провадження 1кс/201/7120/2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на дії слідчого СВ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області та зобов`язання повернути вилучене майно,-

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій вона просить визнати неправомірними дії старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 щодо неповернення майна, вилученого при проведенні обшуку 27.02.2015 за адресою: АДРЕСА_1 , повернути усе вилучене при обшуку майно та документи.
В обґрунтування скарги вказала, що 27.02.2015 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015, постановленої в рамках кримінального провадження № 0000008 за ознаками ст.ст. 27, 212 КК України, проведено обшук у її житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено її особисті речі, зокрема, мобільний телефон, три електронних носії інформації, ноутбук. До цього часу правовий статус майна не визначено та не повернуто.
В ході судового засідання заявник підтримала доводи своєї скарги та повідомила, що в період її розгляду слідчим повернуто лише телефон, інші вилучені речі не повернуто.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти повернення заявнику вилучених речей.
Вислухавши в судовому засіданні заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступного правового висновку.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015, надано дозвіл слідчому СВ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 на проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 , з метою виявлення і вилучення документів і предметів, що свідчать про фінансово-господарську діяльність КП ДОР «Аульський водовід».
Згідно з протоколом обшуку від 27.02.2015 проведено обшук за вказаною адресою.
Як вказано у протоколі обшуку, під час проведення обшуку за вказаною адресою, вилучено: мобільний телефон, три флеш носія інформації та ноутбук та зазначено їх ідентифікуючі ознаки.
Як встановлено в судовому засіданні, дане майно не визнавалося в ході слідства речовими доказами, із відповідним клопотанням до слідчого судді про арешт вказаного майна слідчий не звертався.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Згідно із ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол.
Слід зазначити, що згідно з нормою ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Отже, арешт майна є одним із заходів забезпечення цивільної відповідальності та протидії подальшому вчиненню протиправних дій. На речі, які приєднані до кримінального провадження як речові докази не завжди має накладатися арешт, зокрема, якщо вони не можуть бути засобами забезпечення відповідальності підозрюваного, обвинуваченого.
Згідно зі ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно вилучене: - за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; - за ухвалою слідчого судді або суду, у випадку відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; - у випадках, передбачених частиною 5 ст. 171 КПК України, ч.6 ст. 173 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинне бути подане слідчому судді не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути повернуте особі, у якої воно було вилучено.
Як встановлено в судовому засіданні, слідчий не звертався до слідчого судді із клопотанням про арешт вилученого в ході обшуку майна, вилучене майно не визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та воно не передано наразі для проведення експертизи, а тому підлягає поверненню.
До того ж, слід зазначити те, що з часу вилучення майна минуло більше п`яти місяців, однак майно заявнику не повернуто, його правовий статус не визначено, що порушує її право на користування цим майном.
При прийнятті рішення про зобов`язання повернути вилучене майно заявнику судом враховано позицію прокурора, який не заперечував проти такого повернення.
Ураховуючи вищевикладене, скарга підлягає задоволенню, а вилучене майно поверненню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000008, повернути ОСОБА_3 майно вилучене при проведенні обшуку 27.02.2015 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1