Ухвала
іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000862, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Гамаліївка Шосткинського району
Сумської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою заступника прокурора Сумської області на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, належним чином його не мотивувавши, дав суперечливу оцінку одним і тим самим доказам обвинувачення. Прокурор також зазначає про порушення його процесуальних прав у судовому засіданні, неповноту судового розгляду та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року, ОСОБА_5 виправдано в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 було оголошено про підозру в тому, що він 18 травня 2014 року близько 22 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Great Wall-Voleex C30», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Шостка Сумської області при виконанні повороту ліворуч в бік заїзду у двір у порушення п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу, не надавши дорогу мотоциклу «Suzuki-Bandit 400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, та допустив зіткнення з ним. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжких тілесних ушкоджень, від яких помер у лікарні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У своїй касаційній скарзі прокурор вказував на безпідставне виправдання ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Докази винуватості ОСОБА_5 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судовими інстанціями та згідно зі ст.ст. 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , надані ними в судовому засіданні, висновки експертиз та протоколи слідчих і процесуальних дій, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_5 у такому порушенні правил безпеки дорожнього руху, яке спричинило смерть потерпілого.

Також суд належним чином умотивував свої висновки про те, що докази, здобуті внаслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод ( показання ОСОБА_5 під час слідчого експерименту в якості свідка, який надалі став підозрюваним, використання цих показань експертом при проведенні експертизи ), є безумовно недопустимими в світлі вимог КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що тягар доказування відповідно до КПК України покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.

З огляду на викладене доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення та ненадання судом можливості прокурору зібрати інші докази колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційні скарги прокурора і потерпілого, перевірив наведені в них доводи, дав на них вичерпну відповідь, та, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі й тих, на які посилався прокурор у скарзі, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3