Справа № 165/2387/14-к Провадження №11-кп/773/27/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.1, 2 ст.307 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Партеніт м. Алушта АР Крим, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.307 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.307 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано покарання призначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року шість місяців арешту, за правилами ч.1 ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту остаточно призначено покарання шість років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу проголошення вироку, а саме з 11 лютого 2015 року, зарахувавши до строку покарання його попереднє ув`язнення з 09 вересня 2014 року по 25 вересня 2014 року включно та частково відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року у виді арешту починаючи з 26 вересня 2014 року по 10 лютого 2015 року включно, із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення та арешту відповідає один день позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено попередню тримання під вартою.
За проведення судових експертиз стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави всього 1474 (одну тисячу чотириста сімдесят чотири) грн. 62 коп.
Вироком вирішено питання арештованого майна, речових доказів та судових витрат.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 04 листопада 2013 року близько обідньої пори під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів, перебуваючи поблизу кафе "Веселий Роджер", що знаходиться на бульварі Шевченка у м. Нововолинську, незаконно збув ОСОБА_10 (анкетні дані та особа легендовані) за 250 грн. паперовий згорток з речовиною білого кольору, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін масою 0,0006 г, який він незаконно придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та незаконно зберігав при собі з метою збуту.
Крім того, 18 липня 2014 року близько 15 год. 10 хв. ОСОБА_8 , під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів, перебуваючи біля квартири АДРЕСА_2 повторно, незаконно збув ОСОБА_10 (анкетні дані та особа легендовані) за 250 грн. паперовий згорток з частиною таблетки білого кольору, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін масою 0,0034 г, який він незаконно придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та незаконно зберігав при собі з метою збуту.
Крім того, 08 серпня 2014 року, в період часу з 14 год. 15 хв. по 15 год. 02 хв. під час проведення працівниками міліції обшуку квартири, у якій проживає ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено чотири згортки з психотропною речовиною, обіг якої обмежено метамфетамін, маса якого в речовині складає відповідно в кожному пакеті: 0,0054 г, 0,0355 г, 0,7167 г, 0,3681 г, загальна маса метамфетаміну становить 1,1257 г, які ОСОБА_8 повторно, незаконно придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах і незаконно зберігав за місцем свого проживання з метою збуту.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує, що судом першої інстанції досліджені докази, які були здобуті незаконним шляхом та з порушенням чинного законодавства, яким не дано належної оцінки.

Зокрема, захисник звертає увагу на те, що згідно повідомлення про підозру у вчинені злочинів ОСОБА_8 не пред`явлено обвинувачення у збуті наркотичних засобів іншим особам крім агентів міліції. Згідно матеріалів кримінального провадження працівники міліції здобували докази за допомогою провокації та з порушенням законодавства. Вважає, що таким чином здобуті в такий спосіб речі і документи згідно ч.3 ст.271 КПК України не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Діяльність негласних агентів в даній справі має ознаки підбурення до вчинення злочину та не було жодних підстав припустити, що без їхнього втручання він був би скоєний.

Показання понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд у вироку виклав поверхнево і невірно. Наведені ними обставини залишив поза увагою та допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Також зазначає, що згідно постанов прокурора про контроль за вчиненням злочинів до проведення оперативної закупки було залучено громадянина ОСОБА_10 , що проживає за адресою АДРЕСА_3 , однак в інших матеріалах справи фігурує адреса: АДРЕСА_4 .

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ані органом досудового розслідування, ані прокурором під час судового слідства не було надано доказів на підтвердження обставин, за яких проводилися оперативні закупівлі, в оперативних працівників були відсутні законні приводи та підстави для їх проведення. Було порушено Інструкцію про порядок оперативної закупівлі наркотичних засобів, психотропних речовин і прокурсорів.

У матеріалах провадження і в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано документального підтвердження санкціонованого дозволу на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Всупереч ст.258 КПК України працівниками міліції та прокуратури було грубо порушено вимоги щодо підстав проведення, розсекречення та використання як доказу здобутих під час негласної слідчої дії прослуховування телефону, оскільки дозволу суду на проведення даної негласної слідчої дії не було, відповідного до відповіді апеляційного суду.

Також зазначає, що безпідставними є доводи як суду так і органів досудового розслідування щодо епізоду проведення обшуку 08.08.2014 року, а саме того, що обвинувачений зберігав наркотичний засіб у своєму помешканні з метою збуту, оскільки ОСОБА_8 зберігав психотропну речовину для власного вживання, про що свідчить і її незначний розмір.

Захисник прохає вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий, яким виправдати останнього у вчинені злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу останнього підтримали, міркування прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів.

Органи державної влади та їх посадові особи, у тому числі ті, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, згідно з ч.; 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведених вимог суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Так, суд першої інстанції під час ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 по епізоду оперативної закупівлі наркотичного засобу, яка мала місце 04 листопада 2013 року, у його мотивувальній частині не дав оцінки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказували під час судового розгляду обвинувачений та його захисник.

Як вбачається із звукозапису судового засідання Нововолинського міського суду від 11 грудня 2014 року, будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_11 вказав, що він приблизно в жовтні 2013 року був залучений як понятий при проведенні слідчих дій в приміщенні Нововолинського міського відділу міліції, а саме працівники міліції при ньому проксерили грошові кошти, казали що вони мічені, передали їх хлопцю який був в окулярах та повідомили про проведення закупки наркотичних засобів. При поміченні грошей присутній не був. Після цього він вийшов з кабінету та через 15 хвилин був запрошений знову, і вже бачив у даного хлопця цілу круглу таблетку білого кольору в прозорому пакеті. В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_11 надавались для огляду процесуальні документи де він був понятим. Останній зазначив: не впевнений, що підпис знизу протоколу про помічення грошових купюр (т.2 а.к.п.12) належить йому.

Крім того, як вбачається із звукозапису судового засідання Нововолинського міського суду від 18 грудня 2014 року, будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_12 вказав, що восени 2013 року він був запрошений як понятий при проведенні слідчих дій в приміщені Нововолинського міського відділу міліції, де при ньому було вручено грошові кошти чоловікові на вигляд 40-50 років, який був в окулярах, для закупівлі наркотичних засобів. Помічення грошей, їх ксерокопію та огляд чоловіка якому було вручено кошти за його участі не проводили. Після чого даний чоловік взяв гроші і вийшов з кабінету. Через 15 хвилин особа яка отримала кошти повернулась та дістала з кишені частину таблетки білого кольору. В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_12 надавались для огляду процесуальні документи де він був понятим. Останній зазначив: не впевнений, що підпис знизу протоколу про помічення грошових купюр (т.2 а.к.п.12) належить йому. Щодо підпису в протоколі проведення оперативної закупівлі (т.1 а.к.п.14-15) зазначив, що в даному документі підписи йому не належать.

Допитаний в режимі відео конференції в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 (анкетні дані легендовані) суду показав, що на початку листопада 2013 року він був запрошений працівниками міліції, щоб провести контрольну закупівлю наркотичного засобу. В присутності понятих йому вручили 250 гривень, з якими він пішов в місто на зустріч з ОСОБА_8 , з яким попередньо домовився про зустріч по телефону. При зустрічі в під`їзді будинку він передав ОСОБА_8 гроші, і через деякий час останній приніс йому частину таблетки «Субутекс». Також зазначив, що окуляри не носить.

Крім того, заслуговує на увагу посилання захисника на ту обставину, що судом першої інстанції не спростовано ту обставину, як за 15-20 хвилин закупник ОСОБА_13 (анкетні дані легендовані) зміг подолати відстань від Нововолинського міського відділу міліції до кафе «Веселий Роджер» і назад.

Оскільки згідно показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , тривалість оперативної закупівлі наркотичного засобу 15-20 хвилин, при цьому закупник ОСОБА_13 (анкетні дані легендовані) допитаний як свідок в суді першої інстанції зазначив, що тоді пересувався пішки.

Порівнявши та проаналізувавши показання даних свідків, апеляційний суд встановив наявність певних суттєвих суперечностей та невідповідностей між ними та іншими доказами, наявними у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі ж сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Що ж стосується посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на безпідставне засудження ОСОБА_8 по епізоду закупівлі в останнього наркотичного засобу, який мав місце 18 липня 2014 року, то воно не заслуговує на увагу та спростовується сукупністю доказів наявних в матеріалах кримінального провадження.

Не виявлено будь-яких порушень норм кримінально-процесуального законодавства при проваджені даної справи і в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України та, зокрема, в ході проведення оперативної закупівлі психотропних речовин 18 липня 2014 року, на які покликається захисник обвинуваченого.

Доведеність цього обвинувачення ґрунтується на допустимих та належних доказах, досліджених безпосередньо судом першої інстанції.

Безпідставним є твердження захисника ОСОБА_7 в своїй апеляції про те, що працівники міліції провокували ОСОБА_8 до незаконного збуту психотропних речовин, а стороною обвинувачення з окремих документів свідомо не знято гриф секретності, що унеможливило дослідження цих документів в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем.

Вказаних вимог закону при проведенні оперативної закупки наркотичних засобів 18 липня 2014 року у обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування було дотримано в повній мірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що працівники органу внутрішніх справ проводили оперативно-розшукові заходи при наявності інформації про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме збуту наркотичних засобів.

Так, залучення ОСОБА_13 (анкетні дані легендовані) до участі у проведені НСРД було передбачено постановою прокурора про контроль за вчиненням злочину від 20 червня 2014 року, відповідно до якої було постановлено здійснити у ОСОБА_8 оперативну закупку наркотичних засобів «Суботексу», проведення якої доручено керівнику оперативного підрозділу - начальнику Нововолинського МВ УМВС України у Волинській області, що свідчить про правомірність проведення такої закупівлі.

Також, на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні ним незаконного збуту наркотичного засобу 18 липня 2014 року судом першої інстанції було досліджено та перевірено докази надані стороною обвинувачення, а саме: акт огляду грошових купюр в сумі 250 грн. від 18 липня 2014 року, які були передані ОСОБА_10 (анкетні дані легендовані) для проведення оперативної закупки; акт огляду від 18 липня 2014 року, відповідно до якого за участю понятих у покупця ОСОБА_10 (анкетні дані легендовані) не виявлено сторонніх речей та видано йому гроші в сумі 250 грн. (серія, номер) для оперативної закупки наркотичного засобу; протокол про проведення оперативної закупки від 18 липня 2014 року, згідно якого за участю понятих вилучено у ОСОБА_10 (анкетні дані легендовані) паперовий згорток, в якому знаходилась частина таблетки білого кольору яку поміщено у поліетиленовий пакет та опечатано печаткою і скріплено підписами учасників вказаної дії.

Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів від 22 липня 2014 року вилучена у ОСОБА_10 (анкетні дані легендовані) речовина містить наркотичний засіб обіг якого обмежено бупренорфін, маса якого становить 0,0034 гр.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що по епізоду 18 липня 2014 року мало місце провокування обвинуваченого ОСОБА_8 на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів також були перевірені судом першої інстанції. Після чого суд першої інстанції прийшов до наступного обґрунтованого висновку. Дійсно закупник діяв під контролем співробітників міліції з метою викриття фактів збуту наркотичних засобів з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , але це не впливало на можливість останнього відмовитись від продажу наркотичних засобів. Обвинувачений був вільний у виборі своїх дій. Закупник не допомагав обвинуваченому вчиняти даний злочин щодо збуту наркотичних засобів, не впливав на його дії ні шляхом уговорів, ні шляхом завищення вартості наркотичного засобу. При цьому жодних заходів примусу до нього не вчинялося, він не був поставлений у такі несприятливі обставини, які б спонукали до вчинення злочину.

До того ж обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду наполягав, що 18 липня 2014 року не продавав і не передавав наркотичні засоби, передав закупнику папір з номером телефону.

Крім матеріалів, зібраних в порядку контролю за вчиненням злочину при проведенні оперативної закупки 18 липня 2014 року, вина обвинувачуваного підтверджувалася і протоколом обшуку, проведеного через певний час 08 серпня 2014 року ( Т 2 а. с. 61-70), оформленого відповідно до вимог КПК України, під час якого у ОСОБА_8 був виявлений наркотичний засіб метанфетамін.

При цьому доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо провокацій з боку працівників правоохоронних органів, підбурювання працівниками міліції покупця, фальсифікації доказів (зокрема предмету кримінальних правопорушень наркотичної речовини), захисник в апеляційній скарзі не навів.

Інші твердження апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, не підтверджуються будь-якими доказами та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду, у тому числі показаннями свідків.

Зокрема, в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були понятими при проведенні оперативної закупівлі і були допитані у суді першої інстанції у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від показань.

Колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції та вважає, що показання обвинуваченого в частині епізоду, який мав місце 18 липня 2014 року є неправдивими. Вони спростовуються показаннями свідків та протоколами слідчих дій, які були оформлені належним чином у встановленому законом порядку, є джерелом доказів, які підтверджують факти і обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо тверджень захисника про відсутність дозволу на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, то апеляційний суд вважає дані твердження безпідставними, згідно відповіді Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року протягом 2014 року слідчими суддями даного суду виносились ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_8 , зокрема: аудіо, - відео контроль особи, спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, строком на 60 днів з моменту винесення ухвали (ухвали 50т від 14 січня 2014 року); зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, строком на 60 днів з моменту винесення ухвали (ухвала 139т від 29 січня 2014 року); зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, аудіо, - відео контроль особи, спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування спеціальних технічних засобів для спостереження строком на 60 днів з моменту винесення ухвали (ухвала783т від 26 червня 2014 року).

Розсекречення матеріалів за результатами проведення НСРД проводилось у відповідності до вимог чинного законодавства та Інструкції про організацію проведення негласних слідчих дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні.

Не заслуговує на увагу посилання захисника на ту обставину, що вилучену під час обшуку помешкання ОСОБА_8 наркотичну речовину (метамфетамін) останній зберігав для власного вживання. Оскільки під час санкціонованого обшуку помешкання ОСОБА_8 вилучена наркотична речовина була фасована в окремі згортки, що дає підстави вважати, що він зберігав її саме з метою збуту.

Крім того, як вбачається з показань обвинуваченого які він давав під час його допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції, останній на час інкримінованих йому злочинів позбувся наркозалежності і вживав лише субутекс (бупренорфін) у порядку замісної терапії.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних речовин, їх аналогів або прекурсорів», про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів можуть свідчити, зокрема: спосіб їх упакування та розфасування, поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про неможливість віднесення бупренорфіну (суботекс) до предметів злочину, передбаченого ст. 307 КК України враховуючи наступне.

Так, із аналізу норм Конвенції про наркотичні засоби 1961 року випливає, що зобов`язання, взяті на себе сторонами державами учасницями Конвенції, стосуються вжиття додаткових заходів міжнародного контролю за виготовленням, обігом, переміщенням наркотичних засобів, внесених до Списків І та ІІ, з метою упередження їх масового міждержавного розповсюдження.

Жодна норма Конвенції не звужує право сторони держави учасниці, обмежувати чи забороняти обіг на національному рівні наркотичних засобів чи психотропних речовин, не включених до Списків І та ІІ Конвенції про наркотичні засоби від 1961 року, або до Списків І, ІІ, ІІІ та ІV Конвенції про психотропні речовини від 1971 року.

Відповідно до ч.3 ст.3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Враховуючи те, що диспозиція ст. 307 КК України є банкетною, а тому повинні застосовуватися норми національного законодавства.

Крім того, відповідно до п. х ч.1 ст.1 Конвенції про наркотичні засоби від 1961 року та п.g Конвенції про психотропні речовини від 1971 року Списки, І, ІІ, ІІІ та ІV підлягають оновленню.

Апелянтом не враховано, що бупренорфін (субутекс) включено до Списку ІІІ Конвенції про психотропні речовини від 1971 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині обвинувачення ОСОБА_8 у збуті наркотичних засобів 04 листопада 2013 року, в порушення вимог ст. 94 КПК України не перевірив належним чином усіх доказів, здобутих органом досудового слідства та наданих сторонами кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, свої висновки в передбачений законом спосіб не мотивував та ухвалив вирок, який не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому він в цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами вини ОСОБА_8 у незаконному збуті наркотичних засобів по епізоду 04 листопада 2013 року, який кваліфіковано за ч.1 ст. 307 КК України, тому провадження в цій частині підлягає закриттю.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України по епізоду незаконного збуту наркотичного засобу 18 липня 2014 року, то вона підлягає зміні у зв`язку з відсутністю в його діях по даному епізоду такої кваліфікуючої ознаки як повторність, а тому його дії за даним епізодом слід кваліфікувати за ч.1 ст.307 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В матеріалах кримінального провадження відсутні обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.ч.1, 2 ст.307 КК України апеляційним судом враховуються обставини в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_8 вини у збуті наркотичних засобів не визнає, у зберіганні за місцем свого проживання наркотичних засобів не заперечує, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, згідно характеристики з місця проживання скарг на нього не надходило, проживає разом з мамою, яка є інвалідом ІІ групи, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкціями ч.ч.1, 2 ст.307 КК України з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Оскільки ОСОБА_8 раніше судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 14 жовтня 2014 року до покарання у виді арешту, а тому йому слід призначити остаточне покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України за правилами ч.1 ст.72 КК України.

На думку апеляційного суду, обране покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, ч.2 ст.412, КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Цей же вирок щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме по епізоду незаконного збуту наркотичних засобів, який мав місце 18 липня 2014 року, змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.307 КК України та призначити покарання

за ч.1 ст.307 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

За ч.2 ст. 307 КК України залишити призначене судом покарання 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до покарання, призначеного за даною ухвалою, частково приєднати покарання призначене ОСОБА_8 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року у виді 6 (шести) місяців арешту, за правилами ч.1 ст.72 КК України, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають один день арешту, і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць з конфіскацією майна належного йому на праві приватної власності.

Зарахувати ОСОБА_8 час перебування в СІЗО з 11 вересня 2014 року по 28 квітня 2015 року та з 17 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року за правилами ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:
Судді: