АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1128/15-к Номер провадження 11-кп/786/693/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000877 за апеляційною скаргою заступника Миргородського міжрайонного прокурора Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
законного представника неповнолітнього обвинуваченого : ОСОБА_10
ВСТАНОВИЛА :
На вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року заступник Миргородського міжрайонного прокурора Полтавської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, в якому визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , обрав надто м*яке покарання, оскільки поза увагою залишився характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким. Суд не врахував поведінки обвинуваченого, який після вичерпання конфлікту з потерпілим, усвідомлюючи, що потерпілий втратив свідомість, втім скориставшись його безпорадним станом, додатково наніс більше 10 ударів ногами по голові потерпілому, а на додаток коліном в обличчя. Апелянт зазначає, що залишилися без належної оцінки характер та локалізація заподіяних потерпілому ушкоджень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння та носять характер глумління та садизму, що обтяжується станом алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_7 залишив потерпілого у безпорадному стані в нічний час.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2014 року ОСОБА_7 разом із своїми знайомими, серед яких був і ОСОБА_11 відпочивав на літній площадці магазину «Селяночка» в с. Гаркушинці по вул. Леніна 16 Миргородського району, вживаючи при цьому алкогольні напої.

Близько опівночі між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 виник конфлікт. Обвинувачений ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 один удар долонею руки та не менше чотирьох ударів кулаком руки в обличчя, від яких потерпілий впав на землю.

Коли потерпілий став підніматися з землі, продовжуючи його побиття, ОСОБА_7 наніс йому один удар ногою в обличчя, від якого ОСОБА_11 впав на землю, та ще близько 5 ударів ногою по тулубу.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , який був поруч, підняли потерпілого з землі та підвели до велосипеду, який стояв на прилеглій до магазину «Селяночка» території, де ОСОБА_7 намагався посадити ОСОБА_11 на велосипед, а коли потерпілий не втримався та впав на землю, то наніс йому ще близько 10 ударів ногою в область голови та тулубу та 1 удар коліном ноги в обличчя.

Внаслідок заподіяних обвинуваченим ОСОБА_7 ударів, потерпілий ОСОБА_11 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-лицьової травми, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, субарахноїдального (під павутинну оболонку) крововиливу, двобічної субдуральної гематоми лобних ділянок, закритого перелому передньої стінки правої верхньощелепної пазухи, закритого перелому верхньо-передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи з пролабуванням вмісту лівої орбіти в порожнину пазухи, закритого осколкового перелому кісток носу та носової перегородки зі зміщенням, забою м`яких тканин обличчя з підшкірною емфіземою в лобній, носовій та правій скроневій ділянках, контузія обох очних яблук з субкон`юнктивальними крововиливами, синцями та саднами повік, саднами навколо носових ділянок, ранами слизової оболонки верхньої та нижньої губи, які відповідно до п.п. 2.1.1 г), 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що поєднані зі стійкою втратою працездатності останнього не менш як на одну третину (35%).

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст.121 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання призначеного судом з випробуванням на іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов прокурора Миргородської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського 5223 грн. 81 коп. (п`ять тисяч двісті двадцять три гривні вісімдесят одну копійку) витрат затрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Вирішено питання про речові докази.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, матері неповнолітнього обвинуваченого, яка є законним його представником , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Полтавської області. не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно наданих матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції, належним чином та достовірно встановлені всі фактичні обставини скоєння інкримінованого ОСОБА_7 злочину з наданням йому вірної кваліфікації на підставі доказів зазначених у вироку суду. Ніяких підстав для закриття кримінального провадження, скасування вироку суду або його зміни, колегія суддів не вбачає. Суд не посилався у вироку на докази які є недопустимими.

Інкримінований злочин обвинуваченим скоєно в умовах очевидності, за присутності свідків і ОСОБА_7 який не заперечує, що тілесні ушкодження у ОСОБА_11 утворилися від його дій під час конфлікту з останнім, який сам безпідставно спровокував конфлікт.

Сам обвинувачений , як і потерпілий, які були однокласниками та фактично друзями, не заперечують , що між ними на протязі мізерного часу склалися, раптово виниклі неприязні відносини. Причиною цього на думку потерпілого є побутові непорозуміння з обвинуваченим внаслідок користування технічних засобів, їх не відповідності загальним стандартам та права власності із зазначенням матеріальних збитків та негативної моральної сторони вирішення даної проблеми користування мобільним телефоном , який був у користуванні у обох сторін.

Але основною причиною бійки між сторонами став факт того , що неповнолітньому потерпілому та обвинуваченому вдалося придбати значну кількість алкогольних напоїв , внаслідок вживання яких, без досвіду цього, останні втратили людську гідність , можливість будь якої адекватної оцінки своїх дій та наслідків цього, примітивного реагування на будь який дратливий їх свідомість чинник.

Про це переконливо свідчить факт реальної оцінки негативності вказаних дій обома із сторін, які не зважаючи на тяжкість тілесних ушкоджень отриманих неповнолітнім потерпілим дійшли між собою необхідної згоди про необхідність відшкодування матеріальної завданої шкоди на лікування потерпілого з врахуванням економічних негараздів в Україні на даний час та реальної можливості відшкодування обвинуваченою стороною завданої шкоди , яка між ними реально діє на протязі тривалого часу без будь яких порушень даної добровільної угоди без застосування державних інститутів стосовно відшкодування шкоди. При цьому береться до уваги , що потерпіла сторона ні яких передбачених діючих законодавством України притензій до обвинуваченого не має і вирок суду не оскаржувала, що на явно свідчить про безпідставність апеляційних скарги прокуратури та про нібито існуючу доцільність цього, оскільки вказане іде всупереч процесуальної позиції потерпілих та їх міркувань доцільності цього, оскільки між сторонами досягнутий механізм врегулювання вказаного конфлікту між неповнолітніми однокласниками за їхньою згодою та механізм компенсації матеріальних наслідків завданої шкоди. Данні домовленості виконуються на протязі значного часу в добровільному порядку з врахуванням того , що мати неповнолітнього обвинуваченого перебувала на час скоєння злочину в стані вагітності з психологічними наслідками для неповнолітнього обвинуваченого на час скоєння злочину та чинників цього для неадекватної реакцій між однолітками та односельчанами з врахуванням кількості вжитого алкоголю під час раптово виниклого зазначеного конфлікту. Про щире каяття обвинуваченого свідчить його праця під час канікул в ході навчання для надбання освіти та професійних навичок , з метою допомоги відшкодування шкоди матері завданих ним збитків потерпілим у зв`язку з лікуванням потерпілого, факт якого не заперечений прокуратурою. Крім того, апеляційні твердження прокурора про глумління та садизм обвинуваченого під час побиття потерпілого є упередженими та не підтверджуються висновками судово-медичної експертизи стосовно потерпілого.

Визначаючи покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, фактичні обставини справи, особу неповнолітнього ОСОБА_7 , який раніше не судимий раніше до адміністративної відповідальності також не притягувався, позитивно характеризується, продовжує навчання, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місця проживання та навчання.

Таким чином визначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК України для ОСОБА_7 буде необхідним та достатнім для його виправлення та необхідним для попередження можливості скоєння нових злочинів, оскільки інкримінований злочин обвинуваченим скоєно вперше, під час неповнолітнього віку.

Підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого судового рішення щодо ОСОБА_13 , колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
апеляційну скаргу заступника Миргородського міжрайонного прокурора Полтавської області ОСОБА_6 залиши без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4