Справа № 1-кс/593/96/2015
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2015 р. м. Бережани

Слідчий суддя Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого слідчого відділу Бережанського РВ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани клопотання слідчого слідчого відділу Бережанського РВ УМВСУ в Тернопільській області про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Саранчуки Бережанського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2015 року слідчий слідчого відділу Бережанського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з клопотанням 30 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч.3 ст.185 КК України. Яке в наступному об`єднане в одне кримінальне провадження з кримінальним провадженням від 03 червня 2015 року № 0000142

07 вересня 2015 року за вказаним кримінальним провадженням ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Згідно матеріалів клопотання вбачається, що 28 червня 2015 року після 21 год. коли ОСОБА_5 , який в цей час перебував на вулиці с.Саранчуки Бережанського району, Тернопільської області, та розмовляв із своїм односельчанином ОСОБА_6 , який повідомив співрозмовнику про свій злочинний намір, під час розмови домовилися про спільне вчинення злочину. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме крадіжку бензину з гаража ОСОБА_7 , який знаходиться в с.Саранчуки Бережанського району, Тернопільської області.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 за попередньою змовою разом із ОСОБА_6 28 червня 2015 року близько 23 год. прибули на господарство ОСОБА_7 , що в с. Саранчуки Бережанського району, Тернопільської області, та переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, умисно таємно, проникнувши в середину гаражного приміщення, через не зачинені на замок ворота, які ОСОБА_6 відчинив, присвічуючи собі ліхтариком запальнички та мобільним телефоном, викрали близько 7 літрів бензину А-92, разом з ємностями у яких він перебував, а саме прозору пляшку від мінеральної води ємкістю 5 літрів в якій знаходився бензин А-92 об`ємом 5 літрів та пластикову каністру оранжевого кольору об`ємом 5 літрів в середині якої знаходився бензин в кількості близько 2 літрів, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном, чим завдали ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 150,90 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у інше приміщення.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 викрадення бензину з гаража ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 22.08.2015 року, під час якого останній повідомив про викрадення із його гаража, що у с.Саранчуки Бережанського району двох пластикових каністр в яких було близько 8 літрів бензину А-92;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 22.08.2015 року, ппід час якого той повідомив, що 30.07.2015 року він знайшов пластикову пляшку у коморі від мінеральної води у якій знаходився бензин та коли запитав у свого сина ОСОБА_6 , чий це бензин, то останній повідомив, що це його бензин, а якщо хоче то нехай йде продасть цей бензин;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 22.08.2015 року, під час якого та повідомила, що 30.07.2015 року до неї прийшов ОСОБА_8 з пластиковою пляшкою від мінеральної води у якій знаходився бензин та хотів продати, однак вона йому повідомила, що грошей немає, а може дати горілку на що ОСОБА_8 погодився та за вказаний бензин взяв літру горілки;

-заявою ОСОБА_9 , згідно якої та добровільно видала працівникам міліції пластикову пляшку від мінеральної води у якій знаходився бензин близько 3 літрів;

-протоколом огляду предметів від 22.08.2015 року під час якого оглянуто каністру та пластикову пляшку від мінеральної води із бензином, в пляшці з-під мінеральної води виявлено 3 літри рідини з запахом бензину в пластиковій каністрі з написом YUKOIL виявлено 1 літру рідини з запахом бензину.

Проаналізувавши та оцінивши наведені обставини в їх сукупності, враховуючи, що відповідно до п.6 ч.2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, однак така експертиза проведена не була, а було зібрано довідки про: вартість пластикової каністри та середньо ринкову вартість бензину А-92. Суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, - оскільки для підтвердження правильності кваліфікації дій особи за вказаним кримінальним правопорушенням необхідним є встановлення розміру матеріальних збитків шляхом проведення відповідної експертизи. Зважаючи на те, що слідством не встановлено розмір матеріальних збитків, це ставить під сумнів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з підстав та мотивів наведених у клопотанні, підозрюваний ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Зважаючи на те, що обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_5 вчинив тяжке кримінальне правопорушення немає, вчинені ним дії, виходячи з наявних доказів, можуть лише бути підставою для притягнення до відповідальності за кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Зважаючи на те, що за кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, а за кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 162 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

В клопотанні слідчий посилається на те, що зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від трьох до шести років, усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, немає постійного джерела доходу для існування і тому з метою незаконного збагачення може продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, з метою запобігання вказаних ризиків вважає за необхідне обрати найбільш м`який запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання.

Однак відомостей на підтвердження існування вказаних ризиків у клопотанні та матеріалах доданих до клопотання не наведено, так само як і не доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, оскільки кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 162 КК України належить до кримінальних правопорушень не великої тяжкості.

Зважаючи на вказане, а саме, що в клопотанні ставиться питання про обрання най м`якшого запобіжного заходу, прокурором не доведено, що наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий та прокурор, - в задоволенні клопотання слід відмовити та зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом.

Керуючись ст.ст. 176 179, 184, 194 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В застосуванні запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Саранчуки Бережанського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого - відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя