Справа № 11-799/2010 Головуючий в 1-й інстанції Горщар А.Г.
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач Ващенко С.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби В.М.,

суддів Ващенка С.Є., Суслова М.І.,

з участю прокурора Лугового О.П.,

захисника ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_1 на вирок Полонського районного суду від 03 листопада 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні якого двоє малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю один рік.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - підписку про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За вироком суду 27 вересня 2009 року приблизно о 19 годині в м. Полонному по вул. Шевченка, неподалік будинку №16 ОСОБА_2, будучи в стані алкогольного спяніння, під час сутички, що виникла між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В С., умисно наніс останньому удар ногою в ліву частину тулуба, чим заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра по передньо-аксилярній лінії зліва.

В своїх апеляціях засуджений ОСОБА_2 та його захисник, посилаючись на однобічність досудового та судового слідства і невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, просять вирок скасувати, а справу закрити на підставі ст.6 КПК України, в позові до ОСОБА_2 відмовити. При цьому стверджують, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 ударів не наносив, під час бійки останнього з ОСОБА_4 там присутній не був. На їх думку, суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку суперечливі показання потерпілого та його співмешканки ОСОБА_5 і без наведення мотивів не взяв до уваги показань інших свідків, які істотно могли вплинути на правильність рішення. Звертають увагу на те, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника засудженого на підтримку апеляцій з посиланням на зазначені у них доводи, міркування прокурора про законність і обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні і правильно оцінених доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_3 у своїх послідовних показаннях, у тому числі на очних ставках з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і під час відтворення обстановки та обставин події, стверджував, що під час бійки з ОСОБА_4, коли вони обоє впали і він (ОСОБА_3) намагався встати, до нього підбіг зять ОСОБА_4 ОСОБА_2 і наніс йому удар ногою в ліву частину тулуба, від чого він відчув сильний біль в ребрах.

Нанесення ОСОБА_2 ударів ОСОБА_3 у такий спосіб підтвердила і свідок ОСОБА_5, з якою потерпілий проживає у фактичних шлюбних відносинах.

Факт бійки між потерпілим та ОСОБА_4 останній, його дружина ОСОБА_6, дружина засудженого ОСОБА_7, допитані у якості свідків, не заперечили і, крім того, підтвердили, що ОСОБА_2 якийсь час брав участь в конфлікті, після чого дружина забрала його в будинок.

Сам ОСОБА_2 у своїх показаннях на досудовому слідстві, які досліджені в судовому засіданні, повідомив, що під час суперечки з ОСОБА_8 (сином ОСОБА_5) дружина забрала його в будинок і разом з бабкою стримували його там, щоб він більше не йшов зясовувати відносини з ОСОБА_8, який продовжував його ображати. А через деякий час, побачивши, що ОСОБА_5, її співмешканець та син налетіли на його тестя і хотіли побити, він підбіг до них і почав за нього заступатися, відштовхуючи їх від тестя.

До того ж в судовому засіданні ОСОБА_9 розповів, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підбігли і накинулися на нього відразу, як він вивів ОСОБА_8 із свого подвіря, а також підтвердив, що він дійсно був присутнім, коли тесть почав битися з потерпілим, але його відразу забрала до будинку дружина.

Наведені докази в сукупності узгоджуються між собою і спростовують доводи апелянтів про те, що ОСОБА_9 не брав участі у конфлікті взагалі і, зокрема, під час бійки його тестя з потерпілим.

Заподіяння тілесного ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра зліва за вказаних потерпілим обставин узгоджується і з даними висновків судово-медичної експертизи, у тому числі повторної, відповідно до якої це тілесне ушкодження вірогідніше за все утворилося від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею (не виключено удару взутою ногою сторонньої людини). Його виникнення при падінні потерпілого на дорожнє покриття є маловірогідним.

Твердження ж апелянта ОСОБА_9, що він на той час був взутий лише в тапочки, ніяким чином такого висновку експерта не спростовує, оскільки посилання на конкретний вид взуття у ньому відсутнє.

Зазначені докази не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і є достатніми для правильного вирішення справи. Тому суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки, обґрунтовано обмежився посланням на них, не даючи при цьому оцінки показанням свідків, які не були безпосередніми очевидцями нанесення удару ОСОБА_2 потерпілому.

Суд обґрунтовано відхилив показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про непричетність ОСОБА_2В до нанесення ударів потерпілому, оскільки, по-перше, вказані особи як родичі підсудного зацікавлені у показаннях на його користь, по-друге, ці їх показання спростовуються сукупністю інших наведених вище доказів.

Доводи апелянтів з посиланням на відсутність приводів і підстав для порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2, оскільки стосовно нього немає відповідної заяви ОСОБА_3 також є необґрунтованими.

Відповідно до ст.94 КПК України приводами для порушення кримінальної справи, а наявності достатніх даних, які вказують на наявність ознак злочину, є не тільки заява потерпілого, а й безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину.

А, як видно з матеріалів справи, підчас проведення перевірки заяви ОСОБА_3, останній, у своїх поясненнях від 28 вересня 2009 року, тобто вже наступного дня після події злочину, розповідаючи про обставини бійки з ОСОБА_4, повідомив, що, побачивши бійку між ними, зять останнього ОСОБА_2 підбіг до них і допомагав ОСОБА_4 бити його (потерпілого). Згодом у своїх наступних показаннях потерпілий уточнив, що саме від удару ОСОБА_2 ногою в ліву частину тулуба він відчув сильний біль, а після звернення в лікарню було виявлено, що це перелом ребра.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку в частині висновків суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, та в частині рішення щодо цивільного позову колегія суддів в межах апеляції не убачає.

Разом з тим при призначенні покарання суд необґрунтовано визнав обтяжуючою обставиною вчинення злочину в стані алкогольно спяніння, оскільки обєктивних даних на підтвердження перебування ОСОБА_2 у такому стані у справі немає. За показаннями ж підсудного спиртні напої він вживав ще о 12 годині, а подія злочину мала місце приблизно о 19 годині. За такий час (в межах семи годин) алкоголь міг повністю вивітритися з організму винного.

Тому посилання суду на перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння як на обставину, що обтяжує покарання, з мотивувальної частини вироку слід виключити.

Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.65 КК України, суд не навів у вироку мотивів, з яких він серед кількох альтернативних видів покарань, передбачених ч.1 ст.122 КК України, обрав ОСОБА_2 найбільш суворий вид покарання.

Враховуючи зазначені у вироку дані про особу винного, у тому числі й те, що він не працює, відсутність обставини, що помякшують чи обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі.

Тому вирок в частині визначення виду покарання підлягає зміні.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину, обставини його вчинення, сімейний стан ОСОБА_2 та відсутність у нього судимостей, зважаючи на позицію потерпілого, який просив суворо підсудного не карати, висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання слід визнати обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляції засудженого та захисника задовольнити частково.

Вирок Полонського районного суду від 03 листопада 2010 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на перебування ОСОБА_2 в стані спяніння як на обставину, що обтяжує покарання.

За ч.1 ст.122 КК України призначити ОСОБА_2 покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням. Встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_10