Ухвала іменем україни

04 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006958, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України 1 рік обмеження волі, за ч. 1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання, періодично з`являтися для реєстрації.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року скасовано вирок районного суду в частині призначеного засудженому покарання та постановлено свій вирок.
Призначено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді 1 ріку обмеження волі, за ч. 1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 4 роки позбавлення волі.
В решті вирок районного суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про зміну вироку апеляційного суду в зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, судом не в повній мірі взято до уваги дані про особу засудженого, які дають можливість призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не пов`язане з позбавленням волі. Посилається на те, що призначене покарання ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його суворості.
ОСОБА_7 засуджено за те, що він 08 липня 2014 року незаконно проник до квартири АДРЕСА_2 , яка належала потерпілій ОСОБА_8 та вимагав від останньої надати йому матеріали сепаратистського змісту. Засуджений був затриманий працівниками міліції на місці злочину.
Крім того, ОСОБА_7 незаконно придбав у невстановленому слідством місці вогнепальну зброю пістолет моделі «RONM RG 88» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , споряджений боєприпасами в кількості 6 штук та обладнаним до нього пристроєм для відстрілу сигнальних ракет.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_7 за встановлених у вироку обставин, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 263 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.
Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судомзакону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення засудженому покарання, яке невідповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, проаналізувавши дані про особу ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання та вказавши на відсутність обставин які його обтяжують, апеляційний суд прийшов до висновку про необґрунтоване застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Одночасно, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання яке належить відбувати реально, апеляційний суд обґрунтував таке рішення лише посиланням на те, що обвинувачений вчинив два умисні злочини, один із яких відноситься до категорії тяжких.

Зі змісту вироку вбачається, що апеляційний суд після наведеного висновку повторно врахував позитивні дані про особу засудженого, його характеристики, а також обставини, що пом`якшують покарання.

Згідно роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Усупереч указаним роз`ясненням, апеляційним судом в ухваленому вироку не наведено достатніх мотивів прийнятого рішення та переконливих доводів для призначення засудженому покарання, яке належить відбувати реально.

Крім того, не взято до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин, що засуджений позитивно характеризується за місцем проживання та місцем виконання громадських обов`язків, вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює позаштатним кореспондентом у Всеукраїнському періодичному громадсько-політичному виданні «Соборна Київщина», його волонтерську діяльність та усвідомлення власної протиправної поведінки.

Не враховано судом апеляційної інстанції позицію потерпілої, котра не наполягала на суворому покаранні ОСОБА_7 . Окрім того, від вчинених злочинів тяжких наслідків не наступило.

Наведене підтверджує доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованість вироку апеляційного суду та його невідповідність ст. 420 КПК України в частині призначеного засудженому покарання, що є підставою для зміни судового рішення відповідно до вимог ст. 438 КПК України.

З урахуванням досліджених обставин справи, даних про особу засудженого, пом`якшуючих обставин, відсутності тяжких наслідків від його дій, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України його належить звільнити від відбування призначеного покарання судом із покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до міри покарання призначеної судом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання. Встановити йому іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися на реєстрацію.

В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2

ОСОБА_9 оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1