що завдаючи численні удари потерпілому обухом сокири по голові, обвинувачений діяв з прямим умислом на вбивство, розуміючи, що заподіяння ударів значним травмуючим предметом у життєво важливий орган - голову неминуче приведе до настання смерті потерпілого, усвідомлюючи також при цьому, що останній вже не здійснює ніякого супротиву йому, перебуваючи на підлозі.

Оцінивши зазначені докази в сукупності, а також характер і спосіб злочинних дій щодо потерпілого, знаряддя злочину та його вражаючі властивості (значний розмір сокири з металевим обухом) механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та їх локалізацію, наслідки, які від цього настали, поведінку винуватої особи після вчиненого злочину, який медичну допомогу та працівників міліції не викликав і не мав наміру, продовжував пиячити, жити у помешканні при наявності трупу людини, колегія суддів дійшла висновку про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 саме на заподіяння смерті потерпілого.

Таким чином безпідставні посилання ОСОБА_8 та його захисника про відсутність наміру позбавляти життя потерпілого та вчинення ним дій в стані необхідної оборони спростовані вище наведеними доказами вини обвинуваченого у вчиненні умисного убивства.

Тому, колегії суддів дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікує за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 і підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями, які передбачають відповідальність за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, не вбачає.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України та обтяжують його покарання, згідно ст. 67 КК України, колегія суддів не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд в повній мірі враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що злочин вчинений обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий злочин, раніше він притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, однак в силу ст..89 КК України вважається не судимим, те що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно,всі конкретні обставини по справі, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який за висновком контрольної лікарняної комісії хворіє на туберкульоз легень, у зв`язку з чим потребує лікування. За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №75 від 29.01.2010 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, яким-небудь психічним захворюванням та тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав, як і не страждає ним в теперішній час, а виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічного алкоголізму). Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, потребує лікування з приводу хронічного алкоголізму

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості та обставини злочину, його наслідки, враховуючи перелічені вище дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, колегія суддів суд вважає, що для виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів йому має бути призначено достатнє та необхідне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити, оскільки злочинними діями обвинуваченого дійсно завдано потерпілій, яка є матір`ю загиблого ОСОБА_9 , матеріальну та моральну шкоду. Розмір матеріальної шкоди завданий потерпілій у сумі 5200 грн. підтверджено наданими нею накладною №43 від 02.07.2015 року та квитанцією №83 від 02.07.2015 року. При визначенні розміру моральної шкоди завданої злочином потерпілій ОСОБА_6 колегія суддів, виходячи з положень ч.2 ст.23 ЦК України, приймає до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, як матері загиблого, а також, вимоги розумності і справедливості, знаходить, що розмір відшкодування моральної шкоди зазначений потерпілою у сумі 200 000 грн. є таким, що відповідає завданій їй моральній шкоді.
Згідно обвинувального акту зазначені судові витрати на залучення експертів для проведення дактилоскопічної експертизи у сумі 245 грн. 52 коп. та хімічної експертизи 368 грн. 28 коп. В судовому засіданні на підтвердження судових витрат прокурором надано тільки довідку про розрахунок вартості проведеної дактилоскопічної експертизи №565 від 09.07.2015 року у сумі 245 грн.52 коп. У відповідності до ст.124 КПК України документально підтверджені витрати по залученню експерта для проведення відповідних експертиз, суд стягує з обвинуваченого на користь держави. Тому колегія суддів вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно стягнути на користь держави саме витрати по залученню експерта для проведення дактилоскопічної експертизи у сумі 245 грн.52 коп.

У відповідності до ст.100 КПК України, при вирішенні питання про речові докази, які знаходяться на зберігання в камері зберігання речових доказів Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області, колегія суддів виходить з наступного:

три пари ботинок, пару кросівок, пару шльопанців, брюки, сорочку, спортивну кофту, «олімпійку», штани спортивні, що вилучені у обвинуваченого, і які не містять слідів кримінального правопорушення необхідно повернути власнику ОСОБА_8 ;

сокиру з дерев`яним держаком з РБК, як знаряддя злочину, медичний шприц об`ємом 2 мл з прозорою рідиною, що не містить слідів кримінального правопорушення і власника якого не встановлено необхідно знищити;

одяг та взуття потерпілого ОСОБА_9 : пару сандалів, джинсову куртку, сорочку чорного кольору, штани джинсові сірого кольору, ремінь шкіряний, труси, шкарпетки, які прийшли в непридатний стан, за згодою потерпілої ОСОБА_6 необхідно знищити;

змив РБК з вхідних дверей, змив РБК з підлоги, мікрочастинки з лівої та правої руки ОСОБА_8 , нігті з кістей рук, волосся з 5-ти областей голови трупу ОСОБА_9 необхідно знищити, у зв`язку з відсутністю необхідності подальшого зберігання.

Керуючись ст..ст.373,374 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

З метою забезпечення кримінального провадження, до набрання вироком законної сили, відносно ОСОБА_8 залишити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з часу його затримання по даному кримінальному провадженню, а саме з 29 червня 2015 року.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду у сумі 5200 грн. та моральну шкоду у сумі 200 000 грн., а всього в загальній сумі 205200 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати по залученню експерта для проведення дактилоскопічної експертизи у сумі 245 грн.52 коп.

Речові докази по справі, які знаходяться на зберігання в камері зберігання речових доказів Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області: три пари ботинок, пару кросівок, пару шльопанців, брюки, сорочку, спортивну кофту, «олімпійку», штани спортивні, що вилучені у обвинуваченого повернути власнику ОСОБА_8 ;

сокиру з дерев`яним держаком з РБК, медичний шприц об`ємом 2 мл з прозорою рідиною, одяг та взуття потерпілого ОСОБА_9 : пару сандалів, джинсову куртку, сорочку чорного кольору, штани джинсові сірого кольору, ремінь шкіряний, труси, шкарпетки, змив РБК з вхідних дверей, змив РБК з підлоги, мікрочастинки з лівої та правої руки ОСОБА_8 , нігті з кістей рук, волосся з 5-ти областей голови трупу ОСОБА_9 знищити.

Вирок набуває законної сили після сплину строку на його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання, крім випадків встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до апеляційного суду Полтавської області, через Крюківський районний суду м.Кременчука, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Потерпіла, обвинувачений та його захисник мають право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинувачений до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Колегія суддів:
Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3