Справа № 308/926/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді заяву засудженого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 5/308/50/16 (справа № 308/926/16-к), про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VІІІ,
В С Т А Н О В И В:
30 грудня 2015 року заявник звернувся до Львівського апеляційного суду із заявою про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VІІІ, за яким він просить суд перерахувати час його попереднього ув`язнення від 18.06.2001 року до моменту направлення розпорядження суду про виконання вироку до СІЗО № 12 м. Івано Франківськ, в якому він утримувався на той момент.
За заявою від 14.01.2016 року засуджений ОСОБА_4 просив Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області повернути його клопотання назад до Апеляційного суду Львівської області, оскільки воно за листом від 06.01.2016 року № 7 /16вих 102.21/16 було скероване до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
За листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2016 року № 308/275/16-ц зазначену заяву було скеровано до Апеляційного суду Львівської області відповідно до вищезазначеної заяви засудженого.
Листом від 28.01.2016 року № 02.21/72/2016 Апеляційний суд Львівської області повернув до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву засудженого для розгляду по суті.
В судовому засіданні прокурор заперечив проти зазначеного клопотання, оскільки вважає, що до цієї категорії засуджених відповідний закон не застосовується.
У судове засідання не прибув засуджений, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду зазначеного клопотання, проте його неявка у відповідності до ч. 4 ст. 539 КПК України не перешкоджає розгляду зазначеного клопотання.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку прокурора, перевіривши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу вирішує питання пов`язані з виконанням вироку.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838- VІІІ, який набрав чинності 24.12.2015 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено у новій редакції.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться
з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У зв`язку з правовою невизначеністю щодо територіальної підсудності розгляду клопотань про застосування вищевказаної норми Закону про кримінальну відповідальність до осіб, які відбувають призначене їм покарання, необхідно керуватися ч.6 ст.9 КПК України, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Зважаючи на це, виходячи з засад законності та застосовуючи аналогію кримінального процесуального закону, слід виходити з того, що заявлене засудженим клопотання порушує питання про фактичне скорочення терміну призначеного судом покарання, що дає підстави вважати його пом`якшенням покарання, а тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України розгляд даного клопотання має бути віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Судом встановлено, що згідно матеріалів особової справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий 21.06.2001 року.
Вироком Військового апеляційного суду Західного регіону України від 24.04.2002 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.. 42 КК України (в редакції Закону 1960 року), за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно визначено покарання довічне позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 18.06.2001 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення.
За ухвалою Верховного суду України від 09.07.2002 року зазначений вирок було змінено, однак зазначено: відповідно до ст.. 70 КК України (2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 153 ч. 1, ст. 152 ч. 1 КК України (2001 року), ст. 118 ч. 2 та ст. 93 п. «ж» КК України (1960 року), ОСОБА_4 остаточно вважати засудженим до довічного позбавлення волі, з позбавленням військового звання «лейтенант».
Як зазначено у п. 3 листа Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування окремих положень Закону України № 838- VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» правила закріплені у ст. 72 КК, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що оскільки засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ухвалою Верховного суду України від 09.07.2002 року остаточно було визначено вважати засудженим до довічного позбавлення волі, Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та, відповідно ст. 72 КК України, до нього не застосовується, тому у задоволенні зазначеної заяви слід відмовити.
Керуючись ст. 72 КК України, п. 13 ст. 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 5/308/50/16 (справа № 308/926/16-к), про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VІІІ.
Копію ухвали до відома направити до Закарпатської установи виконання покарань № 9 Державної пенітенціарної служби України у Закарпатській області, засудженому та прокурору.
Повернути за приналежністю особову справу засудженого ОСОБА_4 - до Закарпатської установи виконання покарань № 9 Державної пенітенціарної служби України у Закарпатській області.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1