Справа № 1 576/2010 року
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2010 року Соломянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді ЗАХАРОВОЇ А.С.

при секретарі САДЧЕНКА 0.О.

з участю прокурора БІЛОШИЦЬКОГО М.В.

потерпілої ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (Узбекистан), громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в Хмельницькій області, полянського району, с. Велика Березна, вул. Будьонного,46, раніше не судимого,- в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_3 16.01.2010 року познайомився з ОСОБА_1 через мережі Інтернет, з якою розпочав спілкування і у нього виник умисел на заволодіння її грошима шляхом шахрайства.

З метою заволодіння чужим майном шляхом шахрайства 17.01.2010 року підсудний ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про те, що він має можливість придбати за низькою ціною, за 2600 гривень, ноутбук.

ОСОБА_1, добросовісно помиляючись щодо дійсних намірів підсудного ОСОБА_3, зацікавилась його пропозицією і погодилась придбати для власного користування ноутбук за ціною 2600 гривень, про що повідомила підсудного ОСОБА_3, який домовився із нею про зустріч.

Після цього, 18.01.2010 року, близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_1, будучи введеною в оману, переконаною в добропорядності намірів підсудного ОСОБА_3, зустрілась останнім і разом з ним прийшла у провул. Чугуївський, 12 в м. Києві, де нібито розташовані склади із конфіскованою комп'ютерною технікою.

Знаходячись за вказаною адресою, продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, достовірно знаючи про неможливість виконання взятих на себе зобов'язань та бажаючи незаконно заволодіти чужим майном, вводячи потерпілу в оману, підсудний ОСОБА_3 переконав ОСОБА_1 в необхідності передати йому гроші в сумі 2600 гривень, ніби то для придбання ноутбуку для останньої.

ОСОБА_3, отримавши гроші в сумі 2600 гривень від потерпілої ОСОБА_1, яка не усвідомлювала дійсних намірів підсудного, залишив потерпілу очікувати на його повернення, а сам зробив вигляд, що йде на територію складів, які розташовані поруч, але через нетривалий час зателефонував ОСОБА_1 і.С. та повідомив про можливість придбати за ті ж самі гроші більш якісний ноутбук, на що остання погодилась.

Продовжуючи свої злочинні дії, що направленні на заволодіння грошима потерпілої шляхом шахрайства, підсудний ОСОБА_3 повернувся до ОСОБА_1, який повідомив, що він вже сплатив за придбання ноутбуку необхідну суму, при цьому, сказав, що потрібно буде повернутись на склад в цей же день (18.01.2010 року), приблизно о 16 годині, щоб забрати придбаний ноутбук.

ОСОБА_1, добросовісно помиляючись щодо дійсних намірів підсудного ОСОБА_3, погодилась повернутись за нібито вже придбаним ноутбуком о 16 годині.

Після цього, підсудний ОСОБА_3, який незаконно, шляхом шахрайства, оскільки не мав наміру виконати взяте на себе зобовязання щодо придбання потерпілій ноутбуку, продовжуючи вводити в оману останню щодо своїх злочинних намірів, продовжувжуючи переконувати ОСОБА_1 в тому, що 19.01.2010 року вона отримає придбаний ним ноутбук, заволодів її грошима в сумі 2600 гривень і з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Діями підсудного ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди на суму 2600 гривень, яка відшкодована родичами підсудного в повному обсязі.

Крім того, 19.01.2010 року, підсудний ОСОБА_3, маючи на меті на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, у відповідь на пропозицію ОСОБА_1, яка добросовісно помиляючись щодо дійсних намірів підсудного ОСОБА_3, погодився придбати два ноутбуки за ціною 2600 гривень кожен для її знайомого ОСОБА_4.

З метою реалізації своїх злочинних намірів, спрямованих на повторне заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, підсудний ОСОБА_3, призначив зустріч ОСОБА_1 та раніше йому незнайомому ОСОБА_4 на 17 годину 19.01.2010 року біля станції метро «Берестейська».

В цей же день, приблизно о 17 год. 40 хв., знаходячись біля станції метро «Берестейська», ОСОБА_3, маючи намір повторно шляхом шахрайства заволодіти чужим майном, оскільки не мав наміру виконати взяте на себе зобовязання щодо придбання ноутбуків, познайомився з ОСОБА_4 та переконав останнього в тому, що він має можливість придбати для нього два ноутбуки за ціною 2600 гривень кожен, на що останній, добросовісно помиляючись щодо дійсних намірів підсудного ОСОБА_3, погодився і разом з Ж та підсудним пройти на провул. Чугуївський 12 в м. Києві, де, за твердженнями ОСОБА_3 знаходились склади із комп'ютерною технікою.

З метою повторного незаконного заволодіння грошима ОСОБА_4 шляхом шахрайства, підсудний ОСОБА_3 переконав потерпілого ОСОБА_4 про необхідність передачі йому грошей в сумі 5200 гривень на придбання двох ноутбуків за ціною 2600 гривень кожен.

Потерпілий ОСОБА_4, будучи переконаним в тому, що ОСОБА_3 придбає для нього два ноутбуки за обумовленою ціною, у присутності ОСОБА_1, яка в свою чергу була переконана в тому, що ОСОБА_3 вже придбав для неї ноутбук, передав підсудному гроші в сумі 5200 гривень, якими останній повторно заволодів шляхом шахрайства.

Підсудний ОСОБА_3, не маючи наміру виконати взяте на себе зобовязання щодо придбання ноутбуків, отримавши гроші в сумі 5200 гривень від потерпілого ОСОБА_4, який не усвідомлював дійсних намірів підсудного, попросив потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зачекати на його повернення на протязі 5-10 хвилин, і з місця вчинення злочину з викраденими грошима зник, розпорядившись ними на власний розсуд.

Діями підсудного ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_4 було завдано матеріальної шкоди на суму 5200 гривень, яка відшкодована родичами підсудного в повному обсязі.

Допитанний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину в заволодінні 18.01.2010 року, близько 13 год. 00 хв. на провул. Чугуївський, 12 в м. Києві грошима в сумі 2600 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_1 та 19.01.2010 року о 17 год. 40 хв. на провул. Чугуївський, 12 в м. Києві грошима в сумі 5200 гривень, що належали потерпілому ОСОБА_4 шляхом шахрайства, при обставинах які викладені в фабулі вироку, визнав повністю, щиро розкаявся та дав пояснення щодо вчинення ним злочинів, які відповідають фактичним обставинам справи і ніким, в т.ч. і ним, не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 299 КПК України суд при встановлені фактичних обставин справи обмежився допитом підсудного ОСОБА_3.

Таким чином, суд вважає, що підсудного ОСОБА_3 необхідно визнати винним в тому, що він своїми навмисними діями заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України.

Також, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він своїми умисними діями повторно заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу: раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, має на отриманні неповнолітню дитину, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Щире розкаяння підсудного ОСОБА_3 у вчиненому, а також добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілим повному обсязі, судом визнаються, як помякшуючи покарання обставини.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3, судом не виявлено.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, особу підсудного ОСОБА_3, а також і те, що один із вчинених ним злочин ст.. 190 ч. 2 КК України віднесений до злочинів середньої тяжкості згідно ст. 12 КК України, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді обмеження волі.

Між іншим, суд дійшов до висновку про можливість виправлення підсудного ОСОБА_3 без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки згідно ст. 76 КК України і таке покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.323, 324 КК України, суд, -

З А С У Д И В :

Визнати винним ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_3 визначати покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обовязки: не виїджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з»являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_3 змінити на підписку про невиїзд з місця проживання до набрання вироком чинності, звільнивши його з під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: