Справа №11-254/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року травня 6 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Лугового М.Г.

суддів Гончарова М.В., Пархоменко О.М.

з участю прокурора Кононової Л.Ф.

потерпілої ОСОБА_2

представника потерпілих ОСОБА_3

засудженої ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_2 та представника потерпілих ОСОБА_3 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 1 березня 2010 р. яким,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судима, засуджена за ст. 121 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Постановлено стягнути з засудженої ОСОБА_4 на користь потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 15000 грн. кожній.

Цивільний позов ОСОБА_2 в частині стягнення на користь неповнолітнього ОСОБА_7 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 7000 грн. витрат на правову допомогу, залишено без розгляду.

В задоволенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в частині стягнення з засудженої по 7000 грн. за витрати на правову допомогу відмовлено.

ВСТАНОВИЛА:

У відповідності з вироком суду ОСОБА_4 визна на винною і засуджена за те, що у ніч на 27 липня 2005 року знаходилась у дворі домоволодіння по вул. Л.Українки, 11 у м.Суми, де разом з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вживала спиртні напої. Близько 2 години до паркану вказаного домоволодіння підійшов колишній співмешканець ОСОБА_12 ОСОБА_13, який почав нецензурно лаятись на адресу ОСОБА_12 та присутніх у дворі осіб. Особи, що знаходилися у дворі, намагалися вийти на вулицю, однак не могли відчинити хвіртку і почали її з силою смикати. Коли присутні відчинили хвіртку, ОСОБА_4 першою опинилася на проти ОСОБА_13 і штовхнувши його разом впали на землю.

Знаходячись зверху ОСОБА_13, ОСОБА_4 діючи з умислом, взявши руками його голову та умисно стала бити нею об асфальтне покриття, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

У поданих апеляціях:

- потерпіла ОСОБА_2 вважає, що суд безпідставно залишив її позов про стягнення 500000 грн. без розгляду. Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_13 проживав з нею та сином ОСОБА_7 однією сім'єю, а суд не звернув на це увагу, тому просить вирок в цій частині скасувати, винести новий вирок, яким стягнути з засудженої ОСОБА_14 на користь ОСОБА_7 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

представник потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 посилається на те, що засудженій ОСОБА_4 призначено мяке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_4 Крім цього вказує і на те, що суд не правильно визначив розмір моральної шкоди, завданої потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6М та незаконно відмовив у задоволенні цивільного позову в частині витрат на правову допомогу, тому просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_4 призначити за ст. 121 ч.2 КК України 10 років позбавлення волі та стягнути з засудженої на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 70000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди та по 7000 грн. витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи й зміст апеляції, потерпілу ОСОБА_2 та представника потерпілих ОСОБА_3, які підтримали апеляції, засуджену ОСОБА_4 яка погоджується з вироком суду, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції - без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що задоволенню вони не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини засудженої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінальної справи, грунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах і в апеляції не оскаржуються.

Кваліфікація дій засудженої ОСОБА_4 за ст. 121 ч.2 КК України є вірною і сумніву у колегії суддів не викликає.

Що стосується доводів апеляції представника потерпілих про те, що засудженій призначено мяке покарання, то вони є необгрунтованими.

Як убачається з вироку, суд при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про її особу, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, а також суд врахував і обставин, які помякшують покарання. Отже, суд призначив засудженій покарання, яке є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім цього, як убачається з матеріалів справи, вироками суду від 24.05.2006 року та 10.08.2007 року ОСОБА_4 засуджувалася за ст.121 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. У звязку з неповнотою досудового та судового слідства ці вироки були скасовані апеляційним судом Сумської області.

Згідно ст. 375 КПК України при новому розгляді справи судом першої інстанції посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано у звязку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин, або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання.

Оскільки вироки щодо ОСОБА_4 скасувалися з підстав неповноти досудового та судового слідства, то суд першої інстанції не вправі був призначати засудженій більш суворе покарання, тому апеляція представника потерпілих про скасування вироку та призначення засудженій більш суворого покарання задоволенню не підлягає.

Стосовно доводів апеляцій про незаконність вироку в частині стягнення з засудженої на користь потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 15000 грн. кожній, то слід зазначити, що рішення суду відповідає характеру та обсягу душевних страждань, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілих та виходячи з засад розумності та справедливості.

Отже суд правильно визначив розмір моральної шкоди і підстав для збільшення цієї суми до 70000 грн., колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляцій представника потерпілих та потерпілої ОСОБА_2 про те, що суд неправомірно залишив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та про стягнення 7000 грн. витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що цивільним позивачем ОСОБА_2 не було надано суду доказів того, що потерпілий ОСОБА_15 є батьком неповнолітнього ОСОБА_7, який народився в незареєстрованому шлюбі, а також не було надано суду доказів того, що ОСОБА_2 за юридичні послуги сплатила 7000 грн., тому суд обґрунтовано залишив цей позов без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, таке рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для скасування вироку немає.

Не знаходячи підстав для скасування вироку та задоволення апеляцій, колегія суддів керуючись ст.ст. 362,366,377 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 1 березня 2010 року відносно ОСОБА_4 залишити без зміни, а апеляції потерпілої ОСОБА_16 та представника потерпілих ОСОБА_3 - без задоволення.

СУДДІ

ОСОБА_17 ОСОБА_1 ОСОБА_18