печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

представника потерпілої ОСОБА_13 ,

особи, відносно якої ставиться

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру, - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003006 від 30.05.2014, за клопотанням прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_9 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, інваліда першої групи, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_14 29 травня 2014 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, перебуваючи в урологічному відділенні Олександрівської клінічної лікарні за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1 в м. Києві, на інвалідному візку виїхав до входу в лікарню, де дістав за спинки інвалідного візка ніж та почав розмахувати ним в різні сторони і кричати при цьому. В подальшому, його дружина ОСОБА_15 завезла ОСОБА_14 на інвалідному візку до приміщення відділення урології. ОСОБА_14 , продовжуючи кричати та, утримуючи в лівій руці ніж, розмахував ним. Знаходячись в інвалідному візку біля ліфтової кабіни, ОСОБА_14 безпричинно, умисно наніс один удар ножем у нижню частину живота ліфтеру ОСОБА_12 , заподівши тяжке тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота з ушкодженням нижніх епігастральних артерії і вени, а також стінки сигмовидної кишки з явищами крововиливу в черевну порожнину.

25.09.2014 прокурор прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, посилаючись на те, що на час вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_14 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_14 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.

По показанням ОСОБА_14 в судовому засіданні слідує, що в 1995 році він отримав травму головного мозку та з того часу пересувається в інвалідному візку, а наприкінці травня 2014 року проходив лікування в урологічному відділенні Олександрівської клінічної лікарні м. Києва. 29.05.2014 в нього виник словесний конфлікт з лікуючим лікарем з приводу умов лікування та необхідності придбання ліків за власні кошти, у зв`язку з чим він знаходився в збудженому стані, на деякий час втратив свідомість. Після отримання крапельниці йому стало легше і приблизно через три години він вийшов на вулицю. Що відбувалося в наступному, він не пам`ятає, проте беззаперечно визнав наявність в нього мисливського ножа та не виключив можливості нанесення ним удару потерпілій за обставин, як вони викладені судом вище.

Потерпіла ОСОБА_12 в суді показала, що вона працює в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва на посаді ліфтера. Протягом дня 29.05.2014 вона неодноразово бачила ОСОБА_14 , він перебував в спокійному стані. Надвечірній час ОСОБА_14 перебував надворі, після чого в супроводі дружини на каталці повернувся до приміщення лікарні. Вона в цей час знаходилася біля шахти ліфта на першому поверсі відділення урології. Побачивши, що до ліфта підвозять в інвалідному візку ОСОБА_14 , вона розвернулась в бік ліфта та відкрила іншу половину дверей. В той момент, коли вони стояла притиснувшись до дверей, а повз неї провозили на візку ОСОБА_14 , вона відчула різкий удар в нижню ліву частину живота, від чого відчула сильний біль. Після цього побачила в руках ОСОБА_14 ніж. Стверджувала, що цей удар ножем їй міг нанести тільки ОСОБА_14 , від якого в подальшому вона впала. В цей же день її було прооперовано, а загалом, вона лікувалася близько трьох місяців.

Згідно показань свідка ОСОБА_15 29.05.2014 вона прийшла до Олександрівської лікарні провідати чоловіка ОСОБА_14 . Разом з останнім вона знаходилась на вулиці біля приймального відділення урології. Чоловік спочатку впізнав її, проте згодом його емоційний стан змінився, він почав проганяти її. Приблизно через 30 хвилин вона повернулась та побачила чоловіка на тому ж місці з ножем в руці, він розмахував ножем в різні сторони, поводив себе дивно, кричав, що йому загрожує небезпека. На її прохання, чоловіка оглянув черговий лікар, який сказав, що не може завадити такій поведінці ОСОБА_14 та запропонував викликати психіатричну допомогу, від чого вона відмовилася. Вона також пропонувала ОСОБА_16 віддати їй ніж, проте він відмовлявся, перебуваючи у неадекватному стані. Потім вона завезла чоловіка в приймальне відділення та підвезла до ліфта. В цей час до ліфта підійшла жінка ліфтер, якій ОСОБА_14 наніс удар наявним в нього ножем. Як саме він це зробив, вона не бачила. Але відразу від цього, вона помітила, як чашка, яку потерпіла тримала в руці впала, на потерпілій з`явились сліди крові. Як зазначила свідок, після отримання в 1995 році травми спинного мозку та черепно-мозкової травми у ОСОБА_14 протягом деякого часу періодично відмічалися психічні порушення, хоча до кінця травня 2014 року він за медичною допомогою до психіатрів не звертався, у психіатричних стаціонарах не лікувався.

По показанням свідка ОСОБА_17 слідує, що в вечірній час 29.05.2014, він в якості чергового лікаря перебував в приймальному відділенні урології. При вході в пропускник в інвалідному візку знаходився ОСОБА_14 , який поводив себе неадекватно, розмахував руками та ножем. Дружина ОСОБА_14 також поводила себе агресивно, що ще більш негативно позначалося на поведінці хворого, у зв`язку з чим він вирішив викликати лікарів з психіатричної лікарні, проте в цей час почув крик ОСОБА_12 . Вже біля ліфту побачив потерпілу з ножовим пораненням. На позицію захисту зауважив, що операція, яку напередодні переніс ОСОБА_14 , не є важкою, як і призначена йому після цього медикаментозна терапія, до складу якої не входило препаратів, які б могли призвести до порушення його психіки і таких наслідків.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які є медичними співробітниками лікарні, кожний окремо в судовому засіданні пояснили, що 29.05.2014, приблизно о 19.00 годині, почули крик на допомогу. Вийшов в коридор, побачили на підлозі потерпілу ОСОБА_12 з ножовим пораненням, а біля неї в інвалідному візку перебував ОСОБА_14 , який у лівій руці тримав ніж зі слідами крові. При цьому, ОСОБА_18 також пояснив, що він особисто підбіг до ОСОБА_14 та вибив із його руки ніж.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 в судовому засіданні на наявність у ОСОБА_14 під час лікування в урологічному відділенні розладів психічної діяльності не посилалися, хоча і стверджували про його неадекватну поведінку 29.05.2014.

Згідно протоколу огляду місця події від 29.05.2014, під час проведення вказаної слідчої дії на 1-му поверсі корпусу № 5 лікарні було виявлено складний ніж з речовиною бурого кольору, схожою на кров (Том 1, а.с. 35-45, 122-127, 128).

Протягом всього провадження у справі стороною захисту не заперечувався факт нанесення ОСОБА_14 удару потерпілій ножем за обставин, викладених судом вище.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи від 18.07.2014, у потерпілої ОСОБА_12 констатовано тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням нижніх епігастральних артерії і вени та стінки сигмовидної кишки з явищами крововиливу в черевну порожнину, яке спричинене гострим предметом, та відноситься до категорії тяжких за критерієм небезпеки для життя ( Том 1 а.с. 132-134).

Отже, своїми діями ОСОБА_14 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження.

У відповідності до акту судово-психіатричної експертизи № 668 від 12.08.2014, у період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_14 виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді деліріозного синдрому, соматогенного обумовленого ( F 05 згідно з МКХ -10), на тлі органічного ураження головного мозку травматичного ґенеза з психоорганічним синдромом (F 05 згідно з МКХ -10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_14 виявляє ознаки органічного ураження головного мозку травматичного ґенеза з психоорганічним синдромом (F 07.9 згідно з МКХ 10). За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_14 здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ( Том 1 а.с. 193-197).

Твердження сторони захисту, що неадекватний психічний стан ОСОБА_14 , який обумовив вчинення ним суспільно небезпечного діяння, був викликаний неправильним лікуванням в урологічному відділенні, не відповідає встановленим в ході судового розгляду справи фактичним даним, спростовується показаннями свідків - лікарів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а-по друге, немає правового значення для вирішення питання про застосування до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру.

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними або обмежено осудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість та конкретні обставини вчинення суспільно - небезпечного діяння, дані про характер наявного у ОСОБА_14 психічного захворювання, висновки акту судово-психіатричної експертизи № 668 від 12.08.2014 про доцільність застосування до підекспертного примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_14 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру у зв`язку з наявним в нього психічним захворюванням.

Згідно зі ст. 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. До того ж, КПК України не передбачена можливість вирішення цивільного позову при застосуванні до особи примусових заходів медичного характеру. У зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення цивільного позову потерпілої.

Провівши у справі судове слідство та заслухавши думку прокурора та потерпілої ОСОБА_12 , які просили клопотання задовольнити, захисника ОСОБА_11 , який просив відмовити в задоволенні клопотання, суд, керуючись ст. ст. 19, 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Речові докази:

- ніж, речовину бурого кольору та одяг з речовиною бурого кольору, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, - знищити ( Том 1 а.с. 128).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя - ОСОБА_1