490/8972/15-к 21.10.2015
н/п 1-кп/490/609/2015
Справа № 490/8972/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Новопетрівка Снігурівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з не повною середньою освітою, офіційно не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2005 року народження, працюючого водієм у фермерському господарстві "САНА", який проходив військову службу за мобілізацією на посаді водія гаубичного артилерійського взводу 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання, АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
Сторони кримінального провадження
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10, ст.11, ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, затвердженого Верховною Радою України Законом України №1126-VII від 17.03.2014 р., ст.39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, громадянин ОСОБА_3 24 березня 2014 року був призваний до лав Збройних Сил України Центрально- ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 польова пошта НОМЕР_1 від 24 березня 2014 року №67 молодший сержант ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія гаубичного артилерійського взводу 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
В період з червня по 05 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_3 залучався до участі в проведенні АТО. З 06 липня по 10 липня 2014 року отримав короткочасну неоплачувану відпустку за місцем свого постійного проживання. А з 10 липня 2014 року по 17 вересня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1.
17 вересня 2014 року о 08.00 год. обвинувачений ОСОБА_3 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово не виконувати обов`язки військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , з лікувального закладу та ухилився від військової служби до 20 години 00 хвилин 13 березня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
13 березня 2015 року молодший сержант ОСОБА_3 припинив ухилятися від військової служби та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 24.03.2015 року №85 звільнений з військової служби в запас.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримав і сторона обвинувачення.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, та даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_3 на обліку в обласному наркологічному диспансері та у лікаря психіатра не перебуває, має не повну середню освіту, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює водієм, не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, в ході розгляду справи не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до середньої тяжкості, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину. Одночасно суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, у зв`язку з чим ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання з випробуванням.
Іспитовий строк встановити 1 рік.
На підставі ст.76 КК України ОСОБА_3 зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1