Справа № 183/7863/15
№ 1-кп/183/277/16
В И Р О К
іменем України
19 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження № 0000719 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Волока Лугінського району Житомирської області, громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, молодшого сержанта військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, -
в с т а н о в и в :
28 січня 2015 року наказом № 26 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду механіка водія БРДМ-2 кулиметного взводу, роти вогневої підтримки. В період з липня 2015 по серпень 2015 року особовий склад та військова техніка військової частини польова пошта НОМЕР_1 на час формування та злагодження особового складу частини дислокувався польовим табором на НОМЕР_2 загальновійськовому полігоні в АДРЕСА_2 .

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04.09.2015 року № 326 з метою здійснення передислокації особового складу та військової техніки військової частини для проведення злагодження підрозділів на НОМЕР_3 загальновійськовому полігоні ( АДРЕСА_3 ) 4 вересня 2015 року здійснювався марш військової техніки військової частини до залізничної станції завантаження у АДРЕСА_4 . Так, 04 вересня 2015 року усним наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено головним екіпажу військового автомобіля БРДМ-2 до складу екіпажу якого також були включені солдати ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Цього ж дня приблизно о 14 годині 20 хвилин, військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_1 водій, молодший сержант ОСОБА_5 та члени екіпажу солдати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також пасажирка ОСОБА_8 здійснили виїзд на бойовій машині БРДМ-2 без військового номеру із наметового містечка військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 21.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою № 1306 Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, встановлюється порядок перевезення пасажирів, а саме заборона перевезення пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху України, водій автотранспортного засобу під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Однак 04 вересня 2015 року молодший сержант ОСОБА_5 , передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних насліків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, діючи всупереч вимог п. 21.11 Правил дорожнього руху України, перевозив члена екіпажу солдата ОСОБА_4 та пасажирку ОСОБА_8 на корпусі бойової машини БРДМ-2. У подальшому молодший сержант ОСОБА_5 , передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних насліків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 04 вересня 2015 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, рухаючись по вул. Дзержинського в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області в напрямку центру с. Орлівщина на бойовій машині БРДМ-2, яка перебувала у справному технічному стані, діючи всупереч вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України , не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням при заокругленні проїзної частини дороги, здійснив виїзд на праве по ходу руху узбіччя дороги та допустив перевертання бойової машини БРДМ-2, внаслідок чого член екіпажу солдат ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пасажирка ОСОБА_8 померла.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди громадянка ОСОБА_8 отримала забиті рани на шиї з пошкодженням м`язів шиї зліва та судини шиї зліва, повним розривом міжхребцевого з`єднання між основою черепу та 1,2-м шийними хребцями з повним розривом спинного мозку, переломи верхньої щелепи, правої тім`яної, лобової, клиноподібної та потиличної кісток черепу, лівої ключиці, 3,4,5,6-го ребер, розриви легень, печінки, крововиливи у м`яких тканинах голови у лобній, тім`яній та лівій скроневій областях, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, та у даному випадку, привели до смерті потерпілої.

Солдат ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді поєднаної крайньо-скелетної травми, загально черепно-мозгову травму, забій лівої гомілки, бедрений перелом, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 415 КК України як порушення правил водіння бойової машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а також загибель потерпілої.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив долучити до матеріалів кримінального провадження угоду про примирення, укладену 27.11.2015 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим (підозрюваним) ОСОБА_5 .

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині. Потерпілий та обвинувачений узгодили призначення останньому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. ст. 473, 476 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, просив затвердити угоду про примирення з потерпілим та призначити йому узгоджене в угоді покарання.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про можливість затвердження угоди про примирення з призначенням обвинуваченому узгодженого покарання.

У обвинуваченого та потерпілого в судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження або відмови в затвердженні угоди суд не вбачає.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, негативні характеристики за місцем проживання чи служби не надані. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому узгоджену між ним та потерпілим в угоді про примирення покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 415 КК України. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання у виді обмеження волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, статтями 374, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити угоду про примирення, укладену 27 листопада 2015 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, та призначити йому, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно, після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1