Справа№751/1297/16-к
Провадження №1-кс/751/265/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Чернігів 10 лютого 2016 року
Слідчий суддя Новозаводського районного суду м.Чернігова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: слідчого ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчої групи-заступника начальника слідчого відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно -

Встановив :
До Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчої групи-заступника начальника СВ прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, мотивоване, зокрема, наступним.
В судовому засіданні слідчий у кримінальному провадженні - старший слідчий групи-заступник начальника слідчого відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Клопотання розглядалось без представника ПрАТ «Делойт енд Туш ЮСК» відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.
Фіксування судового розгляду клопотання за допомогою технічних засобів згідно ст. 107 КПК України не здійснювалось.
Вислухавши слідчого, прокурора, вивчивши матеріалами за клопотанням, вважаю, що в задоволені клопотання про накладення арешту на майно потрібно відмовити, виходячи з наступного.
Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України, зокрема, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ст. 167 КПК України: - тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення; - тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Згідно ст. 170 КПК України, зокрема: - арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову; завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження; - метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації; арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді; треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації; вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів; - підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину; арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті КК України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні; арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, зокрема, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом наступного дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України.
Дане клопотання є не доведеним, не ґрунтується на законі, протиричить вимогам ст. 170 КПК України, оскільки: - не доведе необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України; - в клопотанні зазначається, що тимчасово вилучене майно, на яке просять накласти арешт(документи), «мають значення доказу у кримінальному провадженні», а не «…доказу злочину…» згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім того, враховуючи, що тимчасово вилучене майно, на яке просять накласти арешт(документи), були вилучені під час обшуку 04.02.2016 р., здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, тому дане клопотання від 09.02.2016 р. про арешт такого майна повинно було бути подано до суду слідчим, прокурором протягом наступного дня після вилучення майна, тобто 05.02.2016 р., а подано до суду лише 09.02.2016 р., і відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 170-173, 395 КПК України
В задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчої групи-заступника начальника слідчого відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Чернігівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий cуддя ОСОБА_1