Провадження № 1-кп/161/869/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 29 грудня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000167 від 20.01.2015 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луцьк, Волинської області, проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, одруженої, освіта вища, має на утриманні малолітню дитину, не працюючої, раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , 19 січня 2015 року близько 18 години 25 хвилин в темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у лівій смузі руху по вулиці Конякіна в напрямку вулиці Карпенка Карого зі сторони вулиці Гордіюк в місті Луцьку, із швидкістю приблизно 60 км/год., проявила безпечність та неуважність, не правильно оцінила дорожню обстановку, відволіклась від її спостереження, порушивши положення правил дорожнього руху (п. п. 2.3 (б), 11.2, 12.3, 18.4 ПДР), та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не вжила негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надала дорогу пішоходу, яка здійснювала перехід проїзної частини справа на ліво відносно руху автомобіля, та здійснила наїзд на ОСОБА_4 .

Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 спричинила пішоходу ОСОБА_4 , тілесне ушкодження у вигляді травматичного розриву селезінки з внутрічеревною кровотечею, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №127 від 06.02.2015, за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 , вимог п. п. 2.3 (б), 11.2, 12.3, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10 жовтня 2001р.:

п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

п.11.2 нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини;

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкод;

п.18.4 якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю. Суду дала показання, що 19.01.2015 близько 18 год., рухаючись на автомобілі по вул. Конякіна в м.Луцьку, здійснила наїзд на ОСОБА_4 , яка переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переходу. У вчиненому щиро розкаялась, просила суд суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду дала показання, що 19.01.2015 перетинаючи проїжджу частину по нерегульованому пішоходному переході на вул.Конякіна в м.Луцьку, відчула удар в лівий бік від проїжджаючого автомобіля, внаслідок чого вона впала. Згодом її знайома викликала швидку допомогу. Матеріальна та моральна шкода їй повністю відшкодована, претензій до ОСОБА_5 не має. На суворому покаранні обвинуваченої не наполягає.

Обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що вона правильно розуміє зміст пред`явленого їй обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності її позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми протиправними необережними діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Водночас, у ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд по справі не вбачає.
Обвинувачена ОСОБА_5 є не судимою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинила необережний злочин, вину визнала повністю та щиро розкаялась у вчиненому, є особою молодого віку, одружена, має постійне місце проживання, утримує малолітню дитину, потерпіла не наполягає на суворому покаранні, а тому, з врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а тому їй слід призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону, за яким вона притягується до кримінальної відповідальності, та на підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням мінімального іспитового строку, передбаченого ч.4 ст. 75 КК України.

Додаткове покарання, що передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, судом не призначається, оскільки ОСОБА_5 є одруженою, виховує малолітню дитину та керування транспортними засобами, пов`язане із обслуговуванням потреб її родини, а тому позбавлення цього права становитиме особистий і надмірний тягар для особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та її родини.

Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, а також відповідатиме принципу законності та не становитиме особистий і надмірний тягар для особи в контексті практики Європейського суду з прав людини.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.
Судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, що підтверджені документально, підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї згідно ст.76 КК України обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 залишити законному володільцю ОСОБА_5 ;
Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати за проведення: - інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 (дослідження технічного стану транспортних засобів) у розмірі 1228,80 грн. (висновок експерта №82 від 02.04.2015);

-судово-інженерної транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин і механізму ДТП) у розмірі 491,04 грн. (висновок експерта №199 від 02.09.2015);

-судової авто технічної експертизи у розмірі 2 304,00 грн (висновок експерта №8171 від 29.10.2015).

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

ГОЛОВУЮЧИЙ