А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.01.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 та апелянтів
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами, які подали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 грудня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого з особливо важливих справ СВ прокуратури Закарпатської області (далі - слідчого) про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,
ВСТАНОВИВ :
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що тимчасово вилучене майно речі відповідають критеріям п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України. Враховуючи зазначені у клопотанні правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність, обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя клопотання визнав такими, що підлягає задоволенню.
В апеляційних скаргах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказують на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановлена без дослідження матеріалів кримінального провадження. Посилаються на те, що викладені в ухвалі слідчого судді відомості про те, що всі товари, які вилучено з автомобілів, придбані на території Словацької Республіки, без декларування та сплати митних платежів ввезені на митну територію України, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважають, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що всі товари, які вилучено з автомобілів придбані на території Словацької Республіки, а декларування та сплата митних платежів не має ніякого відношення до кримінального провадження. В обґрунтування доводів посилаються на дані ними показання, згідно яких частину товару придбали на території Словацької республіки, а частину їм передали їх знайомі на території України, поза митницею. Вважають, що працівники поліції на відстані 3 км. від митниці незаконно затримали належні їм автомобілі, і незаконно доставили до стоянки поруч із прикордонним постом, де вимагали визнати факт давання митникам хабара, і перевезення товару на суму більшу, ніж дозволена. Указують також на те, що для встановлення вартості товару слідчий вилучив по 1 екземпляру з кожного виду продукту, тому вважають, що не має необхідності вилучати всі продукти. Належні їм транспортні засоби необхідні їм для повсякденного використання, отримання коштів і утримання сімей, оскільки на автомобілях виїжджають за кордон, де виконують будівельні роботи. Крім того, вважають, що у кримінальному провадженні не має достатніх доказів, що вказують на вчинення якоюсь особою якогось кримінального правопорушення і про підозру нікого не повідомлено, тому посилання слідчого у клопотанні на п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України вважають безпідставним. Посилаються також на ст. 41 Конституції України, положення нормативно-правових актів, що регулюють право власності і, зокрема, на те, що ніхто протиправно не може бути позбавлений права приватної власності, яке є непорушним. З урахуванням наведеного, вважають, що слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Просять ухвалу слідчого судді скасувати.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового провадження : адвоката ОСОБА_6 , апелянтів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який судове рішення вважав законним та обґрунтованим, перевіривши провадження за клопотанням, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає до скасування з таких підстав.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Накладаючи арешт на тимчасово вилучене майно та транспортні засоби слідчий суддя в ухвалі зазначив, що тимчасово вилучене майно речі, відповідають критеріям п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України. На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався.
Дослідивши матеріали за клопотанням, а також надані апеляційному суду в підтвердження доводів клопотання матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, відповідно, при його внесенні та розгляді.
Колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не враховано, що у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 23 грудня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими чи представниками юридичної особи, до яких можуть бути застосовані заходи саме кримінально-правового характеру.
Крім того, колегія суддів вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази у підтвердження підстав чи розумних підозр вважати, що тимчасово вилучені товари та транспортні засоби набуті злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину, і на такі не вказується у клопотанні.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є представниками митного органу, перебувають у трудових відносинах з Закарпатською митницею ДФС України і вбачається, що обидва є непрацюючими особами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що щодо гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не може бути застосована конфіскація майна чи передбачена ч. 1 ст. 364 КК України спеціальна конфіскація, що до них у даному кримінальному провадженні не може бути заявлений цивільний позов. При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що як у матеріалах за клопотанням, так і у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що по справі заявлявся цивільний позов.
Колегія суддів також вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази у підтвердження підстав чи розумних підозр вважати, що гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали чи придбали товар чи транспортні засоби у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації, і на такі також не вказується у клопотанні.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що слідчий передаючи, згідно постанови від 05 січня 2016 року, на відповідальне зберігання товар та транспортні засоби зазначив, що у даному кримінальному провадженні автомобілі не є речовими доказами, не мають доказового значення ; що відповідно ч. 6 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача. Крім того, колегія суддів вважає, що під час розгляду апеляційних скарг прокурор не довів, що гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є не добросовісними набувачами тимчасово вилучених у них товару та автомобілів, не послався на будь-які дані про існування обставин, які підтверджують, що не застосування заборони, обмеження користування, розпорядження товаром та автомобілями можуть призвести до їх зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування чи відчуження.
Колегія суддів також вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані у підтвердження підстав вважати, що гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть приховувати, пошкодити, псувати, знищити, перетворити чи відчужити вилучені товари чи транспортні засоби, а також дані у підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, про заявлений у справі цивільний позов, про розмір неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою. Про відсутність цих підстав свідчить і рішення слідчого про передачу гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на відповідальне зберігання товару та транспортних засобів.
Крім того, колегія суддів вважає, що тимчасово вилучаючи товар та транспортні засоби слідчий не врахував положення ст. ст. 167, 168, 207, 208 КПК України, відповідно до яких тимчасово може бути вилучено майно підозрюваного, а також те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що на час складання протоколу огляду місця події гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінально-карні дії, у тому числі їх дії носили характер замаху на вчинення кримінального правопорушення; те, що керовані ними транспортні засоби не були зупинені безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного їх переслідування як осіб, які підозрювались у його вчиненні. З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що слідчим виносилась постанова про приєднання до справи як речових доказів вилучених товарів та транспортних засобів, про проведення їх огляду, тому доводи клопотання про те, що товар та транспортні засоби є предметом злочину, визнаються такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. У клопотанні слідчого не вмотивовано і доводи про те, які саме властивості (ознаки) вилучених товарів та транспортних засобів, дають підстави визнати їх предметом передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України злочину, на які саме ознаки даного злочину вказують зазначені вище товари та транспортні засоби ; не вказано чи були вони знаряддям вчинення кримінального правопорушення, які сліди кримінального правопорушення зберегли на собі ці речі й чи були вони об`єктом кримінально-протиправних дій або нажиті злочинним шляхом.
Колегія суддів вважає, що зразки відібраних предметів дають можливість органу досудового розстеження встановити їх митну вартість та визначити суми платежів, які у подальшому, можливо, будуть нараховані до сплати, згідно вимог МК України.
У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані у підтвердження факту складання щодо гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 посадовими особами митного органу протоколів про порушенням митних правил, тому пояснення прокурора під час розгляду апеляційних скарг у цій частині визнаються такими, що містять припущення.
Погоджуючи клопотання слідчого прокурор ОСОБА_5 не врахував, що у ньому не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; а також розмір позовних вимог; не міститься посилання на докази у підтвердження розмірів завданої шкоди чи неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, а також те, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що до клопотання не приєднані докази (документи), які підтверджують факт завдання шкоди, розмір цієї шкоди та право власності гр. гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на майно, що належить арештувати, що свідчить про не дотримання прокурором вимог ст. 171 КПК України.
На необхідність дотримання вимог ст. 170-172 КПК України при внесенні клопотання вказувалось в ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року, якою у даному кримінальному провадженні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилучених товару та автомобілів повернуто прокурору для усунення недоліків (згідно ухвали слідчого судді слідчим не дотримані вимоги ст. 171 КПК України).
У порушення вимог ст. ст. 107, 108 КПК України під час розгляду клопотання не вівся журнал судового засідання, не проводилось фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів; слідчим суддею не приймалось рішення про застосування тих чи інших технічних засобів під час розгляду клопотання.
Колегія суддів також вважає, що прокурор не довів необхідність арешту тимчасово вилучених товару та транспортних засобів, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу; погоджуючи клопотання не врахував, що гр. гр. Моторний та ОСОБА_8 не є підозрюваними, обвинуваченими чи засудженими або представниками юридичної особи, до яких можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, відсутність даних про розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для Моторного та ОСОБА_8 як третіх осіб (свідків) у кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні відомості в якому про передбачене ч. 1 ст. 364 КК України кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як арешт тимчасово вилучених товару та транспортних засобів, що прокурор поза розумним сумнівом не довів законність такого арешту.
Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про накладення арешту на тимчасово вилучені товар та автомобілі.
Відповідно до ст. ст. 409-410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги, які подали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке є визнається незаконним та необґрунтованим; ухвалу слідчого судді скасовує, постановляє нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та автомобілі відмовляє.
Керуючись ст. ст. 170 - 173, 376, 407, 412, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 грудня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого з особливо важливих справ СВ прокуратури Закарпатської області про накладення арешту на тимчасово вилучені в ході проведення огляду місця події 23 грудня 2015 року майно та транспортні засоби, скасувати; у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та транспортних засобів відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: