Провадження №1-кп/748/184/15
Єдиний унікальний № 748/2532/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2015 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження №0000120 від 10 вересня 2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леонідівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого (на утриманні малолітня дитина), раніше не судимого, зареєстрованого проживаючим по АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Солдата ОСОБА_4 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (у подальшому у зв`язку із проведенням відмобілізування - військова частина НОМЕР_2 ) від 21 березня 2014 року №56, відповідне до мобілізаційного плану призначено на посаду стрільця-зенітника 3 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 та зараховано на всі види забезпечення.

Під час виконання своїх службових обов`язків військовослужбовець за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги та ст.ст.11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.4. 6 Дисциплінарного статуту Збройних України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків.

У травні 2014 року 254 військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 були переміщені з пункту постійної дислокації військової частини - АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 з метою виконання бойових завдань у складі 2 батальйонно-тактичної групи «Північ».

11 жовтня 2014 року, близько 9 год., командир 2 батальйонної тактичної групи майор ОСОБА_5 отримав від командира тактичної групи «Північ» полковника ОСОБА_6 письмовий наказ на здійснення переміщення батальйонно-тактичної групи до визначеного району для виконання завдань в інтересах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

У подальшому, об 10 год. 11 жовтня 2014 полковник ОСОБА_6 на шикуванні перед особовим складом 2 батальйонно-тактичної групи зачитав (оголосив) вищевказаний наказ. Після оголошення наказу ОСОБА_4 у порушення вимог ст.ст.11, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних України та ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи вимоги наказу від 10.10.2014 року №37 «Щодо убуття особового складу в зону проведення антитерористичної операції», будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнення участі в антитерористичній операції, умисно, через небажання вибувати до іншого місця дислокації разом з підрозділом, виявив непокору відкрито у категоричній формі, публічно перед строєм відмовився виконати зазначений вище наказ.

У подальшому, солдат ОСОБА_4 неодноразово у жовтні 2014 р відкрито відмовлявся виконувати вищезазначений наказ про вибуття в зону проведення антитерористичної операції, продовжуючи протиправні дії щодо невиконання наказу начальника, знаходячись в розташуванні військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.402 КК України, визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені у обвинуваченні, не оспорював, у скоєному щиро розкаявся, та по суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що дійсно у жовтні 2014 року публічно відмовився виконувати наказ командира і проходити службу у зоні дії антитерористичної операції.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність наслідків злочину, особу винного - його вік, сімейний стан, стан здоров`я, освіту, те, що ОСОБА_4 виключно позитивно характеризується за місцем проживання, утримує малолітню дитину та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.
За наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу ОСОБА_4 , суд вважає за можливе при призначенні покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, застосувати до обвинуваченого положення ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті та призначити йому покарання у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу. Цивільний позов у справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, призначивши покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

На вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Роз`яснити учасникам судового провадження право на помилування, право отримати в суді копію вироку, ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1