Справа №460/2990/15-к
Провадження №1кп-460/516/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.2015 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, демобілізованого з військової служби, приватного підприємця, раніше не маючого судимості,-
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України,-

обвинувачений ОСОБА_5 , який з 21.05.2015 року проходив військову службу за мобілізацією та перебував на посаді кулеметника протитанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_2 , в денний час 03 грудня 2014 року самовільно залишив місце служби і розташування військової частини та вибув до свого місця проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд. В денний час 08 вересня 2015 року обвинувачений ОСОБА_5 добровільно повернувся в розташування військової частини НОМЕР_2 , де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків несення військової служби. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 як військовослужбовець військової служби за мобілізацією в період з 03.12.2014 року по 08.09.2015 року самовільно залишив без дозволу командира місце служби та військову частину без поважних причин, тривалістю понад місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Під час судового розгляду свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст.408 ч.1 КК України обвинувачений ОСОБА_5 не визнав та по суті обвинувачення показав, що до призову за мобілізацією він проживав в м.Червоноград разом з дружиною та малолітнім сином, займався підприємницькою діяльністю. Після мобілізації в травні 2014 він був направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 . З кінця червня 2014 року в складі 2 батальойону він був відправлений в зону проведення антитерористичної операції, де знаходився до серпня 2014 року. Під час цього він отримав акубаротравму, внаслідок чого проходив лікування. 02 грудня 2014 року дружина повідомила, що захворів син і на наступний день він поїхав додому, де відвіз сина в лікарню. Під час лікування сина через скрутне матеріальне
становище він став працювати, місця проживання та номера телефону не міняв. В серпні 2015 року по виклику він з`явився у військову прокуратуру, де дав пояснення з приводу відсутності на військовій службі, а 08 вересня 2015 року він повернувся у військову частину, щоб продовжити службу. Коли він самовільно залишив військову частину 03 грудня 2014 року та в подальшому наміру назавжди ухилитися від військової служби в нього не було. В скоєному він розкаюється, просить не позбавляти його волі.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість в скоєнні злочину стверджується наступними доказами по справі.
Письмовим повідомленням тво командира військової частини польова почта НОМЕР_1 від 25.12.2015 року про виявлення відсутності на службі військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_5 з 03.12.2014 року./а.к.п.4/
Матеріалами виконаного доручення з Червоноградського МВ ГУ МВС у Львівській області,з яких вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_5 проживає за місцем реєстрації і наміру переховуватися від військової служби в нього немає. /а.к.п.65-68/
Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №209 від 09.09.2015 року про визнання молодшого сержанта ОСОБА_5 , звільненого в запас, таким, що здав справи та посади, з направленням на військовий облік по місцю проживання. /а.с.п.____/.
Показаннями свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що він являвся командиром взводу і в його взводі проходив військову службу молодщий сержант ОСОБА_5 , з яким в складі 2 механізованого батальйону він проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції. За час проходження служби ОСОБА_5 зарекомендував себе з позитивної сторони, відповідально та добросовісно відносився до виконання своїх обов`язків. Стверджує, що дійсно під час перебуванні його в госпіталі з приводу поранення до нього телефонував ОСОБА_5 , який повідомив, що в нього захворів син. З цього приводу він порадив йому звернутися з відповідним рапортом до командування для надання відповідної відпустки. Однак чи звертався з таким клопотанням ОСОБА_5 йому не відомо. Після повернення в квітні 2015 року в частину ОСОБА_5 значився по списках як самовільно залишивший частину. Він вважає, що ОСОБА_5 не міг вчинити дезертирство.
Оцінюючи докази по даній справі, які були досліджені та перевірені в судовому засіданні, в їх сукупності, враховуючи ті обставини, що під час судового розгляду не доведено умислу обвинуваченого ОСОБА_5 на скоєння дезертирства, тобто в самовільному залишенні військової служби та військової частини з метою ухилитися від військової служби. Разом з тим в судовому засіданні доведено вину обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишення з 03.12.2014 року військової служби та військової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ст.408 ч.1 КК України на ст.407 ч.3 КК України.
Обставиними, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, приймав участь в проведенні антитерористичної операції, під час якої отримав травму. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено.
З врахуванням вищенаведених обставин справи та особи обвинуваченого, встановлених обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, маючого на утриманні одну малолітню дитину, його відношення до скоєного злочину, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та попередження скоєння нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати покарання в межах санкцій частини статті доведеного злочину у виді позбавлення волі, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, та обрати покарання за ст.407 ч.3 КК України у виді 03/три/ роки позбавлення волі.
На підставі з ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 01/один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 під час іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: