Справа № 314/4897/15-к
Провадження № 1-в/314/1002/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.11.2015 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, освіта середньо - спеціальна, до засудження не працював, проживав за адресою; АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 05.09.1996 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 140 ч.2, 81 ч.3,44,42 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 27.09.1998 року по відбуттю строку покарання.
- 12.07.1999 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за от. 81 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 02.10.2001 року по відбуттю строку покарання.
- 13.04.2004 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185 ч.5,15 ч.3,185 ч.3,70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 14.05.2009 року по відбуттю строку покарання.
- 03.10.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 307 ч,2, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. 28.11.2011року Апеляційним судом Запорізької області вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2011 року в частині звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України - скасовано. Призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Зараховано перебування під вартою з 16.07.2011 року по 03.10.2011 року.
Початок строку: 27.06.2012 року. Кінець строку: 10.04.2017 року.
В С Т А Н О В И В :

До Вільнянського районного суду від адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 в суді підтримав подання колонії, просив його задовольнити, вважає, що заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення подання адміністрації, вважає, що засуджений ОСОБА_4 встав на шлях виправлення.

Прокурор у судовому засіданні вважає заявлене подання безпідставним і заперечує проти його задоволення. На думку прокурора засуджений не довів своє виправлення оскільки за час відбування покарання на нього за порушення встановленого порядку відбування покарання неодноразово накладалися стягнення, а заохочень було значно менше. Крім того, знаходячись в містах відбування покарання, з 25.08.2012 року ОСОБА_4 не працював, а лише інколи залучався до роботи без оплати. Отже, прокурор також вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, представника адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55), думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_4 останній раніше був 5 разів засуджений за скоєння умисних злочинів, та зараз відбуває покарання у вигляді 5 років позбавлення за вчинення тяжкого злочину. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 27.06.2012 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 27.06.2012 року в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55), засуджений ОСОБА_4 за весь період відбування покарання не працював, а лише залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці.

09.10.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) прийняте рішення щодо звернення до суду з питання умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

При цьому згідно долученої до матеріалів подання Довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_4 мав 6 заохочень ( в 2012 році 2 заохочення; в 2013 р.- 1 заохочення; в 2014 р. жодного; в 2015 р. 3 заохочення).

Також ОСОБА_4 мав 9 стягнень. Перебуваючи в місцях позбавлення волі з 27.06.2012 року, засуджений порушував встановлений порядок відбування покарання протягом всього часу відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності: в 2013 році 5 разів, в 2014 році 2 рази, в 2015 році 2 рази.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, та долученої Довідки про заохочення та стягнення - 5 стягнень, які біли накладені на ОСОБА_4 в 2013 році, вже дійсно погашені. Що стосується інших 4-х стягнень, судом встановлені наступні обставини:

-стягнення, накладене згідно постанови від 23.09.2014 року у вигляді суворої догани, знято постановою начальника колонії від 14.04.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці;

-стягнення, накладене згідно постанови від 18.10.2014 року у вигляді ДІЗО-5 діб,- знято постановою начальника колонії від 15.08. 2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці;

-стягнення, накладене згідно постанови від 08.01.2015 року у вигляді суворої догани - знято постановою начальника колонії від 08.10.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці;

-стягнення, накладене згідно постанови від 30.04.2015 року у вигляді ДІЗО -15 діб погашено.

Таким чином, 2 стягнення, накладені на ОСОБА_4 в 2014 році та 1 стягнення, накладене в 2015 році, - були зняті в 2015 році на підставі постанов начальника колонії достроково в якості заохочення засудженого за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Натомість, приписами ч.6 ст.131 КВК України передбачено, що із засудженого може бути достроково знято, як правило, лише одне раніше накладене стягнення.

При цьому суд враховує, що протягом всього часу відбування покарання засуджений не працював, а лише залучався до роботи без оплати у порядку, передбаченому ч.2 ст. 118 КВК України. А згідно ч.5 ст. 118 КВК України до робіт без оплати праці засуджені можуть залучатися не більше, як на дві години в день.

Тобто, без додержання вимог ч.6 ст.131 КВК України, начальником Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) з засудженого ОСОБА_4 протягом 2015 року було зняте три раніше накладених стягнення в якості заохочення останнього за сумлінне ставлення до праці, при тому, що засуджений працював не більше 2-х годин в день.

Що стосується останнього стягнення у вигляді ДІЗО строком 15 діб, накладеного на ОСОБА_4 постановою начальника колонії від 30.04.2015 року, то в документах, наданих адміністрацією установи, зазначено, що воно вже погашено.

Проте, відповідно до ч.14 ст. 134 КВК України засуджений визнається таким, що не має стягнення, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення він не буде підданий новому стягненню.

Тобто, на час прийняття 09.10.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) рішення щодо доцільності умовно- дострокового звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, - ще не пройшло шість місяців з дня накладення на засудженого останнього стягнення від 30.04.2015 року, і відповідно, воно не могло бути погашеним.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що засуджений протягом всього часу відбування покарання не працював, а лише в порядку ст. 118 КВК України залучався до роботи не більше, як на дві години в день. Крім того, ОСОБА_4 хоча і мав в 2015 році три заохочення, проте в 2014 році не заохочувався жодного разу, в 2013 році лише один раз. Разом з тим, ОСОБА_4 регулярно порушував встановлений порядок відбування покарання, про що свідчать накладенні на нього протягом 2013-2015 років дев`ять стягнень. При цьому, як зазначалось вище, останнє стягнення від 30.04.2015 року не було погашене на момент прийняття 09.10.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) рішення щодо доцільності умовно- дострокового звільнення ОСОБА_4 . За висновком суду факт зняття в 2015 році з засудженого трьох раніше накладених стягнень - свідчить про порушення приписів ч.6 ст.131 КВК, і відповідно суд критично ставиться до вищезазначеного висновку комісії Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) від 09.10.2015 року.
Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже при розгляді подання суд враховує не тільки тяжкість та обставини злочину, вчиненого ОСОБА_4 , а поведінку та ставлення останнього до праці протягом всього часу відбування покарання.

Всі перелічені обставини в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 до теперішнього часу не проявив себе як особа, що довела своє перевиховання та виправлення в розумінні і ст. 6 КВК України, а отже засуджений, за висновком суду, не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення подання Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55), і вважає його передчасним.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні подання Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

05.11.2015

05.11.2015