Дата документу Справа № 320/3096/13-к
Дата документу Справа № 320/3096/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/145/13 Головуючий в 1-й інстанції Юрлагіна Т.В.
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого Білоконева В.М.,

суддів Фоміна В.А., Кузьмичова В.Ю.,

при секретарі Воронько С.Г.,

за участю прокурора Стоматової В.П.,

обвинувачених ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у даному провадженні ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2013 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працюючий водієм у ЗАТ Мелітопольський елеватор, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимий: 25.11.2005 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 185, ст. 15- ч.3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 25.01.2007 року за відбуттям строку покарання;

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки і згідно до ст. 76 КК України на нього покладені обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни у вигляді застави в розмірі 10 000 гривень. В строк відбуття покарання постановлено зарахувати ОСОБА_2 термін перебування під вартою з 02.02.2013 року до 06.02.2013 року.

Суму застави в розмірі 10 000 гривень, обраної у вигляді міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_2, яка знаходиться на депозитному рахунку ГУ ДСАУ в Запорізькій області, № рахунку 0607, Банк отримувача ГУ ДКСУ в Запорізькій області, Код , Код МФО 813015, призначення платежу застава (квитанція № 55 від 06.02.2013 року) після вступу вироку в законну силу постановлено повернути ОСОБА_2, пін № НОМЕР_1.

та

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше судимий:

1) 23.08.1990 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.3, ч.4 ст. 81, п.2 ст. 215-3, ст. 42 КК України /в ред.1960 р./ до 1 року позбавлення волі;

2) 17.06.1992 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.2, ч.3 ст. 140, ст. 42 КК України /в ред.1960 р./ до 3 років позбавлення волі;

3) 19.05.1999 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 142, ст. 44 КК України /в ред.1960 р./ до 5 років позбавлення волі. Звільнений 07.07.2003 року за відбуттям строку покарання;

4) 15.06.2005 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст. 307, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 19.07.2007 року за відбуттям строку покарання;

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки і згідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни у вигляді застави в розмірі 7 000 гривень. В строк відбуття покарання постановлено зарахувати ОСОБА_3 термін перебування під вартою з 02.02.2013 року до 06.02.2013 року.

Суму застави в розмірі 7 000 гривень, обраної у вигляді міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_3, яка знаходиться на депозитному рахунку ГУ ДСАУ в Запорізькій області, № рахунку 0607, Банк отримувача ГУ ДКСУ в Запорізькій області, Код , Код МФО 813015, призначення платежу застава (розгляд цивільних справ у Мелітопольському міськрайонному суді відповідно до квитанції № 0511771 від 06.02.2013 року) після вступу вироку в законну силу постановлено повернути ОСОБА_3

Доля речових доказів вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно до вироку, 02 лютого 2013 року, приблизно о 06 годині, знаходячись біля АЗС Лукойл, розташованої на 400-му кілометрі автомобільної дороги Харків - Сімферополь в Мелітопольському районі Запорізької області, ОСОБА_2, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_3, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрали з автомобілю Даф, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належні ОСОБА_5 100 літрів дизельного пального, вартістю 10 гривень 22 копійки за літр, на загальну суму 1 022 гривень, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1 022 гривні.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у даному провадженні ОСОБА_4 посилається на незаконність вироку через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинувачених, внаслідок мякості. При цьому вказує, що суд безпідставно врахував в якості обставин, що пом'якшують покарання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого, щиросердне каяття у вчиненому, оскільки вони були затримані співробітниками міліції безпосередньо на місці вчинення злочину, викрадене майно було виявлено та вилучено в результаті проведення санкціонованого обшуку автомобіля, а вину у вчиненні кримінального правопорушення останні почали визнавати тільки на стадії закінчення досудового розслідування. Крім того, суд не надав оцінки тому факту, що ОСОБА_2 вже був раніше судимий за вчинення умисних корисних злочинів тяжкого та особливо тяжкого ступеню, ця судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, а також, що останній притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 307 КК України, а ОСОБА_3 неодноразово засуджувався, зокрема і за вчинення умисних корисних тяжких злочинів, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, обоє відбували покарання в місцях позбавлення волі, але незважаючи на це, знову вчинили умисний корисливий злочин, що свідчить про їх схильність до вчинення нових корисливих злочинів і саме з цих підстав на стадії досудового розслідування до обвинувачених застосовувалася міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, кожному.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який зокрема в судових дебатах, не підтримав апеляційну скаргу; обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зокрема в судових дебатах та останньому слові просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у даному провадженні ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями обвинувачених в судовому засіданні, де вони повністю визнавали себе винними у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_5, а тому враховуючи позицію обвинувачених та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечуються, у тому числі і обвинуваченими.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково, та ухвалити новий вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:

1) помякшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;

3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;

4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, вказані вимоги закону прокурором при подачі апеляційної скарги, не були дотримані.

Апеляційна скарга прокурора відповідає вимогам ст. 396 КПК України, оскільки в неї, зокрема, вказані вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Однак, як вбачається із змісту апеляційної скарги прокурора, він вважає, що місцевий суд неправильно звільнив обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням. При цьому прокурор просить апеляційний суд призначити останнім реальне покарання у вигляді позбавлення волі, тобто апелянтом ставиться питання про погіршення становища обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Але в порушення вимог ст. 420 КПК України, замість скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку апеляційною інстанцією, прокурор просить вирок суду змінити в частині призначення обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання, тобто прокурор фактично просить апеляційний суд застосувати ст. 408 КПК України, яка передбачає зміну вироку тільки в тих випадках, коли при цьому не погіршується становище обвинувачених.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, оскільки апеляційний суд позбавлений процесуальних можливостей розглядати апеляційну скаргу по суті, тобто погіршити становище обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3

При цьому, апеляційний суд не може вийти за межі апеляційних вимог прокурора, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо це не погіршує становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у даному провадженні ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2013 року відносно обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без змін.

Згідно до ч.4 ст.532 КПК України зазначена ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 426 КПК України на вказану ухвалу Апеляційного суду Запорізької області учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_7