Справа №473/1427/15-к 03.11.2015 03.11.2015 03.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
за участю учасників судового провадження.
прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_11
Провадження № 11кп/784/749/15 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_12
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 , а також захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах просять оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини обвинувачених у вчиненні злочину.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.08.2015р.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину основного покарання за вироком того ж суду від 13.10.2014р. та остаточно призначено до відбування 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання щодо речових доказів.

На обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 посилаються на відсутність доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину. Стверджують, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілої ОСОБА_11 , яка була знайома з обвинуваченими. При цьому, спираючись на показання свідків, апелянти зауважують, що потерпіла є особою раніше судимою, вела антисоціальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, не працювала, а тому до її свідчень слід поставитись критично. Крім того, апелянти посилаються на заяву потерпілої ОСОБА_11 про напад на неї, яка не містила даних про викрадення у неї мобільного телефону, та стверджують, що остання постійно змінювала свої свідчення. Вважають, що показання інших свідків не підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину. Наполягають, що обвинувачений ОСОБА_5 на час скоєння кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, знаходився на залізничному вокзалі разом зі своєю донькою ОСОБА_13 , де зустрічав з м. Одеси свою знайому ОСОБА_14 . Вважають, що письмові докази також не підтверджують вину ОСОБА_5 . Звертають увагу, що огляд місця події проводився за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , експертиза по вилученим з місця огляду кухонним ножам не проводилась, слідів ОСОБА_5 на них виявлено не було, що на думку апелянтів, свідчить про непричетність останнього до вчинення злочину. Протокол пред`явлення ОСОБА_5 для впізнання ОСОБА_11 є недопустимим доказом. Медичне обстеження потерпіла ОСОБА_11 пройшла лише на третій день після події. Разом з тим, акт СМЕ не доводить, що саме ОСОБА_5 спричинив потерпілій виявлені у неї тілесні ушкодження. Також апелянти зауважують, що будь-які документи на підтвердження права власності потерпілої ОСОБА_11 на мобільний телефон, який як вона стверджує, в неї відібрали обвинувачені, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі виклав аналогічні доводи. Заперечує причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого злочину. Пояснює, що обвинувачені добре знайомі з потерпілою, неодноразово бували в її будинку, телефон потерпіла ОСОБА_11 сама віддала ОСОБА_8 для продажу. Вважає, що потерпіла ОСОБА_11 обмовила обвинувачених, оскільки спочатку в своїй заяві вона зазначала про напад на неї невідомих осіб. Крім того, вважає, що суд безпідставно вказав на штучне створення свідками алібі обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки їх показання в судовому засіданні спростовані не були. Зауважує, що під час проведення пред`явлення потерпілій обвинувачених для впізнання було порушено право останніх на захист.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 14.02.2015р. біля 16.00 год. в м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою, з корисних мотивів, для здійснення нападу на потерпілу ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном прибули до будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає.

Скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_11 вийшла з будинку у двір, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 через незачинені ворота зайшли у двір, де напали на потерпілу із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, нанесли їй удари ногами в область грудної клітини та руками в обличчя, внаслідок чого потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу веранди при виході з будинку. Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 схопили її за волосся та потягли до гостинної кімнати будинку, де продовжували наносити їй удари ногами по різним частинам тулубу. При цьому ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном потерпілої моделі «FLY DS107D» вартістю 500 грн., а ОСОБА_5 ,. схопивши в руки кухонний ніж, який лежав на столі у будинку, приставив його до шиї потерпілої, вимагав, щоб вона видала їм гроші та наявні в будинку коштовності. Отримавши на це відмову потерпілої ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з метою виявлення грошових коштів та інших цінностей обшукали кімнати будинку і, нічого не знайшовши, повернулися до кімнати, де знаходилася потерпіла і де обвинувачені з погрозами застосування ножа, який тримав в руках ОСОБА_5 , нанесли ОСОБА_11 ще біля трьох ударів ногами по тулубу, вимагаючи видачі їм грошей та іншого коштовного майна. Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 залишили житло потерпілої, забравши лише мобільний телефон моделі «FLY DS107D», чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на 500 грн.

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку своїх апеляційних скарг та апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги останнього та апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , прокурорів та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили вирок залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вину за пред`явленим обвинуваченням не визнали, суду пояснили, що до вчинення злочину відносно ОСОБА_11 відношення не мають.

Обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що 14.02.2015р він знаходився вдома. Біля 15.00 год. того дня він та його донька ОСОБА_13 вдвох пішли на залізничний вокзал, зустрічати їх спільну знайому ОСОБА_15 , яка мала приїхати до м. Вознесенська з м. Одеси. Електропотяг, який мав прибути до м. Вознесенська о 15.25 год., прибув із запізненням о 15.50 год. Після чого він та його донька ОСОБА_13 зустріли на пероні ОСОБА_15 , яка приїхала з м. Одеси, допомогли перенести її вантаж з перону залізничного вокзалу до автобусної зупинки, дочекалися на автобусній зупинці маршрутного таксі, яким відправили останню до місця її мешкання на вул. Корольова, після чого він з донькою повернулися до свого будинку по вул. Войкова в м. Вознесенську біля 17.00 год.

Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 14.02.2015р. біля 16.00 год. він знаходився в будинку АДРЕСА_2 в гостях у потерпілої ОСОБА_11 . Він та ОСОБА_11 вживали спиртні напої, були вдвох, більш нікого не було. Коли закінчилися алкогольні напої, потерпіла ОСОБА_11 дала йому свій мобільний телефон моделі «FLY DS107D» та запропонувала йому, щоб він пішов і продав даний мобільний телефон з її згоди. На виручені гроші ОСОБА_11 запропонувала йому придбати продукти харчування та алкогольні напої, та просила, щоб він після цього повернувся до неї. Він погодився, взявши з її згоди її мобільний телефон, пішов з будинку, де вона мешкає. Ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 він не спричиняв, мобільний телефон продав за її згодою, але до житла потерпілої ОСОБА_11 не повернувся. Гроші за продаж мобільного телефону потерпілої ОСОБА_11 витратив на власні потреби.

Проте, не зважаючи на невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, дослідивши під час судового розгляду зібрані та надані сторонами докази і оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, правильно дійшов висновку, що вина обвинувачених за пред`явленим їм обвинуваченням у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло, доведена.
Аналізуючи показання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , надані ними в судовому засіданні, суд вірно розцінив їх як прагнення обвинувачених уникнути кримінальної відповідальності та спосіб захисту. Твердження обвинувачених про їх непричетність до вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_11 спростовуються дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду доказами.
Досліджені судом докази на підтвердження вини обвинувачених є достовірними, допустимими та належними, вони не мають суттєвих протиріч, отримані з різних джерел та у передбаченому законом процесуальному порядку, об`єктивно відтворюють фактичні обставини вчинення злочину та узгоджуються між собою.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що вона наймає житло в м. Вознесенську Миколаївської області та мешкає в будинку АДРЕСА_2 і не є власником даного житлового будинку. 14.02.2015р. вона знаходилася в даному будинку одна. Біля 16.00 год. цього дня вона по господарським потребам вирішила вийти з будинку у двір. Коли вона виходила з веранди будинку, то побачила, як до неї підбігли двоє чоловіків, і почали наносити їй удари ногами в область грудної клітини та руками в обличчя, внаслідок чого вона втратила рівновагу та упала на підлогу веранди при вході в будинок. Після чого ці двоє чоловіків схопили її за волосся та потягли до гостинної кімнати будинку, де продовжували наносити удари ногами по різним частинам її тулубу. При цьому один із чоловіків на ім`я ОСОБА_16 взяв її мобільний телефон моделі «FLY DS107D», а брат ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_17 схопив в руки із столу кухонний ніж, приставив його їй до шиї та вимагав, щоб вона видала їм гроші та ювелірні вироби. Вона відповіла на це відмовою, після чого двоє нападників з метою виявлення грошових коштів та інших коштовностей обшукали кімнати будинку, але нічого не знайшли, повернулися до кімнати, де була вона, знову стали погрожувати їй ножем і наносити удари ногами, вимагаючи віддати їм гроші. Вона пояснила, що в будинку відсутні гроші та коштовні речі. Після чого нападники залишили її житло, забравши її мобільний телефон, вартість якого становить 500 грн. Нападник на ім`я ОСОБА_16 був одягнутий в темну куртку та темну шапку, нападник на ім`я ОСОБА_17 був одягнутий в болоньову темну куртку з вставками темно - синього кольору на рукавах.

Як показав свідок ОСОБА_18 , в першій половині дня 15.02.2015р. йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_8 та попросив його допомогти продати мобільний телефон моделі «FLY DS107D», на що він погодився. Біля опівдня 15.02.2015р. в його присутності ОСОБА_8 продав мобільний телефон моделі «FLY DS107D» за 200 грн., незнайомому для нього чоловіку. На виручені кошти від продажу мобільного телефону ОСОБА_8 придбав продукти харчування.

Допитаний свідок ОСОБА_19 показав, що 15.02.2015р. біля опівдня він придбав за 200 грн. мобільний телефон моделі «FLY DS107D». В подальшому даний мобільний телефон він видав добровільно працівникам міліції у зв`язку з проведенням досудового розслідування по даній справі.

Показання потерпілої ОСОБА_11 є послідовними, узгоджуються з наведеними показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, в тому числі:

висновком судової медичної експертизи № 61 від 16.02.2015р., відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_11 було виявлено тілесні ушкодження у виді крововиливів, підшкірних крововиливів та саден обличчя, крововиливу на лівому передпліччі, які виникли від дії тупих предметів, могли виникнути 14.02.2015р., та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 83 84).

Дану експертизу було проведено судово-медичним експертом в порядку, передбаченому законом, на підставі постанови слідчого від 14.02.2015р. про призначення судово медичної експертизи за матеріалами досудового розслідування даного кримінального провадження, яке було внесено до ЄРДР за заявою потерпілої ОСОБА_11 за попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки на той час слідчим було встановлено, що 14.02.2015р. біля 16.00 год. двоє невідомих чоловіків за місцем проживання потерпілої спричинили їй тілесні ушкодження, заволоділи її мобільним телефоном. Посилання апелянтів на те, що експертизу було проведено лише 16.02.2015р., на достовірність висновків експерта не впливає;

З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2015р. та від 21.02.2015р. вбачається, потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_5 як осіб, які вчинили відносно неї злочин 14.02.2015р. (а.с. 86-88, 92-93). Суд 1-ої інстанції вірно дійшов висновку, що дані докази є допустимими, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому чинним законодавством. До 08.04.2015р. досудове слідство за даним кримінальним провадженням здійснювалося за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, яке не відноситься до особливо тяжких злочинів, тому участь захисників, як це передбачено ч. 1 ст. 52 КПК України, не була обов`язковою. Крім того, на момент проведення впізнання як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_5 , їм ще не було повідомлено про підозру. Слідчі дії проводилися в присутності понятих, протоколи про пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2015р. та від 21.02.2015р. підписані всіма учасниками, в тому числі відповідно ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , без будь яких зауважень та доповнень. Як вбачається, клопотань про участь захисника при проведенні цієї слідчої дії ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не заявляли. Відповідно до ч. 2 ст. 48 КПК України підстав для залучення слідчим захисника для здійснення захисту обвинувачених за призначенням у випадках та в порядку, визначених ст.ст. 49, 53 КПК України; не було. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з моменту повідомленні про підозру ОСОБА_8 17.02.2015р., ОСОБА_5 07.04.2015р.для їх захисту був залучений захисник ОСОБА_7 , який приймав участь на досудовому та судовому слідстві. З огляду на зазначене, доводи апелянта ОСОБА_7 на порушення права обвинувачених на захист є безпідставними.

Як встановлено під час слідства, оглянутий мобільний телефон моделі «FLY DS107D», який був виданий свідком ОСОБА_19 17.02.2015р, належав потерпілій ОСОБА_11 ; що підтверджується даними протоколу огляду вказаного мобільного телефону, визнання його речовим доказом та розпискою потерпілої ОСОБА_11 про повернення їй телефону(а.с. 89, 90, 91).

Таким чином, показання потерпілої і вказаних свідків у сукупності із зазначеними письмовими доказами спростовують твердження апелянтів про непричетність обвинувачених до вчинення злочину. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 , хоча і не визнає вчинення ним інкримінованого злочину, проте не заперечує той факт, що 14.02.2015р. перебував в будинку, де мешкає потерпіла ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , та забрав у неї її мобільний телефон, яким розпорядився на власний розсуд.

За встановлених обставин, виходячи з сукупності вищенаведених доказів, суд 1-ої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у висунутому їм обвинуваченні за ч. 3 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу на потерпілу ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у житло,
Що стосується доводів апелянтів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 алібі, то суд 1-ої інстанції вірно критично оцінив показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , дійшовши висновку, що останні штучно створили алібі для обвинуваченого ОСОБА_5 . Оцінюючи в сукупності всі дослідженні судом докази та з урахуванням того, що свідок ОСОБА_13 є рідною донькою обвинуваченого ОСОБА_5 , а свідок ОСОБА_15 є його давньою знайомою, суд 1-ої інстанції вмотивовано не взяв до уваги їх показання, які суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.

Крім того, потерпіла ОСОБА_11 в суді 1-ої інстанції прямо вказала на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , як на осіб, які вчинили на неї напад з метою заволодіння її майном, з проникненням до її житла, з погрозами застосування до неї насильства небезпечного для її життя та здоров`я, спричинили їй тілесні ушкодження та заволоділи її мобільним телефоном. Як вбачається з звукозапису судового засідання, потерпіла детально розповіла суду про обставини вчинення злочину, стверджувала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 силою затягли її до будинку, де шукали гроші та цінності, при цьому обидва били її, потім погрожували ножем, який ОСОБА_5 приставляв їй до шиї, а ОСОБА_8 при цьому тримав її, вимагали, щоб вона віддала їм гроші та цінності. Не знайшовши в будинку ніяких цінностей, забрали її мобільний телефон та пішли. Про цей злочин вона одразу повідомила в міліцію. Мобільний телефон їй було повернуто працівниками міліції під час досудового розслідування, що підтверджується розпискою потерпілої (а.с. 91).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 після вчинення злочину відносно неї 14.02.2015р. близько 16 год. одразу, в той же день о 19.00 год. звернулася до Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.124). Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 в їх апеляційних скаргах на те, що у вказаній заяві не було зазначено обставин, за яких ОСОБА_5 та ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, не є підставою вважати, що в їх діях відсутній склад цього злочину. Як вбачається, обставини, які вплинули на остаточну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України, встановлені в ході досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000367, зареєстрованим в ЄРДР за заявою потерпілої ОСОБА_20 від 14.02.2015р.

Під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_5 та ОСОБА_8 як осіб, які вчинили відносно неї злочин. Будь-яких причин обмовляти обвинувачених у потерпілої ОСОБА_11 не було. Посилання апелянтів на її характеризуючи дані до даного кримінального провадження не мають відношення та не свідчать про неправдивість показань потерпілої ОСОБА_11 ..
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпіла ОСОБА_11 за власною ініціативою віддала йому свій мобільний телефон спростовуються показаннями останньої, які є конкретними, послідовними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Доводи ОСОБА_8 та його захисника щодо відсутності підтвердження права власності потерпілої ОСОБА_11 на повернутий їй мобільний телефон не мають значення, з огляду на те, що сам обвинувачений ОСОБА_8 в суді 1-ої інстанції не заперечував проти того, що мобільний телефон, який належав ОСОБА_11 , він 15.02.2015р. за допомогою свого знайомого ОСОБА_18 продав ОСОБА_19 ..
Посилання апелянтів на заперечення потерпілою знайомства з обвинуваченими з огляду на встановлені обставини справи не є підставою для визнання недостовірними її показань щодо вчинення ними злочину.
Як підтверджується звукозаписом судового засідання потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_18 були допитані в суді 1-ої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, повно, щодо обставин, які мають значення у справі.
Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає достатніми докази на підтвердження обвинувачення, за яким суд 1-ої інстанції визнав ОСОБА_5 та ОСОБА_8 винними. А тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг про скасування вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуюча

Судді