Ухвала іменем україни
11 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів:ОСОБА_11, ОСОБА_12,
при секретарі ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000247 за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше судиму вироком цього ж суду за ч. 1 ст. 155 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

виправдано за ч. 2 ст. 302 КК України через відсутність достатніх доказів її винуватості.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася у тому, що близько 21 год. 09 квітня 2014 року по вул. Карпівській, 13 у м. Могилів-Подільському в кімнаті готелю з метою зайняття розпустою організувала зустріч між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за що отримала від останнього 100 грн.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував свого рішення.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 просять касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження твердження прокурора про те, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відкинув інші, внаслідок чого виправдав ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 302 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що, зокрема, вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа. При цьому обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як свідчать дані журналу судового засідання, технічний запис судового провадження та зміст вироку, суд при розгляді провадження щодо ОСОБА_6 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, повно й усебічно дослідив докази, вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування, і дав їм у сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, із яким погоджується і колегія суддів.

Висновки суду, на підставі яких було виправдано ОСОБА_6, є належно мотивованими і ґрунтуються на даних, належним чином перевірених у судовому засіданні та змістовно викладених у вироку.

Як убачається з матеріалів провадження і як правильно встановлено судом, ОСОБА_6 під час досудового розслідування і в суді заперечувала свою причетність до скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, а докази, на які посилаються органи досудового розслідування, є непереконливими і не містять достовірної інформації, яка би свідчила про вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину.

Так, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6, правильно послався на те, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів вчинення ОСОБА_6 звідництва з метою наживи, а наявність у неї попередньої судимості за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи не може бути доказом її винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_6 та необхідності виправдання останньої за цією статтею.

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, і виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим. Наведені в апеляційній скарзі доводи, аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив і мотивовано їх відхилив.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12