Справа № 466/5864/13-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника ЛВК № 30 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Попасне Луганської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого:

- 21.05.1962 року Галицьким районним судом міста Львова за ст. 140 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 09.06.1964 року Шевченківським районним судом міста Львова за ст. 141 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 14.08.1968 року Шевченківським районним судом міста Львова за ст. ст. 206 ч. 2, 183 ч. 1, 42 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 08.06.1970 року по відбуттю покарання;

- 15.10.1970 року Галицьким районним судом міста Львова за ст. ст. 140 ч.2, 14 КК України до 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

- 23.06.1972 року Шевченківським районним судом міста Львова за ст. ст. 187 ч. 2, 43 КК України до 6 років 22 дні позбавлення волі;

- 15.06.1976 року Гродненським обласним судом Республіки Білорусії за ст. ст. 186 ч. 1, 40 до 5 років позбавлення волі. Звільнений 24.04.1980 року по відбуттю покарання;

- 16.03.1989 року Личаківським районним судом міста Львова за ст. 141 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 19.11.1993 року по відбутті покарання;

- 03.03.2000 року Залізничним районним судом міста Львова за ст. 140 ч. 4 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою від 08.02.2002 року ст. 140 ч. 4 КК України перекваліфіковано на 185 ч. 2 КК України. Звільнений 05.11.2004 року по відбуттю покарання.

- 08.12.2006 року Галицьким районним судом міста Львова за ст. 187 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 19.11.2009 року по відбуттю покарання;

- 20.05.2011 року Шевченківським районним судом міста Львова за ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 1, 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.08.2013 року Шевченківським районним судом міста Львова за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , який засуджений 13.08.2013 року Шевченківським районним судом міста Львова за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі та відбуває покарання у ЛВК № 30 м. Львів, звернувся до суду із заявою про застосування стосовно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений свою заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник колонії щодо задоволення заяви засудженого покладається на розсуд суду.

Прокурор просила суд відмовити в задоволенні заяви засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що заява засудженого не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 81 Кримінального кодексу України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається, із характеристики на засудженого, ОСОБА_5 характеризується посередньо, за час відбування покарання не допускав порушень режиму утримання, до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією не заохочувався, не приймає особистої участі у організації виховних заходів, які проводяться у виправній колонії, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально відноситься до робіт по благоустрою установи виконання покарань, не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.

23.07.2015р. адміністративною комісією установи відмовлено ОСОБА_5 в застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Таким чином, ретельно вивчивши матеріали особової справи, ставлення засудженого до праці, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів своє виправлення, а тому подана заява про умовно - дострокове звільнення останнього до задоволення не підлягає. Покликання засудженого на належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці, суд вважає, що це є обов`язком засудженого впродовж всього строку відбуття покарання.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 81 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її проголошення прокурор, представник адміністрації мають право подати апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд міста Львова, засуджений з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1