Вирок
Іменем України
16 жовтня 2015 року Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000109 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Копище Олевського району Житомирської області, освіта середня, військовослужбовець прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 - посада водій, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до обвинувального акту від 25.12.2014 року, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №73-ОС від 17 лютого 2012 року молодшого сержанта ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу загону та призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія групи інженерного облаштування державного кордону відділення інженерного облаштування державного кордону відділу інженерного та технічного забезпечення.

Відповідно до ст. ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_7 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Однак, молодший сержант ОСОБА_7 під час проходження військової служби в органах Державної прикордонної служби України, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно відкрито відмовився виконувати наказ начальника.

Так, 27 серпня 2014 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/712-6843 від 27.08.2014 «Про відрядження персоналу», яким був встановлений перелік військовослужбовців персоналу екіпажів спеціальної техніки загону, в тому числі молодший сержант ОСОБА_7 , які підлягають відрядженню до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою прийому спеціальної техніки з ремонту та її переміщення.

Разом з тим, 28 серпня 2014 року близько 10 год. заступник начальника прикордонного загону - начальник інженерно-технічного відділу полковник ОСОБА_8 , перебуваючи у власному службовому кабінеті адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності свого заступника - майора ОСОБА_9 , особисто довів до молодшого сержанта ОСОБА_7 зміст вказаного розпорядження та про необхідність вибуття 29 серпня 2014 року ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однак, того ж дня близько 10 год. молодший сержант ОСОБА_7 , перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен вибути у відрядження, в порушення вимог ст. ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, через не бажання вибувати у відрядження, виявив непокору - у відкритій категоричні формі відмовився виконати розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/712-6843 від 27.08.2014 «Про відрядження персоналу» (далі Розпорядження), повідомивши заступника начальника прикордонного загону - начальника інженерно-технічного відділу полковника ОСОБА_8 про відмову вибувати у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також подав письмовий рапорт на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_10 про відмову вибувати у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 для прийому спеціальної техніки з ремонту та її переміщення, після чого відданий йому наказ відкрито не виконав та до вказаного вище підрозділу не вибув.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 402 КК України як непокора, тобто відрита відмова виконати наказ начальника.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному порушенні не визнав та пояснив, що він проходить військову службу у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді водія - молодшого інспектора державної прикордонної служби 2 категорії у військовому званні молодший сержант. В квітні 2014 року він під час проходження служби отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому малогомілкової кістки лівої ноги, внаслідок чого йому наклали гіпс та майже до 7 червня 2014 року перебував на лікарняному, після чого приступив до служби. Крім того за рекомендацією лікаря потребував оперативного втручання в зв`язку з неправильним зрощенням кістки. Про свій стан він доповів начальнику відділу ОСОБА_11 та начальнику медичної служби загону. В червні 2014 року прийшла телефонограма про необхідність вибуття до м. Хмельницька для проходження курсів водіїв БТР, який проходили в академії Державної прикордонної служби України. Не зважаючи на його скарги на стан здоров`я, його було відправлено на вказані курси, з яких повернувся по минуванню трьох тижнів. В липні 2014 року його було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де повідомлено про необхідність виїзду до м. Миколаїв, а саме до Миколаївського бронетанкового заводу, з метою отримання БТР та участі на навчаннях на полігоні ІНФОРМАЦІЯ_5 . Не зважаючи на усні звернення та скарги до медичної частини на стан здоров`я, за наказом командування він змушений був їхати до м. Миколаїв. В серпні 2014 року повернувся з відрядження та продовжив службу у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 28 серпня 2014 року полковником ОСОБА_8 в його службовому кабінеті в присутності майора ОСОБА_9 , в усному порядку було доведено розпорядження АДПС України №Т/7712-6843 від 27.08.2014 року «Про відрядження персоналу» та в усній формі наказав йому про необхідність вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою прийому спеціальної техніки, оскільки він проходив навчання механіків-водіїв та навідників операторів БТР. Повідомивши про неможливість виконання даного наказу за станом здоров`я (біль в лівій нозі в зв`язку з переломом, який отримав 23.04.2014 р.) та потребує медичного обстеження. Полковник ОСОБА_8 запропонував написати рапорт про відмову виконати його наказ, після чого він написав рапорт і додав письмове пояснення, в якому зазначив, що не може виконати Розпорядження за станом здоров`я. В цей же день його було направлено на госпітальну військово лікарську комісію при Центральному клінічному госпіталі ІНФОРМАЦІЯ_6 . В період з 24.09.2014 р. по 14.10.2014 р. перебував на стаціонарному лікуванні та в період з 20.10.2014 р. по 29.10.2014 р. перебував на амбулаторному лікуванні в Олевській центральній районній лікарні. Вважає себе невинним у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні та прохає суд виправдати його.

В ході судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення обґрунтувала доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та матеріалами кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_8 - заступник начальника загону начальника інженерного технічного відділу, пояснив суду, що 27.08.2014 року надійшло розпорядження Державної прикордонної служби «Про відрядження персоналу», з метою прийому спеціальної техніки з ремонту та її переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_4 та відрядити персонал екіпажів спеціальної техніки, що проходив допідготовку на ДП « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». Так як ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями пройшли необхідну підготовку механіків-водіїв та навідників операторів БТР, на виконання вказаного розпорядження було прийнято рішення про направлення підготовленого екіпажу в який входив ОСОБА_7 28.08.2014 року близько 10 години перебуваючи у власному службовому кабінеті адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності свого заступника майора ОСОБА_9 , особисто довів до молодшого сержанта ОСОБА_7 зміст вказаного розпорядження та в усній формі наказу наказав вибути у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але ОСОБА_7 відмовився виконати наказ в зв`язку з проблемами зі здоров`ям, а саме біль в лівій нозі. Після чого він був попереджений про кримінальну відповідальність та було запропоновано письмово оформити відмову, що він власноруч зробив рапортом та додав до нього письмове пояснення. Також пояснив, що письмовий наказ про відрядження ОСОБА_7 не видавався, посвідчення на відрядження не оформлявся, оскільки ОСОБА_13 відмовився від виконання його усного наказу. Крім цього зазначив, що особисто йому ОСОБА_7 на стан здоров`я не скаржився. Після відмови виконання наказу було зібрано нараду командування та вирішено направити військовослужбовця ОСОБА_7 до Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України з метою проходження військово-лікарської комісії (т. 1 а/с 25).

Свідок ОСОБА_9 - заступник начальника інженерного технічного відділу, пояснив суду, що дійсно 28.08.2014 року близько 10 години перебував у службовому кабінеті заступника начальника загону полковника ОСОБА_8 та суду надав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_8 . Також пояснив, що в Розпорядженні прізвища ОСОБА_7 вказано не було, була вказівка направити підготовлений екіпаж, оскільки ОСОБА_7 та інші особи проходили підготовку, їм було оголошено Розпорядження та наказано вибути у відрядження, письмового наказу про відрядження ОСОБА_13 не було.

Свідок ОСОБА_12 начальник відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила суду, що ОСОБА_7 проходить військову службу в Державній прикордонній службі України за контрактом та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №73-ОС від 17.02.2012 року ОСОБА_7 зараховано на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія групи інженерного облаштування державного кордону відділення інженерного облаштування державного кордону відділу інженерного та технічного забезпечення. 27.08.2014 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло Розпорядження, 28.08.2014 року заступник начальника загону ОСОБА_8 ознайомивши ОСОБА_7 з Розпорядженням та з метою його виконання в усній формі наказав вибути у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 для перегону спеціальної техніки, оскільки раніше ОСОБА_7 разом з іншими проходив таку підготовку, але останній в зв`язку зі скаргами на здоров`я відмовся виконувати наказ про що написав рапорт. Письмового наказу про відрядження не було, після відмови виконання наказу було вирішено направити ОСОБА_7 до госпіталю на військово-лікарську комісію. Також в судовому засіданні після дослідження особової справи військовослужбовця ОСОБА_7 по суті заданих питань свідок пояснила, що 29.07.2011 року Державною прикордонною службою України з ОСОБА_7 був укладений контракт про проходження військової служби терміном три роки, по 29.07.2014 року. На момент закінчення контракту від ОСОБА_7 14.04.2014 року до керівництва загону надійшов рапорт про намір продовження терміну дії контракту на 5 років з 28 липня 2014 року, в зв`язку з чим 29.07.2014 року було укладено новий контракт. Чи особисто ОСОБА_13 підписував контракт їй не відомо, оскільки в зв`язку з оголошенням особливого періоду контракт був направлений на підписання на кордон де перебував ОСОБА_7 , після чого був повернутий у відділ кадрів.

Крім того, в обґрунтування обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, стороною обвинувачення надано суду письмові докази, а саме:

- наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №828 від 18 вересня 2014 року про результати службового розслідування по факту відмови 28.08.2014 року від виконання розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/712-6843 від 27.08.2014 «Про відрядження персоналу» молодшим сержантом ОСОБА_7 (т. 2 а/с. 11-12);

- аркуш бесіди начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 з військовослужбовцем ОСОБА_7 по причині закінчення проведення службового розслідування (т.2 а/с. 13);

- витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №147-ВВ від 14 липня 2014 року про вибуття у відрядження молодшого сержанта водія ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_3 ) для участі у підготовці механіків-водіїв та навідників-операторів БТР, терміном 24 доби, з 14.07.2014 р. по 06.08.2014 р. (т. 2 а/с. 20);

- витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №166-ВВ від 01 серпня 2014 року про вибуття у відрядження молодшого сержанта водія ОСОБА_7 до відділу прикордонної служби (Миколаїв) військової частини НОМЕР_1 , з метою проведення підготовки механіків-водіїв та навідників операторів БТР, терміном 17 діб, з 03.08.2014 р. по 19.08.2014 р. (т. 2 а/с. 21);

- вхідна телеграма №425 від 27.08.2014 року - розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/712-6843 від 27.08.2014 «Про відрядження персоналу» з метою прийому спеціальної техніки з ремонту та її переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2 а/с. 22);

- рапорт від 28 серпня 2014 року молодшого інспектора державної прикордонної служби 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_7 про відмову виконання розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/712-6843 від 27.08.2014 «Про відрядження персоналу» (т. 2 а/с. 23);

- письмове пояснення ОСОБА_7 від 28 серпня 2014 року щодо відмови виконання Розпорядження в зв`язку з проблемами зі здоров`ям, а саме біль в лівій нозі (т. 2 а/с. 24);

- довідка №428 від 03 вересня 2015 року видана Центральним клінічним госпіталем, відповідно до якої 03 вересня 2014 року проведено медичний огляд госпітальною військово-лікарською комісією при Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України, військовослужбовцю ОСОБА_7 поставлено діагноз: залишкові явища після закритого перелому дистальної третини лівої малогомільної кістки (23.04.2014) у вигляді незначної контрактури лівого гомілково-ступневого суглобу. Травма одержана в результаті нещасного випадку, пов`язана з проходженням військової служби. Придатний до військової служби. (т. 2 а/с. 26);

- службова характеристика військовослужбовця ОСОБА_7 , відповідно до якої при проходженні військової служби характеризується посередньо (т. 2 а/с. 29);

- посадова інструкція молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 3 категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшого сержанта ОСОБА_7 (т. 2 а/с. 34-38);

- медична характеристика військовослужбовця ОСОБА_7 від 24.09.2014 року , відповідно до якої встановлений діагноз: залишкові явища після закритого перелому дистальної третини лівої гомілково-ступневого суглобу (т. 2 а/с. 39);

- протокол огляду документа від 11.10.2014 року особової справи №862 військовослужбовця ОСОБА_7 (т. 2 а/с. 51);

- послужний список військовослужбовця ОСОБА_7 про проходження військової служби у Збройних Силах України (т. 2 а/с. 52-59);

- витяг з наказу №73-ОС від 17 лютого 2012 року про зарахування до списків особового складу загону та призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія групи інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділення інженерного облаштування державного кордону відділу інженерного та технічного забезпечення (т. 2 а/с. 61);

- висновок комісійної судово-медичної експертизи за № 152 від 10.11.2014 року, згідно якого:

п. 1: У ОСОБА_7 мав місце закритий косий перелом нижньої третини тіла лівої малогомілкової кістки, який міг утворитися в результаті відвернення ноги при фіксованій стопі в термін - 22.04.2014 року і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я.

п. 2: На місці перелому сформувалась кісткова мозоль з деформацією кістки по осі та розвитком після травматичного нейро-дистрофічного синдрому лівої нижньої кінцівки з порушенням функції ходи.

п. 3: Дана патологія на даний час не вимагає негайного оперативного лікування, однак потребує тривалого консервативного медикаментозного лікування. Зазвичай працездатність при переломах тіла кісток гомілки відновлюється через 5-6 місяців, однак в даному конкретному випадку через розвиток нейро-дистрофічного синдрому встановити термін відновлення працездатності не представляється можливим. (т. 2 а/с. 83-85);

- консультативний висновок спеціаліста Олевської центральної лікарні від 09.10.2014 та від 20.10.2014 року, яким встановлено наявність у ОСОБА_7 перелому лівої ноги та рекомендації щодо лікування хвороби.(т. 2 а/с. 86, 92);

- довідка №26 від 23 грудня 2015 року видана Центральним клінічним госпіталем, відповідно до якої 23 грудня 2014 року проведено медичний огляд госпітальною військово-лікарською комісією при Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України, військовослужбовцю ОСОБА_7 поставлено діагноз: залишкові явища після закритого перелому нижньої третини діафізу лівої малогомільної кістки зі зміщенням (23.04.2014) та консервативного лікування гіпсовою іммобілізацією у вигляді неправильно консолідованого перелому лівої малогомілкової кістки та післятравматичної невропатії лівого малогомілкового нерву з незначним порушення функції. Травма одержана в результаті нещасного випадку, пов`язана з проходженням військової служби. Придатний до військової служби. (т. 2 а/с. 94);

Суд визнає, що обвинувачений ОСОБА_7 та свідки давали правдиві покази суду, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судове слідство, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши доводи учасників процесу, вияснивши у них, чи всі вони докази подали на підтвердження своїх доводів, виконавши вимоги ст. 370 КПК України, суд прийшов до переконання, що як під час досудового розслідування справи, так і під час судового розгляду не доведено вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, тому він по пред`явленому обвинуваченню підлягає визнанню не винуватим і по суду виправданим, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.4 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року з змінами «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», коли немає доказів, які б підтверджували обвинувачення, і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів, всі сумніви, щодо доведеності обвинувачення повинні тлумачитись на користь підсудного і суд зобов`язаний постановити згідно з ч.3 ст. 373 КПК України виправдальний вирок.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визначене судом недоведеним, підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що жоден з доказів запропонований органами досудового слідства і прокурором та перевірений в судовому засіданні, як окремо так і всі в сукупності, не можуть бути покладені у беззаперечне підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального провадження передбаченого ч.1 ст. 402 КК України.

Так, ОСОБА_7 ніколи не визнавав вчинення ним злочину передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, наполягаючи, що свої службові обов`язки він виконував належним чином, але він не міг за станом здоров`я виконати усний наказ заступника начальника загону ОСОБА_8 про необхідність прибуття 29.08.2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 про що написав рапорт та пояснення і просив направити його на лікування.

Вказане твердження обвинуваченого знайшло своє підтвердження під час допиту свідків та дослідженні письмових доказів.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до молодшого сержанта ОСОБА_7 заступником начальника прикордонного загону ОСОБА_8 доведено зміст Розпорядження та в усній формі наказав вибути у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але ОСОБА_7 відмовився виконати наказ в зв`язку з проблемами зі здоров`ям. Після чого ОСОБА_7 було запропоновано письмово оформити відмову, що він власноруч зробив рапортом та додав до нього письмове пояснення, в якому зазначив, що не може виконати Розпорядження за станом здоров`я, а саме біль в лівій нозі яка потребує обстеження. Після цього було вирішено направити військовослужбовця ОСОБА_7 до Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України з метою проходження військово-лікарської комісії (т. 2 а/с. 25).

Дослідженими письмовими матеріалами судом встановлено, що відповідно до довідки № 26 від 23.12.2014 року Центрального клінічного госпіталю ІНФОРМАЦІЯ_6 та виписного епікрізу за № 4248/639 від 24.12.2014 року, ОСОБА_7 поставлено діагноз: залишкові явища після закритого перелому нижньої третини діафізу лівої малогомілкової кістки зі зміщенням (23.04.2014) та консервативного лікування гіпсовою іммобілізацією у вигляді неправильно консолідованого перелому лівої малогомілкової кістки та посттравматичної невропатії лівого малогомілкового нерву з незначним порушенням функції, а також рекомендовано зміна військової професії, в зв`язку із наявністю невропатії малогомілкового нерва та з метою запобігання травматизму на службі.

В зв`язку з хворобою ОСОБА_7 в період з 24.09.2014 р. по 14.10.2014 р. перебував на стаціонарному лікуванні та в період з 20.10.2014 р. по 29.10.2014 р. перебував на амбулаторному лікуванні в Олевській центральній районній лікарні, що підтверджується листами непрацездатності серії АГЗ №913177 від 14.10.2014 року та серії АГЗ №913295 від 20.10.2014 року (т.2 а/с. 70-71).

Відповідно до епікриз №3909/408, ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Олевської центральної лікарні з 24.09.2014 по 14.10.2014 року (т.2 а/с. 90), під час лікування винесено консультативний висновок спеціаліста Олевської центральної лікарні від 09.10.2014 та від 20.10.2014 року, яким встановлено наявність у ОСОБА_7 перелому лівої ноги та рекомендації щодо лікування хвороби.(т. 2 а/с. 86, 92);

Крім того, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №152 від 10.11.2014 року встановлено, що у ОСОБА_7 мав місце закритий косий перелом нижньої третини тіла лівої малогомілкової кістки, який міг утворитися в результаті відвернення ноги при фіксованій стопі в термін - 22.04.2014 року і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я. На місці перелому сформувалась кісткова мозоль з деформацією кістки по осі та розвитком післятравматичного нейро-дистрофічного синдрому лівої нижньої кінцівки з порушенням функції ходи. Дана патологія на даний час не вимагає негайного оперативного лікування, однак потребує тривалого консервативного медикаментозного лікування. Зазвичай працездатність при переломах тіла кісток гомілки відновлюється через 5-6 місяців, однак в даному конкретному випадку через розвиток нейро-дистрофічного синдрому встановити термін відновлення працездатності не представляється можливим. (т. 2 а/с. 83-85);

Таким чином, встановлені обставини дають підстави вважати, що на момент виконання Розпорядження військовослужбовець ОСОБА_7 перебуваючи на посаді водія за своїм станом здоров`я не міг виконувати покладені на нього обов`язки, а винесений йому наказ погіршував його становище, що є порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідальність за військовий злочин виключається, якщо вчинення такого злочину було безпосередньо обумовлене непридатністю особи до військової служби взагалі або до її окремих обов`язків за станом здоров`я, яка виникла у період проходження служби. Насамперед, це треба враховувати при притягненні особи до відповідальності за злочини, які не є насильницькими і звичайно не характеризуються корисливими або іншими низькими мотивами (невиконання наказу, різні види ухилення від військової служби, знищення або пошкодження військового майна, марнотратство або втрата військового майна, порушення правил поводження зі зброєю, а також з речовинами І предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, порушення правил водіння й експлуатації військової техніки, порушення правил несення спеціальних служб тощо). (Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України. 5-тє вид., переробл. та доповн. / За ред. ОСОБА_16 , ОСОБА_17 : Юридична думка, 2008. сторінка 1054.)

Крім зазначених вище доводів, слід зазначити, що під час судового розгляду даного кримінального провадження, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08.04.2015 року було призначено почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судово-криміналістичною (почеркознавчою) експертизою №1/622 від 03.09.2015 року встановлено, що:

1. підписи від імені ОСОБА_7 у контракті про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.07.2011 року виконані ОСОБА_7 ;

2. підписи від імені ОСОБА_7 у контракті про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 18.04.2014 року виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», № 2232-XII від 25.03.1992 року з наступними змінами та доповненнями, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту.

Даний факт свідчить про те, що військова служба у ОСОБА_7 закінчилась 29.07.2014 року, і з 30.07.2014 року він перестав бути військовослужбовцем, і суб`єктом військових злочинів, і станом на 27-29 серпня 2014 року не являвся військовослужбовцем та суб`єктом інкримінуємого йому злочину, оскільки частиною 1 ст. 2 КК України визначено, що єдиною і достатньою підставою кримінальної відповідальності є наявність у вчиненому особою суспільно небезпечному діянні всіх ознак складу злочину, передбаченого КК.

В той же час при розгляді кримінального провадження сторона обвинувачення зазначила що, згідно з Указом Президента України від 14.01.2015 № 15 "Про часткову мобілізацію" в державі проводяться заходи часткової мобілізації та настав особливий період під час якого громадяни виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Однак суд вважає, що дана норма Закону не може бути застосована до військовослужбовця ОСОБА_7 , який проходив військову службу за контрактом, оскільки контракт про військову службу укладений 29.07.2011 року між ним та Державною прикордонною службою України на три роки, припинив свою дію 29.07.2014 року, тобто до настання особливого періоду та діяння, яке визначається законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 КК України: військовими злочинами визнаються передбачені цим розділом злочини проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними під час проходження ними навчальних (чи перевірних) або спеціальних зборів.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцями є особи, які проходять військову службу у ЗС України та інших військових формуваннях. Військова служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних для неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Видами військової служби є: а) строкова військова служба; б) військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; і т.д.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема віднесені питання - чи містить діяння в якому обвинувачується особа склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Обвинувачення повинно ґрунтуватися і підтверджуватися належними і допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Статтею 62 Конституції України передбачено: обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши докази, суд вважає, що вони у відповідності до вимог ст. 85-86 КПК України є належними та допустими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

За таких обставин, суд виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів наявності складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 402 КК України в діяннях обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме як відкрита відмова виконувати наказ начальника (непокора).

Будь-яких інших об`єктивних доказів, які прямо або побічно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у відкритій відмові виконувати наказ начальника (непокорі) ні органами досудового розслідування, ні прокурором, на яких у відповідності до ч. 1 ст. 92 КПК України покладений обов`язок доказування, суду не надано.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 373 КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 повинний бути виправданий за ч. 1 ст. 402 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати в кримінальному провадженні, пов"язані із залученням експерта, здійснити за рахунок держави.

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ч. 3 ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст. ст. 369 - 371, 373- 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдати його за даним обвинуваченням.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати в кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експерта в сумі 1228 гривень 80 коп., здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 КПК України речові докази - документи: контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.07.2011 року, який укладений з ОСОБА_7 ; контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 18.04.2014 року, який укладений з ОСОБА_7 ; рапорт ОСОБА_7 від 28.08.2014 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після його проголошення негайно надати прокурору та виправданому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1

.