АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/792/14 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000064.

Обвинувачений - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , студент Національного університету кораблебудування, імені адмірала Макарова, який має повну загально-середню освіту, не одружений, раніше не судимий.

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_9

представник потерпілого ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги заступника прокурора Миколаївської області.

Просить скасувати вирок суду в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2014 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області:

-1475,76 грн. - витрат на проведення експертного дослідження №1/88 від 23.07.2014 р.;

-983,84 грн. - витрат на проведення експертного дослідження №2/53 від 03.04.2014 р.;

-1478 грн. - витрат на проведення експертного дослідження №15 від 12.05.2014 р.;

-1844,70 грн. - витрат на проведення експертного дослідження №4/36 від 11.04.2014 р.;

-246 грн. - витрат на проведення експертного дослідження №601 від 12.06.2014 р.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність - неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не надав оцінки та не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, не взяв до уваги характер і мотиви допущених обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Не погоджується і з рішенням суду щодо наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, так як обставини вчинення злочину даної категорії встановлюються безпосередньо на місці вчинення злочину, що і було зроблено під час огляду місця події.

Вважає, що висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідають сукупності фактичних даних про особу засудженого, обставинам та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення.

Узагальнена позиція заперечень представника потерпілого.

Вважає вирок суду законним, обґрунтованим і постановленим з дотриманням вимог процесуального та матеріального права.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. ст. 65 - 67 КК України, враховані обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та визнання вини обвинуваченим; відшкодування ним в повному розмірі матеріального та морального збитку потерпілому; активне сприяння розкриттю злочину, враховані дані про особу обвинуваченого: його вік, позитивну характеристику за місцем навчання, вчинення кримінального правопорушення вперше, враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання та взято до уваги позицію потерпілого і державного обвинувача.

Вважає, що суд дійшов вірного висновку, що для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів має бути обрано покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, обґрунтовано та на законних підставах застосовано ст. 75 КК України.

Узагальнена позиція заперечень захисника.

Вважає вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що постановлений відповідно до вимог діючого законодавства, а апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою і такою, що не відповідає обставинам справи.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Вказує, що призначене судом покарання ОСОБА_6 повністю відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є необережним, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, щиросердно розкаявся у скоєному, визнав свою вину, весь час давав правдиві показання, чим сприяв встановленню істини по справі, активно сприяв розкриттю злочину відшкодував спричинені збитки, є студентом.

Також зазначає, що покарання призначено з урахуванням всіх обставин справи, думки потерпілого, який поросив застосувати ст. 75 КК України та позиції прокурора, який орієнтував суд на призначення покарання у вигляді позбавлення волі із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно вироку суду, 27 лютого 2014 року близько 10 години ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 97-100 км./год. по сухій асфальтованій проїзній частині Героїв Сталінграду у м. Миколаєві з боку вул. Терновська розвилка у напрямку вул. Гайдара.

У цей час проїжджу частину просп. Героїв Сталінграду в районі будинку № 63, зліва на право по ходу руху вказаного автомобіля переходила проїзну частину пішохід, ОСОБА_11 .

Рухаючись в зазначених умовах, водій автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3«б», 12.3, 2.10 та 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, яка склалась, відповідно не реагував на її зміни, перевищив встановлену в населеному пункті максимальну швидкість руху 60 км./год., наближаючись до пішохода, що рухався зліва на право по руху вказаного автомобіля, якого він міг своєчасно виявити, в момент виникнення небезпеки для руху, не вжив невідкладних заходів до зменшення швидкості руху автомобіля, аж до повної його зупинки, хоча мав таку технічну можливість, продовжив рух вперед, в результаті чого, передньою правою частиною свого транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , після чого залишив місце пригоди.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла в ЛШМД м. Миколаєва.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 і його представника - адвоката ОСОБА_10 , які просили залишити вирок без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції докази досліджені в порядку, передбаченому вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи та кваліфікація злочину за ч. 2 ст. 286 КК України апелянтом не оспорюються.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_6 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, суд першої інстанції, як вбачається з вироку, керувався положеннями ст.ст. 65, 66 КК України.

Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяного матеріального збитку, особу винного та дані, що його характеризують: позитивну характеристику за місцем навчання, не перебування на обліках в Обласному наркологічному диспансеру та Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який є тяжким з необережності, обставини за яких його вчинено, обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяного збитку, дані про особу винного: молодий вік, навчання у вищому навчальному закладі, не притягнення раніше а ні до кримінальної, а ні до адміністративної відповідальності, беручи до уваги усвідомлення обвинуваченим спричинених ним тяжких наслідків, про що свідчить добровільне відшкодування спричиненої потерпілому шкоди, а також враховуючи позицію потерпілого, який і під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду просив не позбавляти волі ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим та таким, що відповідає тяжкості злочину, особі засудженого та іншим обставинам справи.

Тому доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність - неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та неможливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, є безпідставними.

Доводи прокурора щодо неврахування судом настання наслідків від злочинних дій обвинуваченого, а саме - настання смерті потерпілої, є необґрунтованими, оскільки, дана обставина є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію, а тому, виходячи з положень ч. 4 ст. 67 КК України, не може бути ще раз врахована судом при призначенні покарання.

Посилання апелянта на не взяття до уваги судом характеру і мотивів допущених обвинуваченим ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень, поведінки після вчинення злочину, є також безпідставними. Так, судом першої інстанції визнано та враховано, що зрушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху було грубими, визнано та враховано залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди, а також враховано ставлення до вказаних порушень, що виразилось у щирому каятті обвинуваченого, його добровільному, повному відшкодуванні завданих потерпілому збитків.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 давав показання, надав інші докази, що свідчить про активне сприяння ним розкриттю злочину, а тому є такими, що не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо відсутності такої обставини, яка пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2014 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: