АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1840/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 643/3884/15-К
Категорія: ст. 186 ч.ч. 1,2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0004330 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2015 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1 та 2 ст.186 КК України, і призначено покарання: за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 30.07.2013 року, приблизно о 10 годин 20 хвилин, ОСОБА_8 , проходив біля будинку № 48 по вул. Блюхера в м. Харкові. В цей час на зустріч останньому, йшла раніше не знайома ОСОБА_9 , у якої на шиї ОСОБА_8 побачив золотий ланцюжок, тоді діючи за раптово виниклим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи несподівано для потерпілої, ОСОБА_8 підійшов до потерпілої ОСОБА_9 спереду з лівої сторони, та шляхом ривку лівою рукою, зірвав з її шиї ланцюжок із золота, 585 проби, вагою 1,9 грамів, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 184 від 07.08.2013 року, 372 гривні 53 копійки, який належав останній. Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, обернувши викрадене на свою користь, чим причинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 372 гривні 53 копійки.
Крім того, 01.08.2013 року, приблизно о 23.40 годин, ОСОБА_8 будучі в стані алкогольного сп`яніння, разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , проходили біля будинку АДРЕСА_2 . В цей час на зустріч останнім, йшла ОСОБА_11 , у якої на шиї ОСОБА_8 побачив золотий ланцюжок з кулоном, тоді діючи за раптово виниклим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи несподівано для потерпілої та оточуючих, ОСОБА_8 підійшов до потерпілої ОСОБА_11 спереду, та шляхом ривку зірвав з її шиї ланцюжок із золота, 585 проби, вагою 4 грама вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 183 від 02.08.2013 року, 784 гривні 76 копійок, та кулон із золота, 585 проби, вагою 0,5 грама, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 183 від 02.08.2013 року, 98 гривень 10 копійок, які належали останній. Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 882 гривні 86 копійок.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини встановлених вироком злочинів, кваліфікацію своїх дій, обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, тобто призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянт вказує на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом другої групи, але відповідна довідка втрачена, на його утриманні знаходиться мати, яка страждає на хронічні захворювання, на момент вчинення злочину знаходився в тяжкому матеріальному становищі, повністю розкаявся у вчиненому, усвідомив свій вчинок, допомагав слідству у встановленні істини по справі, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується.

Крім того, матеріали кримінального провадження містять клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому він просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 , а також доводи прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши судове рішення, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 та ч. 2 ст.186 ч. 2 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 , підтриманих його захисником, про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 61-62).

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за кожен вчинений злочин в межах санкцій ч. 1 і ч. 2 ст.186 ч. 2 КК України, у розмірі ближчому до мінімального, із застосуванням норм ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки в умовах його реального відбування. Належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, але при цьому визнав та об`єктивно врахував декілька обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме щире каяття і вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також взяв до уваги наявність задовільних даних з характеристики за місцем проживання, відсутність непогашених судимостей.

Крім того, твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання за сукупністю злочинів, тобто тяжкого та середньої тяжкості, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням норм ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки, не відповідає внаслідок суворості ступеню тяжкості цих злочинів та особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого. При цьому судом належно враховано, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції. Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості низки вчинених злочинів, в сукупності з даними про особу винного, який раніше неодноразово звільнявся за вироками суду від призначених покарань з випробуванням (арк. 44-51), підстав для застосування норм ст.75 КК України або пом`якшення призначеного покарання не вбачається, в тому числі і з приводу наявності у нього матері, що має поганий стан здоров`я. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тобто при позбавленні волі в мінімальних межах, необхідних для досягнення цих цілей.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів. За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про невиправдану суворість призначеного покарання є безпідставними.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо можливості застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки, згідно даних вироку та кримінального провадження він в силу норм ст. 89 КК України не має непогашених судимостей ( арк.. 44-51), що об`єктивно встановлено судом у вироку. Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 ЗУ «Про амністію у 2014 році». Одже, дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, в тому числі й тяжких та особливо тяжких (за винятком обмежень, визначених у ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні»), незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування норм ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», внаслідок чого клопотання ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а невідбута частина призначеного оскаржуваним вироком суду першої інстанції остаточного покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів скороченню наполовину.

Керуючись Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-VII від 06.05.2014, та ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_8 про застосування Законом України «Про амністію у 2014 році» - задоволити.

На підставі ст.6 Законом України «Про амністію у 2014 році», скоротити на половину невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4