АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
22 січня 2016 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року відносно ОСОБА_3 та її перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України і на наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Вказаним вироком суду ОСОБА_3 визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 213 КК України, та виправданою за недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення.
Судом також вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_3 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, за якою призначити їй покарання у виді 1 року обмеження волі і на підставі ст. 75 того ж Кодексу, звільнити її від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Крім цього, прокурор просить дослідити письмові матеріали кримінального провадження та допитати свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Вивчивши апеляційну скаргу прокурора вважаю, що вона не може бути прийнята до розгляду Апеляційним судом міста Києва, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі, серед іншого, зазначаються прохання особи, сформульовані з урахуванням того, які рішення суд апеляційної інстанції вправі ухвалити за результатами розгляду, вказівку на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, які існують підстави для скасування вироку з наведенням доводів на підтвердження своєї позиції. При цьому, мотивувальна та резолютивна частини апеляційної скарги повинні узгоджуватись між собою.
Проте, зазначені вимоги закону до апеляційної скарги прокурором не були дотримані. Зокрема, прокурор в апеляційній скарзі просячи скасувати вироку суду першої інстанції не вказує чи просить апеляційний суд цей вирок скасувати повністю чи частково.
Відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, судове слідство у суді апеляційної інстанції не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції. Натомість воно здійснюється в обсязі, який необхідний для перевірки законності та обґрунтованості вироку чи ухвали, з урахуванням доводів і вимог, що наведені в апеляційній скарзі. Мова про повторне дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження судом першої інстанції може йти за умови, що вони досліджені цим судом не повністю або з порушеннями, чи про дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, але за умови, що про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Проте, ставлячи питання про необхідність повторного дослідження апеляційним судом письмових матеріалів та допиту свідків, прокурор жодним чином не обґрунтовує цю свою позицію. Враховуючи при цьому і те, що у судовому засіданні 11 серпня 2015 року прокурор ОСОБА_2 не наполягав на допиті свідка ОСОБА_4 і судом було прийнято відмову прокурора від допиту цього свідка.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_3 максимальне покарання, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 213 КК України - у виді 1 року обмеження волі, проте, всупереч вимог чинного законодавства, жодним чином не мотивує, що менш суворий вид покарання буде недостатній для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Водночас, прокурор, просячи застосувати до обвинуваченої положення, передбачені ст.ст. 75, 76 КК України, не мотивує з яких саме підстав на обвинувачену необхідно покласти всі обов`язки, які передбачені ст. 76 КК України, в тому числі і передбачені п. 5 ч. 1 вказаної статті проходження курсу лікування від алкоголізму, наркоманії або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Вищевказані недоліки апеляційної скарги прокурора перешкоджають розгляду скарги в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без руху з наданням прокурору п`ятиденного строку з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 403 КПК України.

Керуючись ст. 396, 399 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_3 визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 213 КК України, та виправданою за недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення, залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк з дня отримання ухвали Апеляційного суду міста Києва для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.

У випадку не виконання ухвали судді апеляційного суду апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1

Справа №11-кп/796/511/2016 Категорія: ч. 1 ст. 213 КК України Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Доповідач: ОСОБА_1