Дата документу Справа № 317/3330/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/2024/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3330/15-к
Категорія: ст. 407 ч.4 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000558, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ачинська Красноярського краю Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , в якій просить ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, та направити обвинувальний акт на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування скарги апелянт послався на наступні обставини:

- в обвинувальному акті зазначені усі передбачені законом вимоги щодо анкетних відомостей обвинуваченого, зокрема: місце проживання, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

- ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинених в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, що включає в себе також періоди ухилення більше 10 днів, але не більше місяця та понад один місяць, у тому числі вчинення злочину повторно, та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, а саме вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України;

- суд зробив висновок про неіснування населеного пункту Новоолексіївка у Запорізькому районі Запорізької області, проте, будь-яких доказів у підготовчому судовому засіданні при цьому не оголошувалось, хоча дійсно, навчальний полігон військової частини польова пошта НОМЕР_1 дислокується неподалік від селища Новоолександрівки Запорізького району Запорізької області, проте, даний недолік є технічною помилкою та в обвинувальному акті зазначено місце скоєння злочину - Запорізький район Запорізької області;

- під час складання обвинувального акта та зазначення адреси місця проживання, в якості джерела слідчим військової прокуратури було використано протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 2015 року, в якому останній зазначив місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та адресу реєстрації: АДРЕСА_1 та, крім того, адреси проживання та реєстрації обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні підтвердив під запис під час з`ясування його анкетних даних, а його явка в судове засідання, з урахуванням проходження ним військової служби, була забезпечена військовою прокуратурою Запорізького гарнізону, тобто, адреса проживання та реєстрації обвинуваченого ОСОБА_7 в обвинувальному акті зазначена правильно.

Оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, повернутий прокурору військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на те, що обвинувальний акт не містить фактичного місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 , а вказана в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, суперечать діючому КК України, а саме:

- прокурором була надана правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України, при цьому, формулюючи обвинувачення, прокурор вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох правопорушень за різний період, а обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене повторно в умовах особливого стану, хоча ч. 4 ст. 407 КК України містить інше формулювання, а саме: самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, при цьому, жодної кваліфікуючої ознаки, а саме повторності, та залишення місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць в частині 4 ст. 407 КК України не зазначено;

- в обвинувальному акті, серед іншого, і в обвинуваченні прокурором невірно зазначено місце скоєння правопорушення - смт Новоолексіївка, оскільки зазначеного населеного пункту, в якому дислокується Військова частина НОМЕР_2 , в АДРЕСА_3 не існує;

- в обвинувальному акті не зазначене місце фактичного знаходження обвинуваченого, який перебуває на військовій службі на території військової частини НОМЕР_1 , а зазначене місце його реєстрації та проживання в м. Кривий Ріг, при цьому, запобіжний захід слідчим та прокурором не обирався.

Також суд зазначив, що обвинувальний акт містить обставину, що обтяжує покарання, скоєння правопорушення повторно, але прокурор так і не визначився, чи є це обставиною, що обтяжує покарання, чи кваліфікуючою ознакою, а законодавець чітко визначає, що одночасно таке визначення неможливе.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складання та затвердження.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_7 зазначені вимоги закону не виконані, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору із зазначених в ухвалі підстав.

Так, в обвинувальному акті фактично не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , оскільки зазначений в акті населений пункт смт Новоолексіївка, в якому, згідно з актом, дислокується Військова частина НОМЕР_2 , в АДРЕСА_3 не існує.

Також в обвинувальному акті зазначене лише місце реєстрації та проживання обвинуваченого, а місце фактичного знаходження обвинуваченого, який, згідно з матеріалами провадження, перебуває на військовій службі військової частини НОМЕР_1 , в акті не зазначене.

Крім того, адреса місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 в обвинувальному акті є невірною, оскільки згідно з даними Укрпошти, вул. Недільної у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, яка зазначена в акті, немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора, необґрунтованими, у зв`язку з чим, і погоджується з висновками та рішенням суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, повернутий прокурору військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4