Справа № 460/2565/15-к
Провадження №1-кп/460/473/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.12.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000340 від 04.12.2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Катешти Ришконського району Молдова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо освітою, військовослужбовця військова частина польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
06.09.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , прибув для проходження військової служби під час мобілізації, у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
В цей же день, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира бойової машини командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 15 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини - НОМЕР_1 та набув статусу військовослужбовця.
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин та дозволу командира, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та для подальшого проходження військової служби не повернувся.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог нормативно-правових актів, переслідуючи мету ухилитися від військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 07.11.2014 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України, оскільки самовільно залишив місце військової служби з метою ухилитися від військової служби - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю щро розкаявся та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що він являється єдиним опікуном матері, яка тяжко хворіє, на даний час вона перенесла операцію на очі, готується до операції на серце в зв"язку з цим він змушений був залишити службу, щоб доглядати за матір"ю. Просить суворо не карати, оскільки служити пішов добровільно, до цього повністю відбув строкову службу і надалі готовий стати на захист держави, в будь-який час коли виникне така необхідність. Просить суворо не карати.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю а його дії за ч.1 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та зізнання в суді, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину, внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, сімейні обставини, оскільки він тривалий час перебував в лікарні де здійснював догляд за матір"ю, що підтверджується матеріалами справи.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвиуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.
При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справидливості, обгрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи обставини справи, те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного злочину, обставини, які склались у нього в сім"ї, а саме хвороба матері, яка після операційного періоду потребує догляду, те що він не переховувався, жодних дій щоб уникнути відповідальності не проводив та те, що впродовж часу, що він знаходився вдома ніхто з військової частини не телефонував.
З урахуванням наведеного слід прийти до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 02/два/ роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 під час іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1