Справа № 638/7317/15-к
Провадження № 1-кс/638/1464/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.05.2015
року Слідчий суддя Дзержинського районного суду міста Харкова: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_2 ,

підозрюваного: ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

слідчого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянув клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000265 від 30 квітня 2015року, за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 405, ч. 4 ст. 405 КК України, про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць м. Лозова Харківської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, раніше не судимий, старший кулеметник 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в :
01.05.2015р. слідчий військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 19 лютого 2015 року молодший сержант ОСОБА_3 призваний на військову службу під час мобілізації та з 15 квітня 2015 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 15 квітня 2015 року призначений на посаду старшого кулеметника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Молодший сержант ОСОБА_3 , 30 квітня 2015 року близько 14.15 годин у розташуванні польового табору військової частини НОМЕР_1 , який розташований у військовому містечку № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), усвідомлюючи, що старшина 9 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 прапорщик ОСОБА_7 являється для нього безпосереднім начальником та виконує обов`язки з військової служби, будучи невдоволеним законною вимогою прапорщика ОСОБА_7 щодо додержання порядку проходження військовослужбовцем військової служби, підлеглості, військової честі та військової дисципліни, діючи умисно, всупереч вимог вищезазначеного законодавства України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та грубо порушуючи порядок проходження військової служби, активно рухаючись у бік прапорщика ОСОБА_7 , почав погрожувати йому заподіянням тілесних ушкоджень та побоїв, а саме нанесенням ударів в область обличчя та тулубу, а також вчинив інші насильницькі дії щодо прапорщика ОСОБА_7 - долонею правої руки штовхнув останнього в обличчя.

Цього ж дня, солдат ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний шлях, діючи групою осіб разом з військовослужбовцями вказаної військової частини солдатом ОСОБА_8 та солдатом ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи невдоволеним законною вимогою начальника лейтенанта ОСОБА_10 щодо додержання порядку проходження військовослужбовцями військової служби, підлеглості, військової честі та військової дисципліни, всупереч вимог Закону, нанесли останньому численні побої.

Так, солдат ОСОБА_9 , 30 квітня 2015 року близько 14 годин 30 хвилин,реалізуючи вищевказані злочинні наміри групи, направлені на заподіяння побоїв начальнику лейтенанту ОСОБА_10 у зв`язку з виконанням обов`язків з військової служби, знаходячись у наметі польового табору військової частини НОМЕР_1 , який розташований у військовому містечку № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), наніс один сильний удар кулаком правої руки в область голови лейтенанта ОСОБА_10 по переніссю.

У свою чергу, солдат ОСОБА_8 , реалізуючи вказаний спільний злочинний умисел групи, діючи умисно, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область тулуба, після чого солдат ОСОБА_8 , штовхнув лейтенанта ОСОБА_10 на ліжко, та коли той впав, солдат ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, використовуючи надану ним у вищевказаний спосіб солдатом ОСОБА_11 фізичну перевагу над лейтенантом ОСОБА_10 нанесли останньому, кожен, численні побої в область голови, тулуба та інших частин тіла, проте вказані злочині дії були припинені іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , які в той час перебували у наметі.

Крім того, солдат ОСОБА_3 , 30 квітня 2015 року близько 14 годин 45 хвилин, знаходячись біля намету польового табору військової частини НОМЕР_1 , який розташований у військовому містечку № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи невдоволеним законною вимогою начальника лейтенанта ОСОБА_10 щодо додержання порядку проходження військовослужбовцями військової служби, підлеглості, військової честі та військової дисципліни, всупереч вищевказаних вимог законодавства України, діючи групою осіб разом з солдатом ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний намір направлений на заподіяння побоїв начальнику лейтенанту ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, наніс останньому численні побої в область голови, тулуба та інших частин тіла.

В той же час, командир 2 взводу 9 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_12 , усвідомлюючи застосування солдатом ОСОБА_3 та солдатом ОСОБА_8 побоїв по відношенню до лейтенанта ОСОБА_10 , з метою припинення вчинення останніми злочину, здійснив попереджувальний постріл в гору з особистої табельної зброї, після чого солдат ОСОБА_8 припинив наносити побої лейтенанту ОСОБА_10 .

При цьому, молодший сержант ОСОБА_3 на попередження старшого лейтенанта ОСОБА_12 , не відреагував, продовжував спричиняти побої лейтенанту ОСОБА_10 та наніс останньому не менше 5 ударів кулаками рук в область голови.

Дії ОСОБА_13 кваліфіковано за ч. 3 ст. 405,ч.4 ст. 405 КК України - тобто погроза вбивством або заподіянням тілесних ушкоджень чи побоїв начальникові, або знищенням чи пошкодженням його майна у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби або заподіяння тілесних ушкоджень, побоїв або вчинення інших насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану чи вчинені групою осіб, або із застосуванням зброї, або в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці..
ОСОБА_13 був затриманий 30.04.2015р. о 16г.00хв.

Підозра ґрунтується на показаннях свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протоколі допиту потерпілого ОСОБА_10 , а також інших матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування свого клопотання прокурор вказує,що підозрюваний ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, передбачених ч. 3. ст. 405 КК України за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років позбавлення волі та ч. 4 ст. 405 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років позбавлення волі. Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства, встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає підстави вважати, що він може переховуватись від органів досудового розслідування, скоїти інший злочин, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків в цьому ж кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_3 , що він дійсно разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 прийшли до намету де був потерпілий з метою відшукування матрасу та подушки ОСОБА_17 , які в нього зникли перед цим ,запитавши у потерпілого щоб він показав чи не має в нього цих речей, останній почав лаятись нецензурною лайкою в їх бік та висловлюватись образливо.При цьому він був вдягнений в цивільний одяг тому їм не було відомо що це лейтенант. В наметі ОСОБА_16 та цей лейтенант почали лаятись та штовхати один одного ,після чого вони всі на прохання лейтенанта вийшли на вулицю де йому запропонував лейтенант подратись та вони один одного стали бити руками,в нього від цього болить скула. Лейтенант ОСОБА_18 почав стріляти та вони перестали битись та розійшлись.

Захисник підозрюваного заперечував проти застосування до підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено ризики на які вказує прокурор та вони є голословними.Окрім того,його підзахисний має міцні соціальні зв*язки-дружину та дитину, постійно працює, має стабільний дохід, хворіє на гіпертонічну хворобу 2 ступеню.

Положеннями ст. 29 Конституції України кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочину чи його зупинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом 72 год. має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом 72 год. з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
Зазначена норма Конституції України майже повністю відтворює положення ст. 5 Конвенції.
У п. 2 ст. 5 Європейської Конвенції прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.
За приписами п. 3 ст. 5 Конвенції кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями пп. "c" п. 1 ст. 5, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно з п. 4 ст. 5 Конвенції кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, надано право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Частина 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованості підозри.
КПК України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «єнеобхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року). Частина 2 ст. 177 поширює вимогу «обґрунтованості підозри» також і на інші запобіжні заходи.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57)
Відповідно до ч.1ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
ч.4 вищезазначеної норми закону передбачено,що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства, встановлено наявність ризику, передбаченого п.3, ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає підстави вважати, що він може незаконно впливати на свідків в цьому ж кримінальному провадженні,якщо залишиться в даній військовій частині та буде продовжувати службу.

Що стосується існування інших ризиків,на які вказує прокурор,то суд вважає їх не доведеними та відсутніми певні обґрунтування їх існування.

Як вбачається з наданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу в останньому відсутні посилання на обгрутованість застосування більш м,яких запобіжних заходів для запобігання ризикам,зазначеним у клопотанні.
Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_13 він має 1 стягнення за те що він покинув шпиталь щоб віднести цигарки у частину ,має дружину та сина 15 років, працює на підприємстві ,має постійне місце мешкання ,про те,що потерпілий є начальником йому відомо не було, поведінка потерпілого носила образливий характер що і спровокувало бійку.
Таким чином, ОСОБА_13 фактично визнав обставини бійки між ним та потерпілим,не спростовував обставин.
З огляду на таке суд приходить до висновку про те,що особистість ОСОБА_13 прокурором не вивчено в достатній мірі що суд також враховує при обранні запобіжного заходу .
Таким чином,оскільки певних обґрунтувань щодо неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів ніж утримання під вартою не наведено в судовому засіданні,суд приходить до висновку про застосування до ОСОБА_13 більш м,якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Посилання прокурора на те,що ОСОБА_13 може вчинити інший злочин або незаконно впливати на свідків та потерпілого суд не може прийняти до уваги в обґрунтування неможливості обрання більш м,якого запобіжного заходу оскільки ці обгрунтування здійснені прокурором на підставі безпідставних міркувань. ОСОБА_13 розкаявся у вчиненому, дав детальні пояснення стосовно підозри,має міцні соціальні зв,язки,утримує неповнолітнього сина,страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеню.
При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини та утриманців, наявність у підозрюваного постійного міста роботи або навчання, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, відсутність судимостей у підозрюваного, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Беручи до уваги те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні злочину за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі та за його поведінкою потребується певний контроль суд вважає за можливе застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують обрання даного виду запобіжного заходу .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194,195, 196, 197, 199, 206, 211,213, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
Ухвалив:
Клопотання слідчого по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000265 від 30 квітня 2015року, за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 405, ч. 4 ст. 405 КК України, про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць м. Лозова Харківської області - задовольнити частково.

Застосувати стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць м. Лозова Харківської області запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця проживання АДРЕСА_1 , строком на 2 місяця до 29 червня 2015року .
з покладенням на останнього обов*язків: прибувати до військової прокуратури Харківського гарнізону за першою вимогою, не залишати місце проживання з 22-00годин до 06-00годин ранку та носити електронний засіб контролю.
Роз*яснити ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України та ч.6ст.195 КПК України .

Покласти зобов,язання на слідчого або працівника органу внутрішніх справ перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз*яснити ОСОБА_3 правила користування пристроєм,техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Строк дії ухвали 2 місяця до 29 червня 2015року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк, але з моменту вручення ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та підлягає врученню підозрюваному.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Копію ухвали отримав:

____ _________________ 2015 р. ___ год. ____ хв. _________________