Ухвала іменем україни 17 грудня 2015року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі за участю прокурора ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000194 за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошаринці Барського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 15 жовтня 2013 року вироком Барського районного суду Вінницької області за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 4 505 грн.,

засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки з покладенням на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2015 року вирок районного суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України призначено покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
У решті вирок Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з дня приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватимта засуджений за те, що він 21 квітня 2014 року приблизно о 21 год. 30 хв. перебуваючи у приміщенні Будинку культури з запаленою цигаркою на зауваження ОСОБА_6 припинити палити, почав ображати останнього, після чого безпричинно, умисно, з хуліганських мотивів, у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи зневагу до встановлених у суспільстві правил поведінки, перевернув більярдний стіл, що знаходився у приміщенні Будинку культури та почав наносити удари по ньому, внаслідок чого відламав дві ніжки більярдного столу. На вимогу ОСОБА_6 припинити хуліганські дії ОСОБА_7 підійшов до нього та наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя.
Приблизно о 22 год. 30 хв. коли ОСОБА_6 вийшов з приміщення та сів у автомобіль ВАЗ-2101, на якому приїхала директор Будинку культури ОСОБА_8 , до автомобіля підійшов ОСОБА_7 та звернувся до ОСОБА_8 у грубій і зухвалій формі, провокуючи конфлікт, на що ОСОБА_6 зробив йому зауваження. Після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії, схопив потерпілого за одяг, витягнув з автомобіля, кинув на землю та наніс ОСОБА_6 два удари кулаком в обличчя. У результаті хуліганських дій ОСОБА_7 потерпілому, згідно висновку експерта, були завдані легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі прокурор просить судове рішення скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 та ч. 2 ст. 420 КПК України, оскільки у ньому не вмотивовано призначене засудженому апеляційним судом покарання.
Крім того стверджує, що мотивувальна частина вироку суперечить резолютивній частині, оскільки фактично призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання апеляційним судом було пом`якшено з 4 років обмеження волі до 4 місяців арешту. А тому, на думку прокурора, у даному випадку апеляційний суд повинен був змінити вирок, згідно п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі також просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що призначене цим судом покарання є надто м`яким. На обґрунтування таких вимог зазначає, що апеляційний суд призначаючи покарання ОСОБА_7 не врахував дані про його особу, те, що він не сприяв органам досудового слідства у розкритті злочину, неодноразово змінював свої показання, його каяття було не щирим, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Крім того, не відшкодував шкоду завдану кримінальним правопорушенням достовірно знаючи про існування такої шкоди, зокрема на лікування та ремонт більярдного столу у Будинку культури.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка касаційну скаргу прокурора підтримала частково, а касаційну скаргу потерпілого - у повному обсязі, вважала, що апеляційний суд не вмотивував у своєму вироку призначене засудженому покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вимоги зазначені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 296 КК України, в касаційному порядку прокурором та потерпілим не оспорюються.
Що стосується доводів касаційних скарг про м`якість призначеного засудженому покарання, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними.
Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України врахував усі обставини, які за законом мають правове значення при виборі виду і розміру заходу примусу.

Так, задовольняючи частково апеляційні скарги потерпілого і прокурора, скасовуючи вирок суду першої інстанції у зв`язку з безпідставним застосуванням до винуватого вимог ст. 75 КК України, та обираючи вид і міру покарання, суд апеляційної інстанції своє рішення обґрунтував тим, що районний суд при призначенні покарання не врахував у достатній мірі особу винуватого та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, та обрав найтяжчий вид покарання зазначений у ч. 1 ст. 296 КК України.

А тому зваживши на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, відсутність цивільного позову потерпілого та обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння вважав за необхідне призначити покарання у виді арешту строком на 4 місяці, з його реальним відбуванням.

На думку колегії суддів, апеляційний суд на законних засадах прийняв таке рішення та погоджується з видом та мірою покарання визначеною ним. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Правових підстав вважатице покарання є явно несправедливим через м`якість, про що йдеться в касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Твердження прокурора про те, що у даному випадку апеляційний суд повинен був змінити вирок, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, не ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначене апеляційним судом покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді арешту строком на 4 місяці, за санкцією вказаного закону та згідно із ст. 51 КК України є більш м`яким видом покарання, ніж обмеження волі. Натомість, з огляду на те, що районний суд звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням, а призначене апеляційним судом покарання у виді арешту засудженому необхідно відбувати реально, то, по суті, своїм рішенням апеляційний суд погіршив становище засудженого, а тому на законних засадах ухвалив новий вирок, який є законним, обґрунтованим, вмотивованим та відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 та ч. 2 ст. 420 КПК України.
А тому доводи касаційної скарги прокурора і у цій частині безпідставні.

При перевірці матеріалів кримінального провадження не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2015 року щодо засудженого за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Су д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3