Справа №490/73/15-к 03.12.2015 30.10.2015 03.12.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 грудня 2015 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 17 серпня 2015 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 115 ч.2 п.п. 6,12; ст. 115 ч.2 п.п.9,12,13; ст. 187 ч.4; ст. 185 ч.2 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 115 ч.2 п.п. 6,12; ст. 115 ч.2 п.п.9,12,13; ст. 187 ч.4; ст. 185 ч.2 КК України,
за участю:
секретарів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5
законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14
В С Т А Н О В И В:
Провадження № 11-кп/784/810/15 Головуючий по 1-й інстанції: ОСОБА_15
Категорія: ст. 115 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчинені злочинів, передбачених ст. 115 ч.2 п.п. 6,12; ст. 115 ч.2 п.п. 9,12,13; ст. 187 ч.4; ст. 185 ч.2 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 виправдати.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 виправдати за ст. 115 ч.2 п.п. 6,9,12; ст. 187 ч.4; ст. 185 ч.2 КК України. Вважає, що він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст. 115 ч.1 КК України, ст.115 ч.2 п.13 КК України, ст.185 ч.1 КК України, за які просить призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також просить вирішити питання щодо цивільних позовів та розподілу судових витрат.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєні злочинів, передбачених ст. 115 ч.2 п.п. 6,12 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 98 КК України у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна; ст. 187 ч.4 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 98 КК України у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна, ст. 115 ч.2 п.п. 9,12,13 КК України з призначенням покарання у виді 12 років позбавлення волі; ст. 185 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покараннь, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в скоєні злочинів, передбачених ст. 115 ч.2 п.п. 6,12 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.98 КК України у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна; ст. 187 ч.4 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 98 КК України у виді 9 років без конфіскації майна; ст. 115 ч.2 п.п. 6,12,13 КК України з призначенням покарання у виді 13 років позбавлення волі; ст. 185 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_5 до відбування 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 3166 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування витрат на поховання та 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 3166 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання та 500000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Також ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 3505 грн. на відшкодування витрат на поховання та 550000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (в резолютивній частині вироку про вказані стягнення зазначено двічі).

Крім того, стягнуто в рівних частках з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь: НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області 24.441 грн.48 коп. витрат на проведення експертиз; ОСОБА_17 - 2100 грн. та Петрухіна - 1300 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів.

2. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 посилається на наявність доказів його невинуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, а також вказує на порушення норм кримінального процесуального законодавства, допущені в ході досудового слідства та судового розгляду.

На думку захисника, в матеріалах провадження відсутні докази попередньої змови між обвинуваченими на вчинення злочинів. Зазначає, що факт передачі ножа ОСОБА_5 . ОСОБА_7 безпосередньо перед вчиненням злочинів не підтверджується дослідженими судом доказами. Вказує, що знаходячись в квартирі, після вбивства ОСОБА_7 потерпілої ОСОБА_18 , обвинувачений ОСОБА_5 , відшукуючи речі, діяв під впливом ОСОБА_7 . Також вважає, що доказів винуватості ОСОБА_5 у причетності до вбивства потерпілої ОСОБА_19 у матеріалах провадження немає, а ті, на які послався суд, зокрема щодо узгодженості дій нападників, подібності механізмів нанесення ударів, спільності дій по переміщенню трупу ОСОБА_18 являються неконкретними та ґрунтуються на хибних висновках.

Вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 337 КПК України, вийшов за межі фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та встановив нові обставини, які визнав доведеними, а саме те, що ножові поранення потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 наносили двоє нападників. Посилається на неправильність висновків суду про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_5 двічі відвідували квартиру ОСОБА_18 , і тим самим готувались до злочину. На думку апелянта, суд також вийшов за межі судового розгляду, встановивши факт волочіння ОСОБА_7 та ОСОБА_5 трупу ОСОБА_18 . Захисник вказує на необхідність виключення встановлених судом обставин щодо волочіння трупу, оскільки немає підстав вважати, що пляма крові між правою ногою потерпілої та диваном в кімнаті з`явилась внаслідок таких дій. Також вказує, що висновки суду, які були зроблені на підставі комплексної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 є нейтральними і не підтверджують та не спростовують його участь у скоєні злочинів. При цьому, вважає недопустимим доказом висновки комплексної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , так як в описовій частині експертного дослідження зазначені факти, зокрема пояснення обвинувачених, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та були отримані з порушенням закону. Також вважає недопустимим доказом протоколи затримання обвинувачених, посилаючись на те, що вони були складені не відразу після їх затримання, а через декілька годин після вчинення злочину, хоча працівники міліції при затриманні керувались ч.2 ст.207 КПК України (затримання безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні). Зазначає, що протоколи затримання складалися в приміщенні райвідділу міліції і слідчий зазначив в протоколі інформацію про те, у кого, які речі вилучались, виходячи зі змісту рюкзаків, які до того вже побували у працівників міліції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, що виявилось у відхиленні його клопотань про допит працівників міліції, причетних до затримання обвинувачених, витребування і дослідження письмових доказів для перевірки тверджень ОСОБА_7 про застосування до нього фізичного та психологічного тиску, що вплинуло на показання обвинуваченого. Також вважає, що неповнота судового розгляду виявилась у відмові в задоволенні клопотання сторони захисту про встановлення та допит осіб, які надавали інтерв`ю телевізійному каналу ТНТ і зазначили, що в день вбивства в будинку потерплої ходили молоді хлопці та дзвонили в двері інших квартир. Вказані показання, на думку апелянта, свідчать про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_5 не приховувались, підійшли до будинку відкрито, а тому це не узгоджується з позицією сторони обвинувачення, з якою погодився суд, про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_5 заздалегідь домовились вчинити вбивство. Також захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд неправильно виклав показання ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що він вбив обох жінок для того, щоб добути кошти на своє харчування, хоча обвинувачений таких показань не надавав. Вказує, що ОСОБА_7 прийшов в квартиру ОСОБА_18 , щоб набрати води та побачив телефон, який захотів викрасти. Коли потерпіла побачила це, то він раптово, не усвідомлюючи свої дії, вбив її, а коли зайшла доглядальниця ОСОБА_18 , то він вбив і її. Зазначає, що більшість висновків суду не підтверджується дослідженими доказами, зокрема щодо волочіння трупу ОСОБА_18 з метою його приховування, механізму нанесення ножових поранень, узгодженості дій обвинувачених під час скоєння злочинів. Посилається і на те, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення. Вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 115 ч.1, ст. 115 ч.2 п.13, ст. 185 ч.1 КК України. Також вказує на неправильне вирішення питання щодо стягнення судових витрат. Зазначає, що більшість проведених експертиз не мають значення для справи, а тому витрати на їх проведення не можуть бути стягнуті з обвинувачених. Також посилається на те, що при вирішенні цивільних позовів суд не врахував вимоги розумності, оскільки стягнута сума суттєво перевищує можливості обвинуваченого.
3. Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілих ОСОБА_20 вважає вирок суду законним і обґрунтованим і просить залишити його без змін.
4. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вступили між собою в злочинну змову направлену на здійснення нападу на квартиру ОСОБА_18 та її вбивство з метою заволодіння її майном.
Відповідно до досягнутої домовленості ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розподілили між собою ролі, які полягали у тому, що ОСОБА_7 заходить до квартири та вчиняє дії щодо вбивства ОСОБА_18 , а ОСОБА_5 в цей час залишається на подвір`ї і спостерігає за подіями навколо двору з метою попередження ОСОБА_7 у разі виникнення небезпеки, чи інших обставин, які б могли перешкодити вчинення нападу, а у свій час заходить до квартири та вживає заходи щодо пошуку та заволодіння майном потерпілої.
Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_7 , під приводом набрати води, постукав у двері квартири АДРЕСА_1 , де проживала ОСОБА_18 .
ОСОБА_18 впустила ОСОБА_7 в квартиру і той, реалізуючи спільній з ОСОБА_5 злочинний намір, використовуючи ніж, наніс ОСОБА_18 чисельні удари в область обличчя, шиї та спини, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді численних колото-різаних поранень, а у свій час ОСОБА_7 покликав ОСОБА_5 до квартири потерпілої.
Від отриманих ножових поранень ОСОБА_18 впала на підлогу та померла на місці. Смерть її настала від гострої крововтрати, що утворилась від чисельних колото-різаних ран шиї з пошкодженням магістральних судин.
ОСОБА_5 , діючи узгоджено з ОСОБА_7 , вжив заходи для пошуку матеріальних цінностей, якими вони планували заволодіти після скоєння злочину та виявив і готував до вилучення запонки, застібку до краватки, ювілейні медалі, а також каструлю з їжею і упаковку курячих стегон, які матеріальної цінності не представляють.
Під час вчинення цих дій до квартири зайшла доглядальниця ОСОБА_18 ОСОБА_19 та побачила, що ОСОБА_18 вбита. Тоді ОСОБА_7 , діючи з метою приховати попередньо вчинений злочин, підійшов до ОСОБА_19 та почав наносити їй удари по тілу та шиї. Між ним та ОСОБА_19 зав`язалась сутичка, під час якої ОСОБА_7 заштовхнув її до туалету, продовжуючи наносити удари ножем. Внаслідок дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_21 були нанесені чисельні удари ножем в область обличчя, шиї, грудної клітини та спини. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_19 впала на підлогу туалету і померла на місці. Смерть ОСОБА_19 настала від численних проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини з пошкодженням великих судин шиї (яремної вени, сонної артерії та дуги аорти), яке супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою кровотечею.
Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спакували вилучені ними речі ОСОБА_18 , а також таємно заволоділи майном ОСОБА_19 : срібними ланцюжками вартістю 80 грн. і 100 грн. та мобільним телефоном «Нокіа 200» вартістю 800 грн. з сім картками операторів «Лайф» і «МТС» вартістю по 10 грн.
5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , їх законних представників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які підтримали подані апеляції та просили скасувати вирок з наведених захисниками підстав; думку потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та прокурора про залишення вироку суду без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню, з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим, є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у вироку, окрім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції не були дотримані.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Винятки з цього правила передбачені ч.3 цієї статті, відповідно до яких суд може вийти за межі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак, вирок суду містить формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, в якому судом без належного обгрунтування суттєво змінені викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності до п.1 ч.1 ст. 91 КПК України.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачувались у скоєні кримінальних правопорушень за наступних обставин. 07.09.2014 року, приблизно о 13 год., ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , в ході розмови вступили в злочинну змову між собою, направлену на здійснення нападу на ОСОБА_18 з метою заволодіння її майном та подальшого умисного вбивства. Для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_5 з ОСОБА_7 мали при собі заздалегідь приготовлений ніж, який останні визнали зручним для вчинення умисного вбивства. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розподілили між собою ролі, які полягали у тому, що ОСОБА_5 залишився на подвір`ї житлового будинку та чекав останнього, спостерігаючи за подіями навколо двору з метою попередження ОСОБА_7 у разі виникнення небезпеки чи інших обставин, які могли б перешкодити вчиненню нападу, а після вчинення вбивства заходить до квартири та вживає заходи щодо пошуку майна потерпілої та його заволодіння. Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_22 зайшов до під`їзду будинку і під приводом набрати води, постукав у двері квартири АДРЕСА_3 на першому поверсі, де проживала ОСОБА_18 . Відчинивши двері, ОСОБА_18 впустила ОСОБА_7 в квартиру. Реалізуючи спільний з ОСОБА_5 злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_18 , діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , знаходячись в коридорі квартири, використовуючи ніж, який йому передав ОСОБА_5 перед тим, як заходити в квартиру, та тримаючи його в руці, напав на ОСОБА_18 в ході чого наніс їй не менше 11 ударів в область обличчя, шиї та спини, тим самим спричинивши ОСОБА_18 тілесні ушкодження у виді численних колото-різаних поранень від яких настала смерть потерпілої.

Після вбивства ОСОБА_18 ОСОБА_7 , переконавшись, що злочинна мета досягнута, покликав ОСОБА_5 до квартири убитої. ОСОБА_5 , зайшовши до квартири, вжив заходи для пошуку майна та цінностей, яким планували заволодіти після скоєння злочину, виявив і підготував до вилучення майно на загальну суму 290 грн.

Після чого, діючи узгоджено з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 зайшов до кухні у пошуках їжі.

У той час, коли ОСОБА_5 з ОСОБА_7 після підшукування майна, знаходились в приміщені кухні, не очікувано для них до квартири зайшла доглядальниця ОСОБА_18 ОСОБА_19 та побачила, що ОСОБА_18 вже була мертвою та лежала на підлозі кімнати, стікаючи кров`ю.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що їх застали на місці скоєння особливо тяжкого злочину, з метою приховання особливо тяжкого злочину та уникнення кримінальної відповідальності за попереднє вбивство ОСОБА_18 , прийняли спільне рішення позбавити життя ОСОБА_19 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , об`єднаний єдиним злочинним умислом з ОСОБА_5 , продовжуючи утримувати ніж в правій руці, вийшов з приміщення кухні та підійшовши до потерпілої за спини, почав наносити удари по тілу та шиї ОСОБА_19 . У ОСОБА_7 та ОСОБА_19 зав`язалась сутичка, в результаті якої ОСОБА_7 , наносячи удари по тілу ОСОБА_19 , заштовхнув її до туалету в квартирі, продовжуючи наносити удари ножем - в загальній кількості не менше 35 ударів в область обличчя, шиї, грудної клітки та спини, від чого ОСОБА_19 померла на місці скоєння злочину.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спакували вилучені ними речі ОСОБА_18 , а також таємно заволоділи майном ОСОБА_19 : срібними ланцюжками вартістю 80 грн. і 100 грн. та мобільним телефоном «Нокіа 200» вартістю 800 грн. з сім картками операторів «Лайф» і «МТС» вартістю по 10 грн.
В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілім ОСОБА_23 та ОСОБА_24 матеріальну шкоду на суму 820 грн.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції змінив обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті та, водночас, на їх підтвердження послався на докази, які суперечать встановленим судом обставинам, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 337 КПК України.

Так, формулюючи обвинувачення по епізоду вбивства ОСОБА_18 , суд першої інстанції не зазначив, який саме спільний з ОСОБА_5 злочинний намір реалізував ОСОБА_7 , наносячи удари ножем потерпілій ОСОБА_18 після проникнення в її квартиру на розбійний напад чи на вбивство потерпілої. В цій частині обвинувачення судом викладено не конкретно, тоді як в обвинувальному акті чітко вказано на дії кожного з обвинувачених та направленість їх умислу.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних категоричних судженнях, які б виключили сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Мотивуючи ступінь причетності кожного з обвинувачених до вбивства потерпілої ОСОБА_18 , суд у вироку вказав, що проаналізовані докази свідчать про те, що «нападник (нападники) діяли таким чином, щоб обов`язково заподіяти їй смерть…»

Тобто, висновки суду в цій частині у вироку сформульовані також не конкретно та свідчать про наявність сумнівів щодо кількості осіб, які наносили удари потерпілій ОСОБА_18 , що є неприпустимим.

Крім того, викладаючи обвинувачення по вказаному епізоду, суд першої інстанції встановив іншу, ніж вказано в обвинувальному акті, послідовність дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під час вбивства ОСОБА_18 , зокрема щодо моменту з`явлення в квартирі потерпілої обвинуваченого ОСОБА_5 та його подальших дій і своє рішення в цій частині не мотивував.

Так, з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, слідує, що після того, як ОСОБА_5 покликав до квартири ОСОБА_7 , потерпіла від отриманих ножових поранень впала на підлогу та померла на місці. Після цього ОСОБА_5 вжив заходи до пошуку майна потерпілої і подальші його дії у вироку не зазначені до моменту таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_19 .

При цьому, згідно обвинувального акту та мотивувальної частині вироку встановлені інші обставини, а саме те, що ОСОБА_5 з`явився в квартирі за викликом ОСОБА_25 після того, як потерпіла ОСОБА_18 вже була мертвою. Потім ОСОБА_5 вжив заходи для пошуку майна, після чого пройшов на кухню, де і знаходився тоді як ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ним, вчиняв вбивство потерпілої ОСОБА_19 .

Формулюючи обвинувачення по епізоду вбивства потерпілої ОСОБА_19 , визнане судом доведеним, суд взагалі не вказав про участь ОСОБА_5 у вчиненні вбивства ОСОБА_19 , не навів в чому полягали його дії щодо позбавлення її життя, яким чином він причетний до вказаного злочину та, більш того, вказав, що це вбивство потерпілої здійснив тільки ОСОБА_7 . Про вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_19 за попередньою змовою між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 у сформульованому судом обвинуваченні мова не йде.

Викладені судом у вироку обставини вказаного епізоду злочину не формулюють обвинувачення, яке б вказувало на ознаки в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.п. 6,12,13 КК України, в якому він визнаний винуватим.
Всупереч сформулюваному обвинуваченню, суд, в мотивувальній частині вироку вказав на причетність ОСОБА_5 до спричинення смерті ОСОБА_19 , зазначивши, на підставі аналізу висновку експерта стосовно механізму нанесення ударів про те, що удари потерпілій могли бути нанесені двома особами.

З пояснень експерта в судовому засіданні, на які послався суд першої інстанції, слідує, що характер виявлених на тілі потерпілої ОСОБА_18 тілесних ушкоджень приводе експерта до думки, що вони утворились від дій більше ніж однієї людини. При цьому експерт зазначав, що судово-медичних даних для такого висновку недостатньо і посилання на такі обставини є лише його припущенням.

Однак, аналізуючи механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18 суд зазначив, що «удари, нанесені потерпілій, коли та стояла та удари, нанесені коли вона лежала, вочевидь відрізняються між собою. Так, у першому випадку удари наносились нападником, який тримав ножа обухом вверх, зі значною силою, характер нанесення свідчить про рішучість нападника. В другому ж випадку удари наносились нападником, який тримав ножа обухом вниз, з незначною силою, характер їх нанесення свідчить про нерішучість нападника».

Тобто, суд дійшов висновку, що удари могли бути нанесені потерпілій двома нападниками.

В подальшому, суд послався на те, що механізм заподіяння смерті обом потерпілим є аналогічним та дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 також і до вбивства ОСОБА_19 .

Між тим, таке обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не висувалось і висновки суду про те, що ножові поранення потерпілим були спричинені двома особами ґрунтуються лише на припущеннях.

Таким чином, висновки суду в мотивувальній частині вироку про спричинення ОСОБА_5 ножових поранень ОСОБА_19 суперечать як обставинам кримінального правопорушення, викладеним в обвинувальному акті, так й обставинам, які суд визнав доведеними.

Проаналізувавши докази щодо механізму нанесення ударів ножем, та дійшовши висновку про те, що удари потерпілим наносив, крім ОСОБА_7 , також і ОСОБА_5 , суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.

Крім того, в ході досудового розслідування не були встановлені та не перевірялись викладені судом у вироку обставини щодо волочіння трупу ОСОБА_18 .

Між тим, суд, проаналізувавши дані протоколу огляду місця події, у якому зазначено про пляму крові між диваном та ногою трупу ОСОБА_18 , дійшов висновку про те, що вказана пляма є слідом волочіння і свідчить про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_5 переміщували труп ОСОБА_26 , для того, щоб сховати його.

Вказані висновки суду також ґрунтуються на припущеннях. Такі обставини органом досудового розслідування не встановлювались і ці дії не інкримінувались жодному з обвинувачених.

Тому, доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції розглянув провадження не межах судового розгляду, є слушними.

При цьому, вихід суду за межі обвинувачення суперечить вимогам ст. 337 КПК України, оскільки, суд фактично погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_5 , визнавши його винуватим з урахуванням нових обставин, про які обвинувачений дізнався лише з вироку суду.

Суд також погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_7 , встановивши, поза межами висунутого обвинувачення, що він разом з ОСОБА_5 наносив ножові удари потерпілим та переміщував з ним труп ОСОБА_18 з метою приховати його.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності між формулюванням обвинувачення, визнаним судом доведеним, висновками суду в ході оцінки доказів і правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 і ОСОБА_5 за епізодом вбивства як ОСОБА_18 , так і ОСОБА_19 .

Також суд, формулюючи обвинувачення, яке він визнав доведеним, не встановив та у вироку не зазначив суми заподіяної матеріальної шкоди внаслідок заволодіння майном потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , що є ознакою скоєння корисливих злочинів, які інкримінувались обвинуваченим, зазначивши тільки вартість викраденого майна, хоча такі суми
заподіяної шкоди потерпілим конкретно вказані в обвинувальному акті.
При цьому, частково задовольняючи цивільні позови потерпілих щодо відшкодування завданої злочином шкоди, суд у вироку стосовно вартості викраденого майна взагалі нічого не зазначив та виходив з інших сум, пов`язаних з витратами на поховання та відшкодуванням моральної шкоди.
Крім того, в резолютивній частині вироку суд безпідставно двічі стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 (по епізоду вбивства потерпілої ОСОБА_19 ) одні й ті ж суми на відшкодування витрат на поховання та на відшкодування завданої моральної шкоди. Тоді як, в мотивувальній частині вироку вказано про стягнення цих сум як з обвинуваченого ОСОБА_7 , так і з обвинуваченого ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, в зв`язку з допущенними судом першої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч.1 ст.412 КПК України) колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення є таким, що не відповідає вимогам ст.ст.94,370 КПК України, а тому залишатися в силі не може.

Згідно з правилами п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п.2,3,4,5,6,7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінально-процесуального кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч.6 ст.9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження - законності (п.2 ч.1 ст.7 КПК України) ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції в іншому складі суду.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, апеляційним судом не перевіряються доводи захисників по суті ухваленого судового рішення та призначеного обвинуваченим покарання.
Оскільки апелянти ставили питання про скасування вироку, то їх апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції слід врахувати вище наведене, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, належним чином перевірити пред`явлене обвинувачення, встановити роль і ступінь вини кожного з обвинувачених, дати належну правову оцінку їх діям та прийняти законне, обгрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог закону.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які тримаються під вартою, апеляційний суд не вбачає підстав для його зміни, враховуючи, що на даний час ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились.
Керуючись ст.ст. 376,405,407,416,424,426,532 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м.Миколава від 17 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_5 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3