АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010495 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Понінка Полонського району Хмельницької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та їй призначене покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 71, 72, 73 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2012 року та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12 березня 2013 року у виді позбавлення волі строком на один (один) день, і остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць 1 (один) день,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченої - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 незаконно придбала, перевезла та зберігала наркотичні засоби без мети збуту, у великих розмірах, за наступних обставин.
Так, 3 вересня 2013 року приблизно о 10.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись в невстановленому слідством місці, згідно раніше досягнутої домовленості з невстановленою слідством особою про незаконне придбання наркотичного засобу для власного вживання, перерахувала грошові кошти на невстановлений слідством банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 1050 гривень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання наркотичного засобу без мети збуту, ОСОБА_5 в телефонній розмові з невстановленою слідством особою для незаконного придбання наркотичного засобу домовилась про зустріч 3 вересня 2013 року приблизно о15 год. біля «Жовтого» магазину, розташованого в с. Пінчуки, Васильківський район Київська область, після чого в цей же день приблизно о 15 годин, діючи згідно попередньо досягнутої домовленості, зустрілась з невстановленою слідством особою за вищевказаною адресою, у якої незаконно придбала для особистого вживання, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильованний вагою не менше 2,028 г. , який містився в пластиковій пляшці, місткістю 0, 33л з етикеткою «Моршинська» негазована, після чого перевезла незаконно придбаний нею особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований на територію Святошинського району м. Києва, де приблизно о 16.10 год. біля буд. № 3-А по вул. Гната Юри в м. Києві, була затримана працівниками міліції, які виявили та в подальшому вилучили в неї пластикову пляшку, ємкістю 0,33 л з рідиною темного кольору всередині - опієм ацетильованним масою, в рідині, - 2,028 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання, застосувати до неї ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з іспитовим строком.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано наявність у неї статусу ВІЧ-інфікованої, двох неповнолітніх дітей, визнання вини та щире каяття. За таких обставин обвинувачена вважає, що застосування ст. 75 КК України пропорційно відповідає вчиненому нею порушенню та буде достатньо для її виправлення.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.
Кваліфікація дій ОСОБА_5 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, перевезення і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, у великих розмірах, є правильною й також не заперечується.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом при призначенні покарання не враховані й інші обставини, які впливають на призначення покарання, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

При призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції враховані тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, особу обвинуваченої, яка раніше судима, не працює, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом при призначенні покарання не враховані щире каяття, перебування у неї двох неповнолітніх дітей, стан її здоров`я, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, дані про особу обвинуваченої, а також обставину, що пом`якшує їй покарання, - щире каяття, тобто, судом враховано й ту обставину, на відсутність якої посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачена.

Доводи обвинуваченої стосовно перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей є надуманими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Полонської райдержадміністрації № 528 від 26 листопада 2008 року ОСОБА_8 , 2005 року народження, та ОСОБА_9 , 2007 року народження, надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування в зв`язку тим, що мати ОСОБА_5 знаходилась в розшуку, а відомості про батька записані зі слів матері. 19 квітня 2010 року рішенням Полонського районного суду ОСОБА_5 визнана безвісно відсутньою (ас. 71-74).

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що обвинувачена піклується про дітей у будь-який інший спосіб.

Також матеріали справи не містять будь-яку інформацію щодо наявності у обвинуваченої статусу ВІЧ-інфікованої.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст..ст. 349, 363 КПК України, як і суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.. 404, 405 КПК України, перевіряє докази, надані сторонами. Разом з тим стороною захисту не надані беззаперечні докази на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинила дане кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2012 року, суд обґрунтовано застосувавши ст..ст. 71, 72, 73 КК України, призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України та за сукупністю вироків, яке відповідає її особі й ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, є необхідним і достатнім для її виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нею нових злочинів, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженою у той самий строк з дня вручення копії ухвали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .