Номер провадження:1-в/521/798/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання начальника арештного дому ОВК УДптСУ в Одеській області (№14) про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Коминтернівського районного суду Одеської області від 05.06.2012 року, яким він був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Начальник арештного дому ОВК УДптСУ в Одеській області (№14) звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення з зв`язку з відбуванням засудженим 2/3 строку покарання, його сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Прокурор та представник ОВК у судовому засіданні просили задовольнити клопотання.
При цьому прокурор вважав, що застосування до ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення в 2008 році та скоєння їм нового злочину не може впливати на рішення суду. В чому саме відбувалося ставлення до праці з боку ОСОБА_4 , який не був працевлаштований на виробництві прокурор та представник ОВК пояснити не змогли.
ОСОБА_4 просив розглядати клопотання за його відсутності.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора та представника ОВК, суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_4 відбув 2/3 строку покарання, що дає формальну підставу для звернення з боку ОВК до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Проте суддя вважає, що у клопотанні та у виступі прокурора та представника ОВК не надано конкретних переконливих доказів про те, що процес виправлення ОСОБА_4 досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 26 квітня 2002 р. № 2 (далі Пленум) умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Таким чином, суддя вважає, що лише формальні підстави для звільнення засудженого умовно-достроково не можуть бути покладені в основу ухвалення вказаного рішення, а ігнорування рішень пленумів ВС України може бути підставою для притягнення судді до відповідальності.
Відповідно до Пленуму суддя повинен при застосуванні УДЗ враховувати вимоги ст. 50 КК України та встановлювати вплив УДЗ на вчинення засудженим нових злочинів. Таким чином, суддя не може не прийняти до уваги, те що до ОСОБА_4 26.12.2007 року держава вже застосовувала УДЗ, проте вказане рішення не вплинуло на ставлення засудженого до правослухняної поведінки та він скоїв тотожний умисний насильницькій злочин.
Так, адміністрація ПВК в характеристиці зазначає, що засуджений чесно та повністю виконує свої трудові обов`язки, а в довідки про заохочення вказано, що останній має 5 заохочень за ставлення до праці за підсумками роботи за квартал, проте в характеристиці на ОСОБА_4 начальник установи вказує, що засуджений не працевлаштований на виробництві, але працевлаштований днювальним дільниці карантину, діагностики і розподілу, залучався до праці, відповідно до ч.5 ст. 118 КВК України, прагне до покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, в характеристиці вказано, що до праці ставиться задовільно. Які саме трудові досягнення зробив ОСОБА_4 на ниві днювального, за які за підсумками роботи за квартал до нього були застосовані заохочення, прокурор та представник установи пояснити не змогли, що відповідно до вимог ст. 22 КПК України позбавляє суд можливості прийняти вказані посилання.
Інші характеризуючи дані, які вказані у клопотанні та характеристиці щодо ОСОБА_4 відповідно до ст. 81 КК України не є підставами для застосування УДЗ, про суддя вважає за необхідне надати їм оцінку.
Так, в клопотання та характеристиці вказано, що ОСОБА_4 дбайливо ставиться до майна установи, порушень режиму відбування покарання та розпорядку дня установ не допускає, по відношенню до представників установи ввічливий та тактовний, ставиться з розумної ініціативою до робіт по благоустрою установи, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, відвідує заходи соціально-виховного характеру (при цьому участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає), норми санітарії та особистої гігієни дотримує (зовнішній вигляд, спальне місце, ліжкова тумбочка).
Таким чином, керівництво установи та прокурор вважають можливим звільнити умовно-достроково засудженого який під час відбування покарання просто виконує покладені на нього обов`язки, які передбачені ст. 8, ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що керівництво установи 26.11.2014 року за наявністю всіх приведених вище підставах відмовило ОСОБА_4 в можливості УДЗ. При цьому з цього часу ОСОБА_4 отримав ще одне заохочення, що на думку судді не може свідчити про те, що з 26.11.2014 року сумлінна поведінка засудженого та його ставлення до праці змінилися на стільки, що з`явилися фактичні підстави для застосування УДЗ.
Суддя вважає, що сам факт звернення керівника установи з клопотанням про УДЗ, яке підтримано висновком засідання комісії не може свідчити про необхідність його автоматичного задоволення, а інших підстав для цього, а ні в наданих матеріалах, а ні у виступах сторін судді не надано.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання начальника арештного дому ОВК УДптСУ в Одеській області (№14) про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у відношенні ОСОБА_4 відмовити.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1