Справа № 360/1014/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/186/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 17.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 30.11.2015 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Пісківка Бородянського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Внаслідок акта амністії ОСОБА_7 звільнено від відбування основного та додаткового покарання.

Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн.., на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) грн.

Стягнуто з «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7 600 (сім тисяч шістсот) грн., на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди в сумі 1 880 (одну тисячу вісімсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення автотехнічної та інженерно-транспортних експертиз у розмірі 1 596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) грн. 24 (двадцять чотири) коп.

Вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 22 грудня 2013 року, близько 18-ї години 00 хвилин, в смт.Бородянка Бородянського району Київської області, ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем «ГАЗ 31105» д.н.з. « НОМЕР_1 », та рухаючись по автодорозі «Київ-Ковель» в напрямку м.Києва, на пішохідному переході, (що розташований на 52 км + 950 м автодороги «Київ-Ковель»), порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: п.12.2, п.18.1 ПДР здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та неповнолітню ОСОБА_10 , що рухались по пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля «ГАЗ 31105», які отримали тілесні ушкодження.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, та ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення ОСОБА_7 вимог п.12.2, п.18.1 Правил дорожнього руху, перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали - спричиненням тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_9 та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з вироком, в апеляції представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди та постановити ухвалу, якою стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 219 240 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 301 455 грн.

В обґрунтуванні апеляції вказує, що при вирішенні питання в частині цивільного позову судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу, не враховано обсяг моральних страждань, які були їм спричинені внаслідок протиправних дій обвинуваченого, не взято до уваги висновок фахівців Українського центру судових експертиз, безпідставно зменшено суми відшкодування моральної шкоди.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати, дослідити висновок інженерно-трасологічної експертизи від 18.03.2015 року та від 29.04.2015 року, покази обвинуваченого та покази експерта ОСОБА_12 .

В обґрунтування апеляції вказує, що суд зробив неправильний висновок відносно наявності в його діях порушень вимог п.12.2 ПДР України та цей пункт підлягає виключенню з обвинувачення, оскільки він не є причиною наїзду на пішоходів в даних конкретних дорожніх умовах, судом не було з`ясовано чи обвинувачений мав об`єктивну можливість бачити потерпілих, які перебували на пішохідному переході, коли саме він мав їх побачити і чи мав технічну можливість шляхом застосування екстреного гальмування безпечно зупинити автомобіль, або здійснити інший маневр, щоб уникнути наїзду на них, судом було залишено поза увагою, що експертні висновки від 18.03.2015 року №5-01/201 та від 29.04.2015 року №5-01/332 хоча і мають значні розбіжності початкових даних, однак мають однаковий кінцевий висновок, вони містять суттєві суперечності та недоліки, допит експерта в судовому засіданні не розв`язав очевидних суперечностей, тому просить призначити повторну судову автотехнічну експертизу, крім того звертає увагу суду, що при обґрунтуванні вироку в частині цивільного позову, судом не було враховано ступінь причетності до трагедії самих потерпілих, які в порушення ПДР не переконались в тому, що перехід для них буде безпечним.

В запереченні на апеляцію обвинуваченого, представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, з підстав того, що доводи викладені в ній не знайшли свого підтвердження під час судового слідства, висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наявними у ньому доказами в їх сукупності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила судове рішення залишити без зміни, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію обвинуваченого та заперечили апеляцію представника потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середні та тяжкі тілесні ушкодження, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.

Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення - безпідставні та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема:

-показаннями потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких 22 грудня 2015 року близько 18 години, вони разом з дочкою ОСОБА_10 вийшли з будинку по АДРЕСА_2 , ввечері було темно на пішохідному переході та на дорозі, вони пропустили дві машини, які рухались по дорозі, після чого вона взяла свою дочку ОСОБА_10 за руку та почали переходити дорогу, вона йшла попереду, машину побачила заздалегідь та думала, що водій буде гальмувати і пропустить їх, вона йшла та дивилась прямо, ніяких звуків термінового гальмування не чула. Потім на них було скоєно наїзд автомобілем який рухався у напрямку м.Київ. Наїзд відбувся на пішохідному переході, коли вони пройшли майже до середини дороги.
-показаннями потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких, 22 грудня 2015 року близько 18 години, вони разом з матір`ю ОСОБА_9 вийшли з будинку по АДРЕСА_2 , переходили пішохідний перехід, внаслідок чого водій автомобіля здійснив на них наїзд, після чого вона нічого не пам`ятає.
-показаннями свідка ОСОБА_13 згідно яких, 22 грудня 2015 року, вони їхали з чоловіком ОСОБА_7 з «Тетерева» до м. Києва, коли в смт.Бородянка проїхали круг, виїхавши на пряму дорогу побачила в світлі ближніх фар на пішохідному переході дві людини, після чого її чоловік почав терміново гальмувати але не встиг, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілих. Після чого, вони зупинилися та вона швидко підійшла до потерпілих.
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 грудня 2013 року, схеми ДТП, з якого вбачається місце скоєння ДТП, а саме смт. Бородянка Бородянського району Київської області а/д «Київ-Ковель» 52км.+950 м. на пішохідному переході (Том 1 а.с. 150-157).
-висновком автотехнічної експертизи №1187А від 05 січня 2015 року та ілюстрованих таблиць доданих до неї, якою було встановлено, що рульове керування автомобіля «ГАЗ 31105», д.н.з. « НОМЕР_1 », на момент огляду знаходилось в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма на момент огляду знаходилась в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля на момент огляду знаходились в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено (Том 1 а.с. 173-176).
-протоколом проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2015 року з якого вбачається, що за участю підозрюваного ОСОБА_7 , та свідка ОСОБА_13 було проведено відтворення дій, обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 грудня 2013 року (Том 1 а.с. 145-148).
-висновком інженерно-транспортної експертизи №5-01/332 від 29 квітня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2 та 18.1 Правил Дорожнього рухуУкраїни. На момент вчинення ДТП, швидкість руху його автомобіля відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху. Також, при вчиненні ДТП, ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом застосування термінового гальмування в момент виявлення небезпеки для руху ( Том 1 а.с.168-170).
-висновком інженерно-транспортної експертизи №5-01/332 від 29 квітня 2015 року згідно якого слід гальмування, залишений «ГАЗ 31105» на місці пригоди, відповідає швидкості 40-45 км/год. Швидкість руху автомобіля «ГАЗ 31105», відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху. Також встановлено, що водій автомобіля «ГАЗ 31105», мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху( Том 1 а.с.206-208).
Доводи обвинуваченого про необхідність дослідження висновку інженерно-трасологічної експертизи та показів обвинуваченого і експерта ОСОБА_12 не ґрунтуються на вимогах ч.3 ст.404 КПК України, оскільки вказані докази, у відповідності до вимог закону, були досліджені судом першої інстанції та їм була надана відповідна юридична оцінка.
Колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого про відсутність можливості уникнути ДТП у зв`язку зі збігом кількох негативних факторів (близькість розташування пішохідного переходу до заокруглення дороги, неуважність потерпілих під час проходження пішохідного переходу, відсутність освітлення дороги), є малопереконливими, направленими на уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до п.12.2 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Висновок суду про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.., та на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн., відповідає вимогам закону, належним чином мотивований, з детальним викладенням обґрунтування такого рішення, відповідає вимогам закону, виходячи із засад розумності, справедливості та домірності, з яким погоджується і колегія суддів.

Тому, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, надав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття судового рішення, та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , яка є наявна в матеріалах справи, застосував до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».

Суд при призначенні покарання, врахував всі обставини справи та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності з вимогами ст. 65 КК та положеннями загальної частини Кримінального кодексу України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 30.11.2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Головуючий

Судді