Справа № 1021/1978/12
Провадження № 4/1021/66/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2012 року суддя Рокитнянського районного суду Литвин О.В. при секретарі Василенко О.В., за участю прокурора Нечепоренка Р.Л., скаржника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Рокитне скаргу ОСОБА_1 щодо визнання обставини бездіяльності прокурора Рокитнянського району Київської області з приводу неприйняття рішення відповідно до вимог ст.97 КПК України за заявою про злочин та зобов'язання прокурора прийняти рішення відповідно до ст.97 КПК України, -

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із даною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що вона неодноразово зверталася в порядку ст..ст.94, 97 КПК України до прокурора Рокитнянського району із заявами про скоєний злочин головою Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області з приводу перевищення посадових повноважень та корупційних дій щодо неприйняття рішення посадовоми особами відповідно до вимог ст..ст.5, 7, 8 ЗУ Про фермерське господарствота ст.121 ЗК України. На разі, прокурор жодного разу за результатами розгляду заяв не прийняв рішення відповідно до ч.2 ст.97 КПК України, а саме не виніс у передбачений 3-денний строк одне з рішень: про порушення кримінальної справи; про відмову у порушенні кримінальної справи; про направлення заяви за належністю. 01.10.2012 року вона отримала відповідь прокурора на її заяву від 03.07.2012 року, яка розглянута з порушенням встановлених законом строків без їх продовження.

Просить визнати обставину бездіяльності прокурора Рокитнянського району з приводу неприйняття рішення відповідно до вимог ст.97 КПК України за заявою про злочини, скоєні головами Рокитнянської райдержадміністрації, головами Шарківської та Маківської сільських рад, посадовими особами Рокитнянської райдержадміністрації Вітенко та Ульяненко, та зобов'язати прокурора прийняти рішення відповідно до ст.97 КПК України, направивши їй копію останнього.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримала за викладених у ній обставин та додатково уточнила, що у всіх своїх заявах вона повідомляла прокурора про скоєні злочини, але він лише відписувався та не проводив перевірки. Останній раз вона звернулася із заявою про вчинення злочину до прокуратури Київської області 03.07.2012 року, відповідь на яку вона отримала від прокурора Рокитнянського району, який знову не виніс відповідне рішення за заявою, а надав лише відповідь, яка є у матеріалах справи. Просить визнати бездіяльність прокурора щодо ненадання їй постанови про порушення чи відмову у порушенні кримінальної справи та зобовязати його провести перевірку її заяви, винести відповідне рішення по ній та направити їй копію останнього.

Прокурор проти мотивів скарги заперечив, зазначивши, що остання необгрунтована і підстави для проведення перевірки за заявою ОСОБА_1 в порядку ст. 97 КПК відсутні.

Заслухавши доводи скаржника, думку прокурора, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.236 КПК України скарги на дії прокурора розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Зважаючи на вказане вище та відсутність у кримінально-процесуальному кодексі України процедури оскарження до суду бездіяльності органів дізнання та досудового слідства, Конституційний Суд України у абз. 6 підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини свого рішення від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначив, що положення статті 55 Конституції України щодо можливості громадянина звернутись за захистом своїх прав і свобод однаково стосується можливості судового оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, оскільки ними можуть порушуватись його права і свободи. Недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно абз.4 п.5 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, системний аналіз положень кримінально-процесуального кодексу України, зокрема тих, які визначають його завдання та унормовують порядок оскарження рішень чи дій суб'єктів владних кримінально-процесуальних повноважень, дає підстави для висновку про можливість оскарження до суду не тільки рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, але й їх бездіяльності.

Відповідно до абз.4 підпункту 4.3 пункту 4 цього ж Рішення Конституційного Суду України здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Таким чином, відповідно до рішення Конституційного Суду України, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого кримінально-процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.97 КПК України прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню.

Згідно ч.2 ст.97 КПК України по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу; відмовити в порушенні кримінальної справи; направити заяву або повідомлення за належністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.07.2012 року звернулась до прокурора Київської області із заявою про порушення кримінальної справи, в порядку ст.97 КПК України відносно зазначених в ній осіб. Вказана заява була направлена для розгляду по суті прокурору Рокитнянського району. Однак жодного процесуального рішення за поданою заявою внаслідок проведеної прокурорської перевірки прокурором Рокитнянського району Київської області прийнято не було. Натомість скаржнику було надано 26.09.2012 року за вих.№ 1698 відповідь за змістом якої підстави для вжиття заходів прокурорського реагування за заявою ОСОБА_1 відсутні.

З огляду на викладене та встановлені обставини і, зокрема, в тім, що прокурором Рокитнянського району Київської області рішення по заяві ОСОБА_1 в порядку ст.97 КПК України не приймалося, суд приходить до висновку, що дійсно не забезпечено в повному обсязі право скаржника на перевірку її заяви про злочини згідно вимог ст.97 КПК України, та з метою забезпечення вказаного права слід зобов'язати прокурора Рокитнянського району Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2012 року та прийняти відповідне рішення в порядку ст. 97 КПК України.

Щодо вимоги скаржника про визнання обставини бездіяльності прокурора з приводу ненадання постанови про порушення чи відмову у порушенні кримінальної справи, то визнання такої чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено, а тому така вимога скарги задоволенню не підлягає. Крім того, як вбачається із показань у судовому засіданні прокурора та самого скаржника, матеріалів скарги, такі постанови прокурором Рокитнянського району Київської області за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 не виносилися і жодна з них, окрім заяви від 03.07.2012 року, прямих посилань на вчинення злочину тієї чи іншою особою не містили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.19, 55 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 236 КПК України, Рішеннями Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 та від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 щодо визнання обставини бездіяльності прокурора Рокитнянського району Київської області з приводу неприйняття рішення відповідно до вимог ст.97 КПК України за заявою про злочин та зобов'язання прокурора прийняти рішення відповідно до ст.97 КПК України задовольнити частково.

Зобов'язати прокурора Рокитнянського району Київської області прийняти рішення відповідно до вимог ст.97 Кримінально-процесуального кодексу України за заявою ОСОБА_1 від 03.07.2012 року про вчинення злочину, направивши копію останнього заявнику.

У решті вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Копію постанови надіслати прокурору Рокитнянського району Київської області та ОСОБА_2.

На постанову судді протягом семи днів з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду Київської області.

Суддя О.В.Литвин