"22" лютого 2016 р. Справа № 363/407/16-к
У Х В А Л А
22 лютого 2016 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгород обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001690 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, має на утриманні дитину 2010 року народження, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого - 12.12.2013 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на строк 5 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001690 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та угода про визнання винуватості від 29.01.2016 року між прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської міської прокуратури Київської області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 05.02.2016 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .

Обвинувачений підтримав думку прокурора, поясним, що розуміє наслідки невиконання умов угоди та просив затвердити угоду поро визнання винуватості.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, дійшов до наступного.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 475 КПК України.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього кодексу та або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Пунктом 5 угоди про винуватість, підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь якого положення складеної угоди.

Зі змісту закону не випливає будь-яких зобов`язань іншої сторони (тобто прокурора), які б виконувалися під умовою дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеної угоди. Невиконання такої умови угоди матиме наслідком звернення прокурора до суду з клопотанням про скасування ухваленого на її підставі вироку з призначенням судового розгляду в загальному порядку чи з направленням матеріалів провадження для завершення досудового розслідування.

В пункті 3 угоди, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 70-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно частин 1 2 статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При укладанні угоди та узгодженні призначеного покарання прокурором недостатньо враховано інтереси суспільства, оскільки сторони, узгодивши покарання у виді штрафу, не врахували, що обвинувачений (відповідно до обвинувального акту) раніше судимий за злочин, який вирізняється високим ступенем небезпечності для суспільства. Зазначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючи обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину не дають підстав вважати, що вони зменшують небезпечність скоєного злочину. З обвинувального акту та угоди у суду не має можливості встановити в чому саме виразилося щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті злочину.

Перевіривши угоду на відповідність цим вимогам закону, суд не вбачає законних підстав для її затвердженні, оскільки узгоджене сторонами покарання у виді штрафу, з урахуванням особи ОСОБА_4 , не відповідає інтересам суспільства і не сприятиме запобіганню вчиненню злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Враховуючи, що в підготовчому судовому засіданні не вирішено питання про завершеність досудового розслідування (проведено в повному об`ємі), підстав з цього приводу для повернення обвинувального акту прокурору на час вирішення питання про затвердження угоди про винуватість відсутні. Отже суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України затвердження угоди про визнання винуватості, а судовий розгляд за доцільно продовжити зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 314, 372, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0001690 за обвинуваченням ОСОБА_4 , укладеної між прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської міської прокуратури Київської області ОСОБА_5 та підозрюваним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_4 .

Продовжити судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1