Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

'19" липня 2013 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Заярного А.М.,

судді Сенько Л.Ю.,

судді Саландяк О.Я.,

за участі секретаря: Буга Р.М.,

прокурора Слабого О.В.,

потерпілого ОСОБА_1,

представника потерпілого ОСОБА_2,

обвинувачених: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, захисників: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринці в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 21.11.2012, відносно:

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, студента, неодруженого, військовозобовязаного, раніше не судимого - у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які, передбачена ч. 2 ст. 15, ч 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

-ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, студента, неодруженого, військовозобовязаного, раніше не судимого - у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які, передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року обвинувачений ОСОБА_3 з метою збагачення за рахунок чужої власності, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. -104-30 XI, яким керує потерпілий ОСОБА_1 шляхом вчинення його умисного вбивства. Керуючись вказаним злочинним наміром 04.10.2012 ОСОБА_3, під виглядом пасажира йшов на зупинку таксі розташовану у м. Бар Вінницької області біля автовокзалу і замовив зазначений автомобіль та попросив завезти його до селища Бар Барського району Вінницької області. Під час руху ОСОБА_3 взнав та записав номер мобільного телефону ОСОБА_1, домовився з ним, що періодично буде замовляти його для перевезення. З метою полегшення вчинення злочину, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілогота убивства потерпілого, ОСОБА_3 підшукав собі співвиконавця обвинуваченого ОСОБА_4, якому за винагороду в сумі 1000 гривень запропонував допомогти незаконно заволодіти транспортним засобом потерпілого ОСОБА_1 шляхом його умисного вбивства, на що співвиконавець ОСОБА_4 погодився. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 розповів ОСОБА_7 план вчинення злочину, що під час вчинення злочину ОСОБА_4 необхідно буде сісти на заднє сидіння автомобіля, перед цим взяти з собою мотузку, за допомогою якої, на його умовний знак задушити водія, тобто вчинити його вбивство, після того, як сам ОСОБА_3 вийде з автомобіля. Також ОСОБА_3 приніс з дому шпагат білого кольору довжиною 103,5см, який в подальшому передав ОСОБА_4, який останній мав задушити водія. Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 напередодні 17.10.2012, на ринку м. Бар придбали робочі рукавички, які взяв ОСОБА_4, з метою приховати ймовірне залишення відбитків пальців на шпагаті та в салоні автомобіля марки ВАЗ 21099 д.н.з. 104-30 X1.

17.10.2012біля 14:00 години обвинувачені ОСОБА_3 з ОСОБА_4 прийшли до магазину «Економ» в м. Бар Вінницької області, де ОСОБА_3 придбав ноутбук «Леново», «мишку» до нього та зарядний пристрій для користування в автомобілі, а потім умисно, з корисливих мотивів, діючи узгоджено, в групі осіб, маючи на меті незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров»я потерпілого, шляхом умисного вбивства потерпілого ОСОБА_1, відповідно до запропонованого ним плану, ОСОБА_3 викликав з власного мобільного телефону марки Нокіа номер мобільного оператора водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. 104-30 XI ОСОБА_1. Коли водій ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. 104-30 XI під'їхав до магазину «Економ», то за попередньою домовленістю ОСОБА_3 сів на переднє сидіння збоку водія, ОСОБА_7 на заднє сидіння, яке розташоване одразу за спинкою водійського сидіння. Обвинувачений ОСОБА_3 сказав відвезти їх до с. Маньківці Барського району Вінницької області. Приблизно біля 15:00 години, перед с. Маньківці Барського району обвинувачені ОСОБА_3 сказав потерпілому ОСОБА_1 зупинитись та розрахувався із водієм, подавши умовний знак ОСОБА_4 на вчинення дій до вбивства водія, вийшов з автомобіля та залишився чекати. В цей час обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, яке розташоване одразу за спинкою сидіння водія, діючи умисно, за попередньою домовленістю із обвинуваченим ОСОБА_3, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, застосовуючи фізичне насильство, що є небезпечним для життя потерпілого ОСОБА_1, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність, карність і суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи їх настання у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_1 натягнув на руки робочі рукавички, які заздалегідь придбав на ринку м. Бар з ОСОБА_3, без будь яких вагань витягнув з кишені заготовлений раніше шпагат білого кольору і накинути його ззаду на шию водія ОСОБА_1, але не зміг його задушити, так як мотузка зачепилась за голову потерпілого ОСОБА_1, який руками відбив її так, що мотузка вислизнула з рук обвинуваченого ОСОБА_4 і впала на підлогу автомобіля. Потерпілий ОСОБА_1 вибіг із автомобілі а обвинувачений ОСОБА_7 через задні двері також вибіг з автомобіля і втік. Одразу ОСОБА_1 сів у автомобіль та поїхав з місця вчинення злочину.

Вищезазначеними злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_4, згідно висновку експерта № 290 від 02.11. - 05.11.2012 спричинив ОСОБА_1 струс головного мозку, який виник від дії тупого твердого предмету, можливо і 17.10.2012 та за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Таким чином обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконали усі дії, як і вважали необхідними для організації та виконання незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом умисного вбивства потерпілого ОСОБА_1. але з причин, що не залежали від їх волі не довели злочин до кінця, оскільки потерпілий вчинив опір та від них втік. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15. ч. З ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6. 9. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289. ч. 2 ст. 15, п. 6. 9. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України визнав повністю та пояснив, що злочини вчинив за обставин викладених вище. Додатково повідомив, що в жовтні 2012 року ОСОБА_3, з яким він потоваришував під час навчання в училищі, запропонував йому вбити людину та заволодіти його автомобілем, ОСОБА_4 спершу відмовився, проте через деякий час він все ж зацікавився пропозицією ОСОБА_3 та розпитав, що потрібно зробити, на що останній пояснив йому, що він має сісти на заднє сидіння автомобіля та мотузкою задушити водія, на що ОСОБА_4 погодився. За дану роботу ОСОБА_3 пообіцяв заплатити йому 1000 грн.. В обумовлений день

17.10.2012Слюсар В.О. приніс ОСОБА_4 мотузку, якою той мав задушити таксиста, на міському ринку він придбав рукавиці за гроші ОСОБА_3 у незнайомого чоловіка, потім ОСОБА_3 викликав автомобіль таксі та сказав, що б водій під'їхав до магазину «Економ» в м. Бар, в якому ОСОБА_3 придбав ноутбук, «мишку» до нього та зарядний пристрій для користування в автомобілі. Вийшовши з магазину він побачив машину таксі ВАЗ 21099, до якої направились разом з ОСОБА_3. В автомобілі, як було заплановано ОСОБА_3 та домовлено між обвинуваченими раніше, ОСОБА_7 сів на заднє сидіння за водієм, а ОСОБА_3 сів на переднє пасажирське сидіння. В таксі ОСОБА_3 сказав водієві їхати в с. Маньківці, доїхавши до даного села ОСОБА_3 голосно засміявся, що було знаком дії для ОСОБА_4, після чого він взявши у себе в кишені мотузку та рукавиці, натягнув їх на руки, а мотузку закинув таксисту на голову, проте мотузка зачепилась за його голову, до того ж ОСОБА_1 захищаючись виставив поперед себе руки і вдарив по мотузці, так що вона вислизнула в нього з рук і впала на підлогу. Таксист одразу ж вибіг з машини, що б дістати його, проте він виліз через інші двері машини та втік до найближчого городу де сховався в кукурудзі і чекав на ОСОБА_3, після чого таксист разом із мотузкою, яка впала на підлогу, ноутбуком та парасолькою ОСОБА_3, які залишились в автомобілі на задньому сидінні, поїхав. Після цього він, діждавшись ОСОБА_3, разом з останнім пішов в сторону залізничної дороги, по дорозі ОСОБА_3 в кущах заховав зарядний пристрій та «мишку» до ноутбука. У ОСОБА_3 був план дій вбивства таксиста та заволодіння його автомобілем, відображений на папері. Труп планували викинути в лісі. Додатково повідомив, що він керувати транспортним засобом вміє та має посвідчення водія. У вчиненому розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 2 ст. 15. ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав пояснив, що наміру убивати таксиста та заволодіти його автомобілем не мав, хотів лише його налякати щоб забрати гроші. З ОСОБА_4 він потоваришував під час навчання в училищі. На одній із зустрічей ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_3 налякати таксиста і забрати в нього гроші, на що останній погодився. Після чого вони почали готуватись до даного злочину, придбали на ринку рукавички за гроші ОСОБА_3 і в ОСОБА_4 ,була з собою мотузка. 17.10.2012, не попередивши батьків ОСОБА_3 взяв з дому 7000 грн., за які в магазині «Економ» в м. Бар купив ноутбук, «мишку» до нього та автомобільний зарядний пристрій. Залишилось в нього 1000 грн.. Після цього, ОСОБА_4 з його мобільного телефону викликали автомобіль таксі, вони домовились, що ОСОБА_4 сяде позаду водія і на умовний знак ОСОБА_3 налякає його, накинувши йому на шию мотузку. Сівши гідно обумовленого плану в автомобіль до потерпілого ОСОБА_1, ОСОБА_3 попросив водія відвести їх в с. Маньківці Барського району. В даному автомобілі, як і домовились між собою, ОСОБА_3 сів спереду на пасажирське сидіння, а ОСОБА_4 на заднє сидіння. Доїжджаючи до с. Маньківці Барського району він киваючи головою подав знак ОСОБА_4, що б той налякав таксиста, потім попросив водія зупинити автомобіль, розрахувався з ним, заплативши 60 грн. і вийшов з автомобіля, взявши з собою зарядний пристрій, мишку до ноутбука, які до цього тримав в руках. Ноутбук та його парасолька залишились на задньому сидінні автомобіля, де сидів ОСОБА_4. Почувши поштовх в автомобілі, з нього вибіг водій, а слідом за ним через задні двері вибіг ОСОБА_4, який направився в сторону поля, після того водій наказав йому відійти від машини, відійшовши він пішов за ОСОБА_4, після чого водій таксі сів в машину та поїхав, а ноутбук, мотузка та його парасолька залишились в машині на задньому сидінні. ОСОБА_3 в свою чергу знайшов ОСОБА_4 з яким направились до дому, по дорозі в кущах він заховав зарядний пристрій та «мишку» до ноутбука.

Покази які він надавав на досудовому розслідуванні (слідстві) не відповідають дійсності, він їх дав під тиском працівників міліції, яких боявся. План вчинення злочину, відображений на папері, він не писав, де він в нього взявся пояснити не може. В батьків є автомобіль, проте водити його він не вміє.

Винуватість ОСОБА_4, крім його особистих зізнавальних показів у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою з ОСОБА_3 при обставинах встановлених у вироку суду, повністю підтверджується доказами, перевіреними в судовому засіданні.

Незважаючи на позицію ОСОБА_3 на невизнання вини, його винуватість у вчинені правопорушень, при обставинах встановлених у вироку суду, повністю підтверджується доказами перевіреними в судовому засіданні.

Так потерпілий ОСОБА_1 суду пояснив, що приблизно всередині жовтня 2012 року до нього в післяобідню пору підійшов ОСОБА_3 та попросив підвести його на ст. Бар, Барського району, на що він погодився, так як займався перевезенням пасажирів, коли вони прибули на місце він розрахувався та попросив номер мобільного телефону, сказав, що має бажання: скористатись його послугами, так як йому необхідно щось перевести.

17.10.2012коли він був вдома на обіді йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_3 та попросив під'їхати до магазину «Економ» в м. Бар. у відповідь він пояснив, що не може зараз приїхати, може прислати когось іншого, на що той відмовився, тоді він сказав, що він звільниться приблизно за 15 хвилин та приїде. ОСОБА_3 погодився зачекати. Під'їхавши до вказаного магазину та припаркувавши свій автомобіль він набрав номер телефону з якого йому дзвонили, так як приїхав раніше ніж через 15 хвилин, проте абонент знаходився поза зоною досяжності, він спробував ще раз однак результату не було, через деякий час до автомобіля підійшли ОСОБА_8 та ОСОБА_3, які попросили зачекати їх декілька хвилин, а самі в цей час зайшли до магазину «Економ», через деякий час вони знову підійшли до автомобіля, при цьому останній ніс в руках картонну коробку з ноутбуком, після чого вони сіли до нього в автомобіль, при цьому ОСОБА_3 сів на переднє сидіння біля нього, а ОСОБА_4 на заднє сидіння, однак пересунувся так, щоб бути позаду нього. ОСОБА_3 попросив відвести їх до с. Маньківці Барського району. Під'їжджаючи до с. Маньківці Барського району ОСОБА_3 попросив зупинитися, проте оскільки по боках був ліс він проїхав трохи далі і біля знаку «Маньківці» зупинився, ОСОБА_3 розрахувався з ним, якось дивно безпричинно засміявся вийшов з машини. В цей момент він почув, що позаду нього ОСОБА_4 щось метушиться, у дзеркало заднього виду він побачив та згодом почув на собі мотузку, проте встиг зреагувати і виставити поперед себе руки, ліктем правої руки відштовхнувся від спинки сидіння, лівою відкрив двері та, тікаючи від ОСОБА_4, вдарився головою в верхню частину дверного отвору вискочив з машини. Потім підійшов до задніх лівих дверей машини та хотів відкрити, щоб затримати ОСОБА_4. однак він через праві двері втік. Він запитав у- Слюсара В.О. що то був за хлопець, однак той відповів, що не знає його, після цього він сів в автомобіль і поїхав в м. Бар в райвідділ міліції де повідомив про злочин.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що являється старшим братом обвинуваченого ОСОБА_3, про злочин, який скоїв його брат знає лише зі слів інших людей. Пояснив, що ОСОБА_3 вміє водити автомобіль.

Відповідно до протоколу допиту обвинуваченого від 24.10.2012 ОСОБА_3, допитаний в присутності захисника ОСОБА_10, вину у вчиненому злочині визнав та пояснив, що 04.10.2012 року він запланував викрасти автомобіль таксі, який йому сподобався. Для цього він замовив таксі та дізнався мобільний номер телефону водія. Про свій намір заволодіти автомобілем таксі він розповів своєму товаришу з яким разом навчався в Барському професійно-будівельному ліцеї на одному курсі і в одній групі. ОСОБА_4. який спочатку відмовився йому допомагати, але коли ОСОБА_3 розповів йому свій план, що треба сісти на заднє сидіння автомобіля таксі, перед цим з собою взяти мотузку, за допомогою якої задушити нею водія, то ОСОБА_4М, погодився. Спочатку вони планували це зробити в понеділок 08.10.2012. але ще сумнівалися, так він не був впевнений, чи потрібно вбивати водія, так вони переносили кожен день, аж до 17.10.2012. В той день вони порадились і домовились з ОСОБА_11, що він під час вбивства таксиста одягне на руки рукавиці, щоб не залишити слідів у автомобілі, крім того планували придбати ноутбук в магазині «Економ», що знаходиться в м. Бар, даний ноутбук вони мали намір використати коли б заволоділи автомобілем, для того, щоб подивиться якийсь фільм. Труп таксиста вони планували викинути на скотомогильнику, що знаходиться за населеним пунктом в с. Маньківці Барського району. Також він домовився з ОСОБА_4, що за вбивство таксиста він йому заплатить 1000 грн., на що він погодився. Після цього ОСОБА_3 таємно взяв у матері гроші в сумі 7000 грн. 17.10.2012 вони вже твердо настроїлись на вчинення ними заволодіння таксі. За декілька днів до цього ОСОБА_3 приніс з дому мотузку - з шпагату білого кольору, яку звязав у двоє, що б він не порвався та дав його ОСОБА_4, що б він використав його під час нападу на таксиста. Тому разом з ОСОБА_4, близько 14 години пішли в магазин «Економ», де він придбав собі ноутбук, зарядний пристрій для ноутбука, який працює в автомобілі і «мишку». Коли вони йшли до магазину, то викликали таксі марки ВАЗ 21099. Вийшовши з магазину з придбаними речами, вони сіли до даного автомобіля, який їх вже чекав. Він попросив водія відвести їх до с. Маньківці Барського району. В автомобілі він сидів на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_4 сидів позаду нього, на заднє сидіння вони також поклали ноутбук, парасольку, а пакет із іншими речами ОСОБА_3 тримав у руках. Під час їзди, ОСОБА_4 пересунувся та знаходився вже на задньому сидінні напроти водія таксі. Знаходячись в автомобілі, ОСОБА_4 показав йому мотузку білого кольору, якою він мав задушити водія таксі, та помістив її в одну із кишень своєї куртки, також він одягнув на руки рукавиці білого кольору з синіми крапочками. Приїхавши до с. Маньківці Барського району, ОСОБА_3 кивнув головою, даючи знак ОСОБА_4, що б той починав душити водія таксі. ОСОБА_4 також йому кивнув головою, даючи згоду, що розуміє його. Тоді ОСОБА_3 попросив водія зупинити автомобіль, розрахувався з ним та вийшов з автомобіля з речами, які були в його руках, а ОСОБА_4 залишився в машині, ноутбук також залишився в машині таксі. Коли він намагався відкрити задні праві двері, то відчув поштовх в середині автомобіля, після цього з автомобіля вибіг водій, а за ним через задні праві двері вибіг ОСОБА_4, який відразу ж побіг в сторону поля. Посередині поля він наздогнав ОСОБА_4, та знаходячись біля залізничної колії він викинув там зарядний пристрій і мишку до ноутбука. По дорозі вони вирішили йти кожен до себе додому. Ноутбук, мотузка білого кольору, його парасолька чорного кольору залишились в салоні автомобіля. Під час особистого обшуку 18.10.2012 у нього вилучили аркуш паперу з планом вчинення злочину, який він написав власноручно (а.с.117-118). Аналогічні покази, що й в якості обвинуваченого, ОСОБА_3 надав як підозрюваний 18.10.2012 та в першочергових поясненнях 17.10.2012 (а.с. 17-18, 43-44).

Суд вважає, що дані показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час провадження досудового слідства були правдивими, адже вони узгоджуються з протоколом огляду місця події від 17.10.2012 автомобіля ВАЗ 21099; протоколом відтворення обстановки та обставин події від 18.10.2013 та фототаблиці до нього, проведеного з його ж участю; протоколом відтворення обстановки і обставин події від 18.10.2013 та фототаблиці до нього, проведеного за участі обвинуваченого ОСОБА_12 та даними ним в судовому засіданні поясненнями, які залишились незмінними як і на досудовому слідстві та розслідуванні.

Згідно протоколу огляду місяця події від 17.10.2012 автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак 104 -30 XI, де було скоєно напад, позаду сидіння водія знайдено: картонну коробку з ноутбуком «Леново», парасольку чорного кольору, мотузку - шпагат білого кольору довжино 103,5 см, під час огляду автомобіля дані предмети було вилучено та поміщено в полімерний спец пакет експертної служби МВС (а.с.5-12).

(З показів обвинувачених ОСОБА_3, ОСОБА_4. на задньому сидінні автомобіля потерпілого ОСОБА_13 вони залишили парасольку, мотузку - шпагат білого кольору, та коробку з ноутбуком «Леново»),

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події від 18.10.2013 та фототаблиці до нього ОСОБА_12 добровільно в присутності понятих розповів в деталях про план ОСОБА_3, час, місце, спосіб вчинення замаху на вбивство та заволодіння транспортним засобом. Після чого, всім учасникам запропонував прибути на місце вчинення злочину, де з допомогою автомобіля ВАЗ 21099 показав план реалізації злочину. Так 15.10.2012 (як було уточнено в судовому засіданні 17.10.2012) вони разом зі ОСОБА_3, який запропонував та організував план реалізації злочинних дій, прийшли до магазину «Економ» в м. Бар, попередньо взявши із собою рукавиці та мотузку для реалізації свого плану, зайшли в магазин де ОСОБА_3 придбав собі ноутбук, вийшовши з магазину на узбіччі побачили автомобіль таксі ВАЗ 21099 зеленого кольору. ОСОБА_3 сів на переднє сидіння автомобіля, а він на заднє за водієм згідно обумовленого плану, в автомобілі ОСОБА_3 наказав водієві їхати в с. Маньківці, підїхавши до села зупинились біля однойменного знаку, де ОСОБА_3 подав необхідний знак для початку дій, розрахувався з таксистом і вийшов, він взяв мотузку і накинув її на шию водія таксі, проте вона зачепилась за голову водія, який зумів вирватись від мотузки та вибіг з автомобіля, а він вискочив через інші двері з автомобіля втік. За вбивство водія таксі ОСОБА_3 ОСОБА_4 обіцяв заплатити 1000 гривень. ( а.с.50 -63).

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події від 18.10.2013 та фототаблиці до нього ОСОБА_3 добровільно в присутності понятих розповів в деталях про свій план вчинення злочину, час, місце, спосіб вчинення замаху на вбивство та заволодіння транспортним засобом. Після чого, всім учасникам запропонував прибути на місце вчинення злочину, де з допомогою автомобіля ВАЗ 21099 показав план реалізації злочину. Пояснив, що він запропонував ОСОБА_14 вбити водія таксі з метою заволодіння його автомобілем ВАЗ 21099 темно-зеленого кольору, для цього розробив план, який реалізував з ОСОБА_14. Так 15.10.2012 (як було уточнено в судовому засіданні 17.10.2012) вони разом із ОСОБА_14 прийшли до магазину «Економ» в м. Бар, попередньо взявши із собою рукавиці та мотузку для реалізації свого плану, він по мобільному телефону викликав таксі ВАЗ 21099, а потім вони разом зайшли в магазин де він придбав собі ноутбук, мишку та зарядний пристрій до нього, вийшовши з магазину на узбіччі їх чекав автомобіль таксі ВАЗ 21099 темно-зеленого кольору. Він сів на переднє сидіння автомобіля, а ОСОБА_14 на заднє за водієм згідно складеного плану, автомобілі він наказав водієві їхати в с. Маньківці, підїхавши до села зупинились біля однойменного знаку, він подав необхідний знак ОСОБА_14 для початку дій направлених на вбивство таксиста, розрахувався з таксистом і вийшов з автомобіля, вийшовши з машини він зрозумів, що ОСОБА_14 почав душити водія, після цього з автомобіля вибіг водій через передні двері автомобіля, а через задні двері вибіг ОСОБА_14, водій спитав що це за хлопець, а тоді сів в машину і поїхав ( а.с.64-75).

Як вбачається з листка паперу з учнівського зошита в клітинку, вилученого 18.10.2012 при обшуку у ОСОБА_3 він заздалегідь розробив погодинний план заволодіння транспортним засобом ВАЗ 21099 та вбивство таксиста погодинно, на листку присутній, поміж іншого, надпис «Моя машина ВАЗ - 21099» (а.с.105, 106. 107).

Відповідно до висновку експерта № 290 від 02.11.2012 у ОСОБА_1 мало місце: струс головного мозку, який виник від дії тупого твердого предмету, можливо і 17.10.2012 таза ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я або незначну стійку втрату загальної непрацездатності (а.с. 146 -147), які були отримані ОСОБА_1 внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4.

Як вбачається з протоколу огляду речового доказу від 01.11.2012, мотузка (шпагат) білого кольору звязаний вдвоє, ноутбук іноземного виробництва «Леново», «мишка» та зарядний пристрій для ноутбука, картонна упаковка до ноутбука, аркуш паперу в клітинку на якому з одній сторони зроблені записи олівцем, серед яких «Моя машина ВАЗ 21099», з іншої сторони також зроблені записи кульковою ручкою синього кольору, серед яких маршрут руху та напис «Міжлісся», операція 10:30, 10:40, викидання таксиста та інші надписи, були долучені до матеріалів справи як речовий доказ 01.11.2012 ( а.с. 151 -152).

Згідно висновку авто товарознавчої експертизи №117 від 23.11.2012. дійсна середньо-ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. 104-30 XI 2002 року випуску, який належить ОСОБА_15, колір зелений, кузов ХТА5181, технічний НОМЕР_1 складає 32280 грн. (а.с.212-214), яким керує за довіреністю потерпілий ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно акту амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 409 від 12.11.2012 комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 не страждав раніше та не страждає в теперішній час на хронічне душевне захворювання, у нього виявлена легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності, захисна форма поведінки. Про це свідчать дані анамнезу про ускладнення вагітності матері експертного резус - конфліктом (несумісність по резус - фактору між резус негативною групою крові матері та резус - позитивною групою плоду), народження експертного в асфіксії (кисневе голодування мозку) внаслідок обвиття пуповиною в затяжних пологах шляхом видавлювання, що призвело до органічного ураження його головного мозку, і як наслідок, до ушкодження пізнавальної функції його психічної діяльності, супроводжувалось відставанням експертного з раннього дитинства в розумовому розвитку від однолітків, зниженням у нього здібностей до навчання. Даний висновок підтверджується і теперішнім психолого-психіатричним обстеженням, яке виявило у експертного конкретне мислення, обмежений запас загальноосвітніх знань, легко недорозвинені пам'ять та інтелект, егоцентрованість, емоційну нестійкість, демонстративність поведінки. Проте відмічені особливості психіки виражені не різко, не супроводжуються порушенням критичних та адаптаційних здібностей, психотичною симптоматикою. Як слідує з матеріалів кримінальної справи, злочин ОСОБА_3 скоїв, перебуваючи поза будь-яким хворобливим розладом психічної діяльності, в тому числі і тимчасовими. На це вказують збереженість його орієнтації в місці, ситуації, оточуючих особах, виконування ним послідовних, цілеспрямованих дій, що не відображали ознак маячення, галюцинацій, порушенням свідомості. Тому ОСОБА_3, як не душевнохворий, не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними як стосовно інкримінованого йому діяння, так і в теперішній час. Під дію ч. 2, 3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає. Заява експертного : «Я - придурок, я нічого не розумію... в мене немає розуму... голова ніби моя, а ніби не моя... я сам з собою розмовляю... мені краще було б в лікарні», - не свідчить про наявність у нього хронічного психічного захворювання, носить ізольований, клінічно неправдоподібний характер, не відбивається на його поведінці в цілому, її слід розцінювати, як захисну форму поведінки.

Тому в період вчинення злочину ОСОБА_3 на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період вчинення злочину ОСОБА_3 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_3 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. У нього виявлена легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності, захисна форма поведінки. В теперішній час ОСОБА_3 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує (а.с.215 - 221).

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_16 підтвердив висновки зроблені в акті №409, пояснив що в необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_3 стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи немає необхідності, виявлена у ОСОБА_3 легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності, захисна форма поведінки, дають можливість йому усвідомлювати свої дії та керувати ними, він міг організувати та планувати вчинення злочину, в тому числі і при обставинах встановлених у вироку суду.

Згідно акту амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 400 від 05.11.2012 комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 не страждав раніше та не страждає в теперішній час на хронічне душевне захворювання, у нього виявлена розумова відсталість ступеня легкої дебільності. Про це свідчать дані анамнезу про його відставання з раннього дитинства в розумовому розвитку від однолітків, зниження у нього здібностей до навчання, виявлені при теперішньому психолого-психіатричному обстеженні конкретне мислення, обмежений запас загальноосвітніх знань, легко недорозвинені пам'ять та інтелект. Проте відмічені особливості психіки виражені не різко, не супроводжуються порушенням критичних та адаптаційних здібностей психотичною симптоматикою. Як слідує з матеріалів кримінальної справи, злочин ОСОБА_4 скоїв, перебуваючи поза будь-яким хворобливим розладом психічної діяльності, в тому числі і тимчасовим. На це вказують збереженість його орієнтації в місці, ситуації, оточуючих особах, виконування послідовних, цілеспрямованих дій, що не відображали ознак маячення, галюцинацій, порушення свідомості. Тому ОСОБА_4. як недушевнохворий, не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними як стосовно інкримінованого йому діяння, так і в теперішній час. Під дію ч. 2. З ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає.

Тому в період вчинення злочину ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період вчинення злочину ОСОБА_4 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. У нього виявлена легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності. В теперішній час ОСОБА_4 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує (а.с.222 - 227).

Доказам які були зібрані на досудовому слідстві по КПК України 1960 року, судом надана оцінка відповідно до пункту 8 Перехідних положень КПК України.

Суд не приймає показання обвинуваченого ОСОБА_3 дані ним в суді про те, що він не планував, не готував та не пропонував обвинуваченому ОСОБА_4 вчинити вбивство таксиста з метою заволодіння його транспортним засобом, злочин йому запропонував вчинити ОСОБА_4 і вони мали тільки налякати таксиста з метою заволодіння його коштами, а визначальні показання під час досудового слідства та розслідування дав під тиском та боязню працівників міліції - в звязку з тим, що вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовується сукупністю доказів досліджених в судовому засіданні, які зазначені вище, а також обставинами встановленими в постанові про закриття кримінального провадження від 05.07.2013 винесеної слідчим прокуратури Барського району, яким було перевірено обставини викладені в ухвалі Жмеринського міськрайонного суду від 07.06.2013 про застосування до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконних методів досудового розслідування (слідства якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000024 від 17.06.2013 закрито за відсутністю в діях працівника СВ Барського РВ УМВС України у Вінницькій області та інших працівників РВ УМВС складу кримінально правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, а також складу будь-якого іншого кримінального правопорушення (а.с.207-211).

Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 дані ним в суді про те, що він з ОСОБА_4 мали на меті тільки пограбувати таксиста, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення за ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і як обраний спосіб захисту.

Суд не приймає показання свідків: ОСОБА_17. ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 так як вони не підтверджують та не спростовують обставин вчинення злочину обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Даючи оцінку зібраним в справі доказам досліджених в судовому засідання в їх сукупності суд приходить до висновку, що:

-дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст.15. ч. 3 ст. 289 КК України так як він вчинив закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом кваліфікуючою ознакою якого є ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб, передбачені частиною першою або другою цієї статті, поєднані із насильством, небезпечним життя чи здоровя потерпілого; його ж дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. КК України, так він вчинив закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є вбивство вчинене з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

-дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 289 України, так як він вчинив закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом кваліфікуючою ознакою якого є ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб, передбачені частиною першою або другою цієї статті, поєднані із насильством, небезпечним для життя чи здоровя потерпілого; його ж дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, так він вчинив закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є вбивство вчинене з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, вчинене на замовлення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченим, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є особливо тяжкими, осіб обвинувачених і обставини справи, що помякшують і обтяжують їх відповідальність.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є людиною молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та за бувшим місцем навчання в Войнашівській загальноосвітній школі І-ІІІ (ступеня та за теперішнім місцем навчання в Барському професійно-будівельному ліцеї. Дані обставини суд відносить до обставин, що помякшують покарання, однак враховує, що

обвинувачений організував та вчинив закінчені замахи на особливо тяжкі злочини, у скоєному не розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є людиною молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем теперішнього навчання в Барському професійно-будівельному ліцеї, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Дані обставини суд відносить до обставин, що помякшують покарання, однак враховує, що обвинувачений вчинив закінчений замах на особливо тяжкі злочини, негативно характеризується за попереднім місцем навчання у Гаївській загальноосвітній школі - сад І-ІІ ступеня (поведінка незадовільна, схильний до правопорушень, з 2003 по 2008 р.р. стояв на внутрішньому обліку за крадіжку дитячих речей).

Обставина, на яку посилається досудове розслідування (слідство), що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, на підставі ч. 4 ст. 67 КК України до уваги судом не береться, адже дана обставина охоплюється ч. 3 ст. 289, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як ознака злочину.

Інших обставин, що обтяжують покарання обвинувачених судом не встановлено.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, Суд вважає можливим обрати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання, яке буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів) - у виді позбавлення волів межах санкції, інкримінованих статей КК України, з врахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про стягнення на його користь з обвинувачених моральної шкоди у розмірі 100000 грн. (за мінусом відшкодованих батьками обвинуваченого ОСОБА_3 5000 грн.) га 4000 грн. понесених ним процесуальних витрат, суд виходив з такого.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 - відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат ( їх тривалості тощо ) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд мас виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_1 слід задовольнити повністю: - стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь 4000 грн. понесених ним процесуальних витрат, які у відповідності до ч. 1 ст. 124 КПК України документально підтвердженні та визнані обвинуваченими; - стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_1 95000 грн. моральної шкоди, яка була визнана обвинуваченими, є обгрунтованою та виходячи із засад розумності справедливості підлягає задоволенню.

Речові докази які зберігаються в кімнаті збереження речових доказів Барського РВ ВМВС України у Вінницькій області: мотузка (шпагат) білого кольору звязаний вдвоє - слід знищити; ноутбук іноземного виробництва «Леново» в картонній упаковці, «мишка» та зарядний пристрій для ноутбука - слід повернути батькам обвинуваченого ОСОБА_3 (а.с.153); аркуш паперу в клітинку на якому з однієї сторони зроблені записи олівцем, серед яких «Моя машина ВАЗ 2109 - слід залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження) а.с.107).

На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинувачених на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в рівних частках.

Заходи забезпечення кримінального провадження до набрання вироком чинності слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим і призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна; - за ч. 2 ст. 15, п. 6, 9. 12 ч. 2 ст. 115 України у виді 10 (десять) років позбавлення волі| конфіскацією усього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_4 визнати винуватим і призначити покарання за ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна; - за ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 11, 12 ч. 2 ст. 115 України у вигляді 10 (десяті років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Строк покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання, тобто з 28.02.2013. Попереднє увязнення з 18.10.2012 до 17.12.2012 ОСОБА_3 зарахувати в строк покарання (а.с.32. 204, 289).

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту затримання, тобто з 27.02.2013. Попереднє увязнення з 18.10.2012 до 17.12.2012 ОСОБА_4 зарахувати строк покарання ( а.с.36, 206, 283).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 Юрєвича задовольнити, стягнути на його користь солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 4000 (чотири тисячі) грн. процесуальних витрат та 95000 (дев'яносто пять тисяч) грн. моральної шкоди.

Речові докази які зберігаються в кімнаті збереження речових доказів Барського РВ ВМВС

країни у Вінницькій області: мотузку (шпагат) білого кольору зв'язаний вдвоє - знищити

ноутбук іноземного виробництва «Леново» в картонній упаковці, «мишку» та зарядний пристрій для ноутбука - повернути батькам обвинуваченого ОСОБА_3 (а.с. 153); аркуш паперу в клітинку на якому з однієї сторони зроблені записи олівцем, серед яких «Моя машина ВАЗ 21099» залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження (а.с. 107).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати на залучення експерта (висновок авто товарознавчої експертизи №117 від 23.11.2012) в розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн. - на користь держави (а.с.212-214),.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до набрання вироком чинності, залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя

Судді: