УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання прокурора відділу прокуратури Вінницької області юриста 2 класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , що належить підозрюваному ОСОБА_4 , за відсутності клопотання про застосування технічних засобів фіксації судового процесу, -
ВСТАНОВИВ:
26.10.2015, прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 ..

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_4 перебуваючи відповідно до наказу начальника Управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області від 15.07.2014 № 65/ос на посаді першого заступника начальника установи виконання покарань заступника начальника установи з режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» будучи працівником правоохоронного органу, діючи за попередньою змовою групою осіб із працівниками Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 систематично вимагав та одержував від засуджених до довічного позбавлення волі, що відбувають покарання у Вінницькій УВП № 1, у тому числі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 неправомірну вигоду за не оформлення порушень режиму утримання в місцях позбавлення волі та незаконного надання останнім триваючих та короткострокових побачень.

Так, згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань зокрема зобов`язані : забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення .

Також посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право: вимагати від засуджених, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.

Відповідно до ч. 7 ст. 102 Кримінально-виконавчого Кодексу України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається.

Частиною 4 ст. 107 КВК України передбачено, що засудженим забороняється мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 (далі - Правила) визначено, що засудженим заборонено придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (Розділ 3, п. 3) зокрема радіоелектронні засобами, призначеними для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо).

Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол вилучення.

Вилучене реєструється в журналі обліку грошей, цінних паперів і речей, вилучених у засуджених або при спробі їх доставки.

Рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань. (Розділ 11, п. 3 Правил).

Також, персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами (Розділ 4 п. 2).

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із числа працівників Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в порушення вимог ч. 7 ст. 102 КВК України, ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», п. 2 Розділ 4, п. 3 Розділу 11 Правил, достовірно знаючи про наявність у засуджених до довічного позбавлення волі заборонених до використання предметів, в тому числі у засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме мобільних телефонів та SIM-карт, користування якими згідно п. 3 Розділу 3 Правил забороняється засудженим, на дане порушення не реагував та вступивши із засудженими у не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством стосунки, за не документування даного порушення та незаконну організацію тривалих та короткострокових побачень, як самостійно, так і через вищевказаних підлеглих йому працівників, систематично протягом 2014-2015 років вимагав та отримував від засуджених неправомірну вигоду у сумі 100 доларів США за кожну добу незаконно наданого побачення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Вінниця, громадянин України, з вищою освітою, працюючий на посаді першого заступника начальника установи виконання покарань заступника начальника установи з режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1), зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, підозрюється у вчиненні кримінальн6ого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про що йому 29.09.2015 вручено письмове повідомлення про підозру та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із внесенням застави.

Під час досудового розслідування, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до листа центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Вінниця та Вінницького району вих № 9/13194 від 30.09.2015 у власності транспортних засобів не встановлено.

Разом з тим, квартира, в які зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_4 , що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно зареєстровано на праві приватної власності за фізичною особою ОСОБА_4 .

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 є підозрюваним по даному кримінальному провадженню, володіє інформацією щодо застосування як покарання в тому числі і конфіскації належного йому майна, вважаю за необхідне накласти арешт на належну йому на праві приватної власності квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони їх відчуження.

На підставі викладеного, керуючись п. 10 ч. 2 ст. 36, ст. ст. 131-132, 170-171 КПК України, прокурор в судовому засіданні просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили проти клопотання прокурора.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Так, згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженого прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна. Якщо у визначений цією частиною термін прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги те, що санкція статті по якій підозрюється ОСОБА_4 , передбачає конфіскацію майна та спеціальну конфіскацію, тому, з метою встановлення істини в кримінальному провадженні та проведення належного досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що наявні достатні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , що належить підозрюваному ОСОБА_4 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора відділу прокуратури Вінницької області юриста 2 класу ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , що належить підозрюваному ОСОБА_4 ..

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора відділу прокуратури Вінницької області юриста 2 класу ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя