АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/248/16 Справа № 190/1911/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 рокущодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Саксагань П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , -

у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Матеріали провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

В с т а н о в и л а:

Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2007 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 115, ст. 71 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання - 23.11.2006 року.

22 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до П`ятихатськогорайонного суду Дніпропетровської області із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою суду від 30 грудня 2015 року було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки за період відбування покарання в місцях позбавлення волі заохочення тривалий час не застосовувалися, а в П`ятихатській ВК (№ 122) взагалі відсутні, письмових підтверджень того, що засуджений працює на виробництві в установі немає, адміністративною комісією установи матеріали про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_6 не розглядалися. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_6 відбуває покарання за злочин, передбачений ст. 115 ч. 1 КК України, віднесений відповідно до ст. 12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів і вчинений в період іспитового строку, що в сукупності може свідчити про те, що засуджений на шлях виправлення не став, адже основним, вирішальним є не факт відбуття ним відповідної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що не доведено засудженим ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , виходячи з її змісту, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити рішення про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання. Засуджений посилається на те, що він має необхідну кількість відбутого строку, зарекомендував себе з позитивної сторони, працює. Вважає доказом свого виправлення заміну режиму утримання на більш м`який, має не 10, а 11 заохочень, які суд навмисно назвав стягненнями, та 7 погашених стягнень. Відвідує духовні збори та приймав участь у пам`ять Голодомору.
Вислухавши думку прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправній установі.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Із матеріалів провадження та звукозапису судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув заяву засудженого ОСОБА_6 , дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та відношенням до праці не довів своє виправлення. Так, сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливо умовно-дострокове звільнення.
Суд першої інстанції в повній мірі врахував вищезазначені обставини, зокрема те, що ОСОБА_6 має судимості та засуджений за злочин, скоєний в період іспитового строку та віднесений відповідно до ст.12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки за період відбування покарання в місцях позбавлення волі заохочення тривалий час не застосовувалися, а в П`ятихатській ВК (№ 122) взагалі відсутні, письмових підтверджень того, що засуджений працює на виробництві в установі немає, адміністративною комісією установи матеріали про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_6 не розглядалися.
Описка в мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції 10 стягнень замість заохочень не впливає на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Таким чином, колегія судів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм кримінального процесуального та кримінального закону прийняв законне рішення, яке належно мотивував, тому підстав для його скасування колегія судів не вбачає, адоводи засудженого в апеляційній скарзі про те, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 рокущодо ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання засудженого прозвільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4