АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1535/15 Справа № 205/2193/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щербани, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого,
якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
В С Т А Н О В И Л А:
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_7 згідно вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 28.05.2002 року засуджений за ст.ст.141 ч.2, 101 ч.1, 17 ч.2- 122 ч.2, 93, 185 ч.3, 42 КК України ( в редакції 1960 року) на 15 років позбавлення волі.
16.03.2015 року ОСОБА_7 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що останній відбуває покарання за вчинення умисних злочинів, які за Кримінальним Кодексом України в (редакції 1960 року) є тяжкими, за період відбування покарання має 6 стягнень, в тому числі і накладені за грубі порушення режиму відбування покарання .
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, просить апеляційну скаргу задовольнити. Зазначає, що він не є злісним порушником, має як стягнення, які вже давно погашені, так і заохочення і заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був судимий, за вчинення умисних злочинів, які за Кримінальним Кодексом України (в редакції 1960 року) є тяжкими. Має 6 стягнень, які погашені за плином часу та 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Під час утримання у Миколаївському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, режим утримання порушував. З 08.01.2003 року відбував покарання у Криворізькій ВК № 80, де характеризувався нестабільною поведінкою. За час перебування у ВК № 89 м. Дніпропетровська з 2014 року характеризується посередньо, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, не завжди охайний, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, але до виконання , передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Згідно висновку адміністративної комісії установи, ОСОБА_7 не довів своє виправлення і тому застосування до нього ст.81 КК України є не доцільним.
Доводи засудженого в апеляційній скарзі про те, що він заслуговує на те, щоб до нього застосували умовно-дострокове звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими і нічим не підтвердженими.
Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).
Твердження суду першої інстанції заслуговує на увагу про те, що викладені обставини визначають підвищену та стійку ступінь громадської небезпеки та зумовлюють активну злочинну поведінку після звільнення, у зв`язку з чим суд вважав, що засуджений можливо і став на шлях виправлення, проте не довів цього.
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді: