Дата документу Справа № 326/234/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ №326/1435/14-к Слідчий суддя
Провадж. №11-сс/778/461/14 ОСОБА_1
Доповідач в 2 інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 14 серпня 2014 року в відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 28 липня 2014 року, якою

залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0000618 від 16 травня 2014 року.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

апелянт ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на незаконність ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження, наполягаючи на наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_6 та інших фізичних осіб -дев`ятнадцяти працівників ТОВ «Вільний» в розмірі 285 000 грн., які в були в повному обсязі, після отримання кредиту, працівниками передані на той час керівнику товариства ОСОБА_8 , однак не повернуті фізичним особам, а використані у власних цілях. Крім того, вказує на необгрунтованість висновків слідчого та суду щодо проведення ТОВ «Вільний» виплат за договором кредиту в період з червня 20008 року по вересень 2009 року, оскільки будь-які первинні бухгалтерські документи, на підставі яких можливо зробити висновок про погашення ТОВ «Вільний» вказаних кредитів замість фізичних осіб відсутні. Вважає, що вказівка суду про притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за злочин, пов`язаний із заволодінням грошовими коштами банку і застосування у зв`язку з цим положень ст. 7 КПК України є невірною, як і кваліфікація тяжкості вчиненого ним злочину та визначений загальний розмір шкоди спричиненої громадянам. Просить ухвалу слідчого судді та постанову слідчого про закриття провадження по справі скасувати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000618 у червні 2008 року генеральний директор ТОВ «Вільний» ОСОБА_8 звернувся до 19 працівників ТОВ «Вільний», в числі яких був і ОСОБА_6 , з проханням про надання допомоги підприємству у придбанні комбайнів, оформивши на своє ім`я споживчі кредити з Бердянським відділенням «Укрпромбанку» на загальну суму 285 000 грн., що повинні були погашатись

підприємством, а отримані грошові кошти передавши ТОВ «Вільний». Особисто з ОСОБА_6 07 липня 2008 р. було укладено кредитний договір на суму 15 000 грн. Зазначені кошти ОСОБА_8 вніс до каси підприємства як фінансову допомогу на своє ім`я, проти чого громадяни на той час не заперечували. У подальшому ТОВ «Вільний» за отримані в результаті укладення договору кредитування кошти, було придбано три нових комбайни марки «Клаас».

З червня 2008 року по вересень 2009 року ТОВ «Вільний» проводило виплати згідно графіка погашення за вищевказаними кредитними договорами, однак починаючи з жовтня 2009 року, перестало погашати кредити, в зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 з посади генерального директора ТОВ «Вільний» і призначенням на цю посаду ОСОБА_9 . У жовтні 2009 року виплати по кредитах припинилися, оскільки засновники ТОВ «Вільний» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заборонили погашати кредити грошима підприємства.

В подальшому постановою Приморського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 р., яка набрала законної сили, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за ст.ст. 222 ч. 1, 366 ч.1 КК України було закрито на підставі Закону України «Про амністію». Дана постанова стала підставою для винесення слідчим оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження № 0000618. Що ж стосується обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 191 КК України, то постановою слідчого прокуратури Приморського району Запорізької області від 05 лютого 2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо останнього у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Не погоджуючись з винесеною постановою слідчого ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою в якій, посилаючись на вчинення ОСОБА_8 злочину, що полягає у заволодінні його коштами шляхом шахрайства, та поверхневе, з грубим порушенням кримінального-процесуального законодавства, проведення досудового розслідування, упередженість та необ`єктивність слідчого під час винесення постанови про закриття кримінального провадження, просив постанову скасувати.

Залишаючи скаргу ОСОБА_6 без задоволення слідчий суддя вказав на безпідставність скарги щодо поверхово проведеного розслідування та невстановлення особи, яка заволоділа кредитними коштами громадян, оскільки слідчий, провівши всі можливі слідчі дії, опитавши всіх зацікавлених по справі осіб, зібравши всі необхідні документи, на їх підставі дійшов правильного висновку що події, на які посилається скаржник вже були предметом розгляду по кримінальній справі відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , рішення по якій вже набуло законної сили. Слідчий суддя вказав на встановлення судом злочинності дій ОСОБА_8 щодо заволодіння саме грошима Банку, і послався на відсутність будь-яких даних стосовно отримання грошей особами, які на прохання ОСОБА_8 підписували кредитні договори. Суд зазначив, що ОСОБА_8 розпорядився отриманими від кредитування ТОВ «Вільний» грошовими коштами за цільовим призначенням і навіть організував виплату боргу по кредиту, однак після звільнення з посади генерального директора ТОВ «Вільний» не міг впливати на прийнятті Товариством рішення, а тому в його діях не вбачається ознак шахрайства, а наявні цивільно-правові відносини між особами, що підписали, а саме банком та ТОВ « Вільний», яке отримало зиск від дій ОСОБА_8 .

Окрім того слідчий суддя зазначив, що навіть у разі наявності складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України справа підлягає закриттю у зв`язку зі спливом строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, скаржника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який вважав за необхідне постанову залишити без змін як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Міркування слідчого судді стосовно спливу строку притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, з урахуванням наявності постанови слідчого про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку із набранням законної сили певного рішення щодо цієї особи, є передчасними.

Приймаючи оскаржуване рішення слідчий суддя послався на правильність висновку слідчого щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Натомість, зміст постанови засвідчує відсутність подібного висновку органу досудового розслідування та прийняття слідчим рішення про закриття провадження з інших підстав. Тобто слідчий суддя зробив висновок, який не узгоджується зі змістом відповідної постанови.

Слідчий суддя в оскаржуваному рішенні також підтвердив повноту проведеної слідчим перевірки і правильність його висновків, викладених в постанові про закриття кримінального провадження у зв`язку із набранням законної сили постановою Приморського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 року, з чим не може погодитись колегія суддів, оскільки слідчий суддя не звернув уваги на наступне.

Відповідно до постанови слідчого від 16.05.2014 року, підставою закриття провадження за заявою ОСОБА_6 слідчий вказав п.6 ч.1 ст. 284 КПК України.

Згідно п.6 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в тому випадку коли існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

Так, слідчий в своїй постанові послався саме на наявність відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_13 постанови Приморського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 року, якою зазначених осіб, звинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 366 ч.1 КК України звільнено внаслідок акту амністії від кримінальної відповідальності за ті ж самі дії, про які вказує у своїй заяві ОСОБА_6 .

Мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваної постанови слідчого містять посилання, як на підставу закриття кримінального провадження, набрання законної сили постанови Приморського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_13 за ст.ст. 222 ч.1, 366 ч.1 КК України.

Разом з тим слідчий суддя в своєму рішенні не надав жодної оцінки тому факту, що зазначене рішення Приморського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 року хоча і стосується сторін даного кримінального провадження, однак винесене в рамках кримінальної справи, де ОСОБА_8 було пред`явлено звинувачення за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України.

Отже, з урахуванням положень п.6 ч.1 ст. 284 КПК України, вказане судове рішення не може бути покладено в основу постанови про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки прийнята 24.11.2010 року Приморським районним судом Запорізької області постанова відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_13 стосується іншого обвинувачення, що слідчим суддею залишено поза увагою та призвело до помилковості висновку про законність прийнятого слідчим рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Невиконання органом досудового слідства вище зазначених вимог потягло за собою і порушення положень ст. ст. 91-94 КПК України щодо обов`язку доказування певних обставин, збирання та оцінки доказів.

Обставинам, викладеним заявниками у заяві про вчинення злочину та поясненнях оцінка слідчим взагалі не дана, з огляду на що проведену перевірку не можна вважати повною, постанова слідчого не є наслідком ретельного та всебічного проведення досудового розслідування.

За таких обставин оскаржуване рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обгрунтованим, прийнятим на основі повного та всебічного дослідження всіх обставин справи і підлягає скасуванню, як і постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 16 травня 2014 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла остаточного висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 422 КПК України, коллегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 28 липня 2014 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0000618 від 16 травня 2014 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_14 від 16 травня 2014 року про закриття кримінального провадження.

Постанову слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_14 від 16 травня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000618 за заявою ОСОБА_6 відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України скасувати.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3