Категорія:ст.125 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2015 року ОСОБА_10 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України у зв`язку з передачою його на поруки трудового колективу ДЮФШ ФК «Волинь», кримінальне провадження за ч.2 ст.125 КК України закрито.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий та його представник, вважають ухвалу суду незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального закону, оскільки будь-яких обгрунтованих, законнних підстав для передачі обвинуваченого на поруки не було. Окрім того, вказують, що обвинувачений фактично розкаявся з метою уникнення відповідальності за вчинене. Просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, захисника та обвинуваченого, які заперечили скаргу, потерпілого та його представника, які повністю підтримали скаргу з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 47 КК України, ч.3 ст.288 КПК особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням. Виходячи з принципу доцільності, суд вправі застосувати положення зазначених норм. При цьому повинен виходити не тільки і не стільки з наявності передбачених цими нормами умов звільнення, але й з необхідності правового забезпечення виконання завдань, які передбачені ст.1 КК України, одним із яких є охорона прав і свобод людини. Суд має також зважити, що звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав є однією з форм реалізації кримінальної відповідальності і в кінцевому підсумку повинно слугувати виправленню особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння, та запобігати скоєнню нових посягань. Отже, виходячи з наведених положень закону, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обовязком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Отже, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, особа винна у його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені ст. 47 КК України.

Як вбачається з ухвали, суд першої інстанції, застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ст.47 КК України, послався на те, що останній вчинив злочин невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, розкаявся у вчиненому та колектив ДЮФШ ФК «Волинь» звернувся з клопотанням про передачу останнього їм на поруки.

Однак, ці висновки суду не в повній мірі відповідають дійсним обставинам.

Із вимог закону вбачається, що щире каяття (розкаяння) передбачає визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному правопорушенні невеликої тяжкості, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Разом з цим, як вбачається з обвинувального акту, пом`якшуючих обставин не встановлено, тобто ОСОБА_10 не визнавав свою винуватість, переданий на поруки під час підготовчого судового засідання, при цьому суд поверхнево обмежився лише з`ясуванням наявності каяття обвинуваченим. Вказане, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що обвинувачений лише формально в суді розкаявся у вчиненому.

Таким чином суд, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, застосував закон, який не підлягав застосуванню, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам, а судове рішення ухвалене без дотримання вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню.

Разом з тим, скасовуючи ухвалу, апеляційний суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.407 КПК України, призначає новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в процесі якого необхідно повно і об`єктивно розглянути справу та прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог КПК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2015 року, якою ОСОБА_10 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України у зв`язку з передачою його на поруки трудового колективу ДЮФШ ФК «Волинь», кримінальне провадження за ч.2 ст.125 КК України закрито, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в Луцькому міськрайонному суді Волинської області.

Головуючий

Судді