Справа №490/2176/15-к 29.10.2015 29.10.2015 29.10.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 005589, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року, яким
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жагань, республіка Польща, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2015 р. скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 р. ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання, щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1 455,60 грн.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що ніколи не займався збутом наркотичних засобів та з часу звільнення із місць позбавлення волі лише два рази продав наркотичний засіб своєму знайомому ОСОБА_8 , який на його думку, спровокував його на це. Останній неодноразово телефонував йому та наполягав на тому, щоб він продав йому наркотичні засоби, на що він відповідав, що не займається збутом наркотиків, але згодом погодився йому допомогти та придбати наркотичний засіб.
Через деякий час ОСОБА_8 знову почав телефонувати та просити його продати наркотичні засоби. В одній із телефонних розмов з ОСОБА_8 він запитав, навіщо йому це потрібно, на що ОСОБА_8 відповів, що так необхідно. Згодом, після неодноразових телефонних дзвінків ОСОБА_8 , він погодився допомогти в придбанні наркотичного засобу останній раз. Відразу після передачі наркотичного засобу його затримали працівники міліції.
Вказані обставини на думку апелянта свідчать про те, що працівниками міліції відносно нього було здійснено провокацію.
Також зазначає, що у суді першої інстанції не був допитаний закупник і суд при призначенні покарання не прийняв до уваги наявність у нього таких захворювань як туберкульоз та ВІЛ, які є не безпечними для ув`язнених, які знаходяться поряд з ним.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
15.01.2015 р. ОСОБА_5 близько 12.00 години, перебуваючи біля буд. № 38 по вул. Новоодеській в м. Миколаєві, маючи умисел на власне збагачення, незаконно збув ОСОБА_8 за 100 грн. медичний шприц з речовиною коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 101 від 21.01.2015 р. містить в собі особливо-небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,191 гр.
23.02.2015 р. ОСОБА_5 близько 17.40 год., перебуваючи біля буд. № 77 по пр. Героїв Сталінграду в м. Миколаєві, маючи умисел на власне збагачення, незаконно збув ОСОБА_8 за 100 грн. медичний шприц з речовиною коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 356 від 24.02.2015 р. містить в собі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,04 гр.
23.02.2015 р. близько 18.00 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в ході особистого обшуку виявлено та вилучено одноразовий медичний шприц ємністю 10 мл. з речовиною коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 362 від 25.02.2015 р. містить в собі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,025 гр., який ОСОБА_5 зберігав з метою подальшого збуту.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне зберігання наркотичних засобів з метою збуту та збут наркотичних засобів, вчинений повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, особу винного та дані, що його характеризують він раніше судимий за аналогічні злочини, перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем мешкання характеризується негативно. Визначивши покарання у виді позбавлення волі реально, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку. Доводи обвинуваченого про те, що дії працівників міліції носили характер провокації, позбавлені підстав з огляду на наступне.
Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_5 вину не визнав, але показав, що купував для ОСОБА_8 наркотики два рази з шприца, що був у нього він відливав ОСОБА_8 при зустрічі по 2 мл наркотичного засобу, за що від останнього отримував по 100 грн. кожного разу.
В апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що працівниками міліції відносно нього було здійснено провокацію.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вони не містять даних про те, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування чи в ході судового розгляду у суді першої інстанції ставилось питання про такі дії працівників міліції, які можуть бути розцінені як провокація.
Матеріали провадження свідчать про те, що оперативна закупка наркотичних засобів у обвинуваченого проведена з дотриманням вимог закону та не становила провокації з боку працівників міліції. Тому твердження апелянта про провокацію на збут наркотичних засобів не є слушними.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, твердження про те, що дії працівників міліції носили характер провокації, повинні бути ретельно досліджені.
Так у справі «Балтіньш проти Латвії» зазначено, що незалежно від висновків слідчих органів суд повинен повністю дослідити це питання (рішення з усіма підтверджуючими документами). Процедура розгляду таких питань повинна бути змагальною, вичерпною, охоплювати повністю скарги особи стосовно провокації, а також, щоб за її результатами було досягнуто відповідного висновку, який повинно бути викладено у відповідному рішенні.
Щодо необхідності допиту закупника, то обвинувачений під час апеляційного розгляду не міг назвати для цього законних підстав.
Визначаючи вид і розмір покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував вчинення ним особливо тяжкого злочину; дані про особу винного, який раніше судимий за аналогічні злочини, перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем мешкання характеризується негативно.
З урахуванням наведеного суд обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України.
На думку апеляційного суду за своїм видом та розміром призначене судом першої інстанції покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних порушень.
Що стосується доводів апелянта про небезпечність його захворювання на туберкульоз для здоров`я інших ув`язнених, то розміщення ув`язнених і засуджених, які потребують медичної допомоги, проводиться з урахуванням рекомендацій медичних працівників СІЗО і це питання не входить до повноважень апеляційних судів.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим та справедливим, скасуванню він не підлягає, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді
_____________________ __________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3