АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2021/15 Справа № 199/2524/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції,та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 07 серпня 2015 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, який має загальну середню освіту, не одруженого, такого, що не працює, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що раніше неодноразово судився,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 07 серпня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки ;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч. 1 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки ;

- за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано частину покарання, невідбуту обвинуваченим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року та остаточно призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Також стягнуто витрати на проведення експертизи та вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 , маючи дві непогашені судимості за злочини проти власності, знову вчинив шість умисних корисливих злочинів проти власності на території Дніпропетровської області за наступних обставин.

1) 29 вересня 2014 року близько 12 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , з метою викрадення чужого майна (крадіжки), що знаходиться у будинку, діючи умисно, незаконно проник через хвіртку на територію вказаного домоволодіння. Перебуваючи на подвір`ї вказаного господарства, ОСОБА_6 підійшов до будинку та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевого прута шляхом злому вікна таємно проник в житловий будинок, з якого таємно повторно з корисливих мотивів викрав майно, що належать ОСОБА_11 , а саме: ноутбук марки "Lenovo Z400" вартістю 5193 грн. 02 коп., гроші в сумі 3000 грн. та особисті документи ОСОБА_11 .

Після цього ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився їм на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 8193 грн. 02 коп.

2) 16 жовтня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи в номері № 107 готелю «Relax» за адресою: вул. Сучкова, 2 в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, вживав спиртні напої з ОСОБА_12 .

Близько 01 год. 00 хв. 17 жовтня 2014 року ОСОБА_13 заснув у номері, а ОСОБА_6 , побачивши на столі ноутбук марки «eMAchines» моделі G7292Z-Р624G50MiNk, що належав ОСОБА_14 , переконавшись, що його дії ніким не помічені, таємно, повторно викрав вказаний ноутбук вартістю 3549 грн., гроші в сумі 350 грн. та пластикові картки «Приватбанк», які не мають матеріальної цінності для потерпілого.

Після цього ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 3899 грн. 00 коп.

3) 05 січня 2015 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебував в приміщенні під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , де зустрів неповнолітнього ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день близько 18 год. 05 хв. ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів, перебуваючи в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи відкритий характер своїх противоправних дій здійснив напад з метою заволодіння майном ОСОБА_10 . При цьому завдав один удар правою рукою в область грудної клітини ОСОБА_10 , після чого дістав з правої кишені своєї куртки предмет, схожий на ніж, та погрожуючи ним і застосовуючи психічне насильство у вигляді погрози вбивства, якщо останній не виконає його вимоги, став вимагати належний йому мобільний телефон.

ОСОБА_10 , будучи неповнолітньою особою, сприйняв погрозу ОСОБА_6 , як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, передав ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон "Samsung Star II S5260" вартістю 722 грн. 40 коп., в результаті чого ОСОБА_6 заволодів вищевказаним телефоном. Поклавши предмет схожий на ніж до кишені куртки, ОСОБА_6 примусив ОСОБА_10 зайти в ліфт і піднятися на 8 поверх з метою покликати дівчину, а сам тим часом з місця вчинення злочину з мобільним терміналом "Samsung Star II S5260", належним неповнолітньому ОСОБА_10 , зник, розпорядившись їм в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 722 грн. 40 коп.

4) Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 січня 2015 року близько 15 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи біля території домоволодіння АДРЕСА_4 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжки), що знаходиться у будинку, діючи умисно, повторно незаконно переліз через огорожу на територію вказаного домоволодіння, де підійшов до будинку та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки шляхом злому вікна таємно проник у вищевказаний житловий будинок, де діючи умисно, таємно повторно з корисливих мотивів викрав майно, що належать ОСОБА_15 , а саме: телевізор марки "PK Samsung" моделі UE40EH5307KXUA вартістю 4838 грн.; пульт від вищевказаного телевізора та флеш-карту, які не мають матеріальної цінності для потерпілого.

Після цього ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 4838 грн. 00 коп.

5) Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14 січня 2015 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_6 знаходився в приміщенні продуктового магазину по АДРЕСА_5 , де у нього виник злочинний намір на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з прилавку вищевказаного магазину, а саме: дерев`яної бочки об`ємом 10 л. з вином «Кагор», що належить ФОП ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день близько 22 год. 05 хв. ОСОБА_6 , діючи умисно повторно із корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні вказаного вище продуктового магазину, переконавшись, що його дії ніким не будуть помічені, викрав та сховав під свою куртку дерев`яну бочку об`ємом 10 л. вартістю 100 гривень з вином "Кагор" вартістю 700 гривень.

Після цього ОСОБА_6 вийшов із приміщення магазину, тобто з місця вчинення злочину зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 800 грн. 00 коп.

6) 10 лютого 2015 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 зайшов в магазин "Ізбушка", який розташований за адресою: вул. Желваковського, 6 в місті Дніпропетровськ. В цей момент у ОСОБА_17 виник злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, а саме продавця магазину потерпілої ОСОБА_18 .

Реалізовуючи свій злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, у вказаний час та місці, будучи особою, яка раніше 05 січня 2015 року вчинила розбій, діючи умисно з корисливих мотивів, ОСОБА_6 зайшов за торгівельний прилавок магазину, де в коробці із-під чаю побачив грошові кошти, а рядом два мобільних телефони, що належали потерпілій ОСОБА_18 .

Далі ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці розкладний ніж та погрожуючи ним застосувати насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_19 , яка сприйняла погрозу ОСОБА_6 як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, напав на останню та заволодів майном потерпілої ОСОБА_19 , а саме: грошовими коштами в розмірі 1000 грн.; мобільним телефоном марки "Нокія 302" вартістю 754 грн. 05 коп.; мобільним телефоном марки "Флай", який для потерпілої не має матеріальної цінності, чим спричинив потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на суму 1754 грн. 05 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись їм на власний розсуд.

Прокурором, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції,подано апеляційну скаргу на вказаний вище вирок суду першої інстанції, в якій він просить вказаний вирок скасувати в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів і особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_17 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання призначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати частину покарання, невідбуту обвинуваченим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року та остаточно призначити до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Так, в своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ОСОБА_17 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за тяжкий корисливий злочин, на момент скоєння кримінальних правопорушень мав та продовжує мати непогашені та не зняті у встановленому порядку судимості.

Крім того, звільнившись 11 червня 2014 року з місць позбавлення волі умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові тяжкі корисливі кримінальні правопорушення в період іспитового строку. Також в апеляційній скарзі прокурор стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_17 жодного дня не працював та жив за рахунок крадіжок чужого майна. Крім того, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пом`якшуючих вину обставин встановлено не було, а обтяжуючою обставиною було скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення відносно неповнолітнього, а отже призначене судом покарання є необґрунтовано м`яким.

Обвинувачений ОСОБА_6 , також, не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив вказаний вирок суду першої інстанції скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки не відповідає ні нормам матеріального, ні нормам процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на порушення норм кримінального процесуального закону під час досудового розслідування. Зокрема, зазначає, що було порушено порядок закінчення досудового розслідування кримінального провадження № 0003824, а саме 06 квітня 2015 року обвинуваченому та його захиснику оголошено про закінчення досудового розслідування, відкрито матеріали досудового розслідування, надано під розписку копію обвинувального акту та вручено реєстр матеріалів кримінального провадження. Проте, замість того, щоб на виконання вимог чинного законодавства направити обвинувальний акт до суду, слідчим було запропоновано обвинуваченому отримати нове повідомлення про підозру, ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та отримати новий обвинувальний акт.

Крім того, було порушено забезпечення права обвинуваченого на захист, а саме усі слідчі дії при закінченні вказаного досудового розслідування слідчий намагався проводити без виклику та участі його захисника, а отримавши відмову від проведення слідчих дій без захисника, залучив до участі невідому особу, ім`я якої обвинуваченому не було повідомлено, у зв`язку з чим ОСОБА_6 відмовився від надання йому правової допомоги саме цією особою та вимагав викликати для слідчих дій його захисника ОСОБА_8 . Крім того, в подальшому обвинувачений дізнався, що слідчим, було складено відповідні документи про начебто неприбуття захисника обвинуваченого та відмову обвинуваченого від отримання та підписання будь-яких документів за участю іншого захисника.

Також зазначає, що вирок суду першої інстанції містить висновки, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки суд як на доказ його вини у вчиненні відносно потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_19 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, посилається на нечіткі і непослідовні покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_19 , які були надані під час судового засідання в суді першої інстанції.

Крім того, у тексті вироку викладення показань вказаних потерпілих має викривлений та спотворений вигляд, а сутність показань має обвинувальних характер з навмисним вилученням або не відображенням суттєвих обставин щодо послідовності подій, обставин заволодіння майном потерпілих, наявності в руках ножа та інших суттєвих обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кваліфікації його дій.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, просили вимоги апеляційної скарги прокурора залишити без задоволення, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого просила залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають, а вимоги апеляційної скарги прокурора повинні бути задоволені з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються.
Самим обвинуваченим ОСОБА_6 в його апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, доведеності його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за вказаними нормами закону також не оспорюються.
ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі оскаржує обставини вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікованих органом досудового розслідування та судом першої інстанції за ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 187 КК України, та відповідно оспорює правову кваліфікацію його дій за вказаними нормами кримінального закону.
За викладених обставин, колегія суддів апеляційного суду при розгляді вимог апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого питання стосовно фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за вказаними нормами закону не перевіряються.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду встановила наступне.
Нормами п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
09 квітня 2015 року слідчим, якому було доручено проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, було складено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, який в той же день був затверджений прокурором процесуальним керівником.
10 квітня 2015 року вказаний обвинувальний акт прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області за вихідним № 83-3824-15 було направлено до суду.
Відповідно до норм п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003824 від 30 вересня 2014 року було закінчено саме 10 квітня 2015 року направленням до суду обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України.
Нормами ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
В даному випадку судом першої інстанції судовий розгляд було проведено лише стосовно ОСОБА_6 , тобто особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України).
За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно порушення порядку закінчення досудового розслідування необґрунтованими.
Колегія суддів апеляційного суду вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення його права на захист з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 27 лютого 2015 року із адвокатом ОСОБА_8 було укладено угоду про надання правової допомоги підозрюваному ОСОБА_6 , який приймав участь в проведенні усіх процесуальних дій.
Як вбачається із постанови слідчого, якому було доручено проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, від 09 квітня 2015 року в зазначений день захисник ОСОБА_8 не зміг з`явитися для проведення процесуальних дій, в зв`язку з чим вказаною постановою слідчого було доручено Дніпропетровському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для проведення окремої процесуальної дії.
Відповідно до доручення від 09 квітня 2015 року № 004-0017303, виданого Дніпропетровським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги для проведення окремої процесуальної дії з участю підозрюваного ОСОБА_6 було призначено адвоката ОСОБА_21 , за участю якого слідчим було повідомлено підозрюваного ОСОБА_6 про нову підозру та вручено обвинувальний акт від 09 квітня 2015 року.
Вказані дії слідчого по залученню захисника для проведення окремої процесуальної дії не суперечать нормам ст. 53 КПК України.
В подальшому усі судові засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ проводилися виключно з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 .
Нормами ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
В основу оскаржуваного вироку судом першої інстанції покладені докази, які були досліджені судом безпосередньо в присутності, як самого обвинуваченого, так і в присутності його захисника. Сторона захисту в апеляційній скарзі також не посилається на порушення порядку дослідження доказів у суді першої інстанції.
Колегією суддів апеляційного суду порушень права обвинуваченого на захист в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не встановлено. Сторона захисту на такі порушення в апеляційній скарзі також не посилається.
За викладених обставин, на думку колегії суддів апеляційного суду, посилання обвинуваченого на порушення його права на захист в ході досудового розслідування, як на підставу для скасування вироку суду першої інстанції, є необґрунтованими і такими, що не відповідають нормам ст. 409 КПК України, якою визначено підстави для скасування або зміни судового рішення.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, як на підставу для скасування вироку суду першої інстанції посилається на те, що судом у вироку показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_19 викладені в редакції, яка не відповідає тим показам, які вони давали у судовому засіданні.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів встановила, що доводи обвинуваченого частково знайшли своє підтвердження.
Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції показував, що 05 січня 2015 року в вечірній час він разом зі своїми знайомими дівчатами гуляли на подвір`ї, а потім зайшли в приміщення під`їзду № 2 житлового будинку АДРЕСА_3 з метою зігрітися. При цьому вони перебували на площадці між першим та другим поверхами. Через деякий час в під`їзд будинку ввійшов раніше незнайомий чоловік (потім з`ясувалося, що це був ОСОБА_6 ), який відразу наказав дівчатам покинути приміщення. Коли він, ОСОБА_10 намагався покинути приміщення разом із дівчатами, ОСОБА_6 рукою зупинив його і наказав залишитися. Коли вони залишилися наодинці, ОСОБА_6 почав його звинувачувати в тому, що, нібито, він справляв природні потреби в під`їзді. Він почав заперечувати це і повідомив, що він зараз піде і знайде того, хто це зробив. При цьому знову намагався покинути приміщення під`їзду. На що ОСОБА_6 наніс йому удар рукою в груди і наказав залишитися. Після цього ОСОБА_6 дістав із кишені ніж і, погрожуючи його вбити, наказав мовчати. Він, ОСОБА_10 , сприйняв цю погрозу, як реальну і погодився. Після цього ОСОБА_6 сховав ножа знову до кишені і повідомив йому, ОСОБА_10 , що він відпустить його, якщо той виконає його доручення. Потім ОСОБА_6 наказав йому дістати свого мобільного телефону та зателефонувати за вказаним ним номером. Він виконав цю вимогу, однак ніхто не відповів. Після цього ОСОБА_6 наказав йому піднятися на 8 поверх того ж будинку та викликати його знайому. При цьому він наказав ОСОБА_10 передати йому мобільного телефону з тим, що він буде телефонувати. Коли він, ОСОБА_10 передав ОСОБА_6 телефон, а сам піднявся на 8 поверх, то із вказаної ОСОБА_6 квартири ніхто не вийшов. Коли ж він повернувся, то ОСОБА_6 вже не було.
В оскаржуваному вироку суду першої інстанції покази неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 викладені в дещо зміненій черговості. Однак, на думку колегії суддів апеляційного суду, така неточність суду першої інстанції не впливає на правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .
Так, судом встановлено, що спочатку ОСОБА_6 наказав усім стороннім особам покинути приміщення під`їзду, де вони перебували. При цьому силою залишив в приміщенні неповнолітнього ОСОБА_10 , затримавши його рукою за одяг. Коли неповнолітній знову намагався покинути приміщення, обвинувачений наніс йому удар рукою в груди. Потім ОСОБА_6 була висловлена погроза вбивством на адресу неповнолітнього ОСОБА_10 . При цьому ним був продемонстрований предмет схожий на ножа. Таким чином, на думку колегії суддів, ОСОБА_22 було повністю подавлено будь-яку волю неповнолітнього до спротиву. І після цього ОСОБА_6 було висунуто вимогу передачі йому телефону, що неповнолітній ОСОБА_10 і зробив.
На думку колегії суддів застосування ОСОБА_6 насильства до неповнолітнього потерпілого, та погроза застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого (погроза вбивством з демонстрацією предмета, схожого на ножа), були здійснені саме з метою подальшого незаконного заволодіння майном неповнолітнього потерпілого. Про це об`єктивно свідчать дії самого обвинуваченого. А саме, вимога покинути сторонніх осіб приміщення з метою залишитися наодинці, застосування та погроза застосування насильства, вимога передачі майна, вимога до потерпілого покинути місце події, і сам обвинувачений покинув місце події, не чекаючи повернення потерпілого, із майном, яким він заволодів. В подальшому це майно він реалізував.
При цьому обвинуваченим було використано надуманий привід свого насильства нібито потерпілий справляв природні потреби в приміщення під`їзду. Причини, з якої він покинув місце події разом із майном потерпілого, не дочекавшись самого потерпілого, який раніше покинув місце події на вимогу самого ж обвинуваченого, ОСОБА_6 не зміг пояснити.
За викладених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції дана правильна правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Стосовно неправильності викладення у вироку показань потерпілої ОСОБА_19 , то в цій частині доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені ним в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.
Викладені у вироку показання потерпілої ОСОБА_19 відповідають її показанням, викладеним у журналі судового засідання та даним технічного запису фіксації судового засідання.
Окрім того, наявність ножа в обвинуваченого ОСОБА_6 під час його розбійного нападу на ОСОБА_19 підтверджується іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження та яким суд першої інстанції дав належну оцінку в оскаржуваному вироку.
За викладених вище обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через його м`якість та постановити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити більш суворе покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КПК України, відповідно до положень Загальної частини того ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, які відповідно до норм ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України) та тяжких злочинів (ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України).
При призначенні покарання, як зазначено в оскаржуваному вироку, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше двічі судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, скоїв злочини в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не працює, за місцем помешкання характеризується задовільно.
При цьому суд першої інстанції також зазначив у вироку, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо неповнолітнього.
При цьому, на думку колегії суддів апеляційного суду, судом першої інстанції не наведено достатніх та вагомих мотивів чому обвинуваченому, який раніше неодноразово судився за вчинення корисливих злочинів, знову вчинив декілька тяжких злочинів в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, множинність кримінальних правопорушень, вчинення одного із злочинів у відношенні неповнолітнього та за відсутності обставин, які пом`якшують покарання, обвинуваченому було призначене покарання, яке або максимально наближене до мінімального строку покарання, передбаченого санкцією кримінального закону (ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України), або у мінімальному розмірі санкції закону про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 187 КК України).
За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що хоча обвинуваченому і призначене покарання в межах, встановлених відповідними частинами статей закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через його м`якість, а тому відповідно до норм ст. 414 КПК України є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно норм п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

У Х В А Л И Л А :
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 07 серпня 2015 року, ухвалений стосовно нього, залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції,задовольнити вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 07 серпня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання призначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати частину покарання, невідбуту обвинуваченим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року та остаточно призначити до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Судді: