пр. № 1-кп/759/429/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2013 року

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Косик Л.Г.,

при секретарі Погореловій К.О.,

за участю прокурора Паламарчук Я.А.,

потерпілої - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0008495 відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживав за адресою: АДРЕСА_2, який не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановив:

02.07.2013 року приблизно о 22 годині 45 хвилин ОСОБА_3, перебуваючи біля будинку № 6-д по вул. Жолудєва в м. Києві, помітивши раніше йому незнайому ОСОБА_1, вирішив незаконно заволодіти її майном. ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_1 та наніс їй удари руками стиснутими в кулаки в область голови, чим повалив останню на землю та продовжив наносити удари руками стиснутими в кулаки в область голови ОСОБА_1, внаслідок чого завдав їй тілесні ушкодження, які як у сукупності, так і кожне окремо відносяться, згідно висновку експерта КМБ СМЕ № 2080 від 22.07.2013 року, до легких тілесних ушкоджень та характер і морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися внаслідок не менш 5 травматичних дій тупого предмету (предметів), тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої. Подолавши волю потерпілої до опору, ОСОБА_3 шляхом ривка намагався відкрито викрасти в ОСОБА_1 жіночу сумочку в якій знаходився гаманець, гроші в сумі 141 гривня, кредитна карта "Сбербанк Росії", косметичка, зв'язка ключів від квартири. Однак, коли ОСОБА_3 намагався незаконно заволодіти належною ОСОБА_1 жіночою сумочкою з іншим майном всередині, то був помічений та в подальшому зупинений випадковими перехожими, тобто не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 02.07.2013 року о 22 годині 45 хвилин він знаходився біля будинку № 6-д по вул. Жолудєва в м. Києві та помітив жінку, яку прийняв за свою дружину та обурившись, що вона у вечірній час перебуває не вдома, наніс останній один удар в область потилиці. Вона відскочила від нього та, перечепившись впала, і вже будучи під деревом почала кричати про допомогу, не давши йому можливість пояснити, що він помилився. При цьому заперечив той факт, що намагався відкрито викрасти майно потерпілої, заперечував кількість нанесених ударів та наполягав на тому, що ударив тільки один раз в область потилиці, наявність інших тілесних ушкоджень пояснити не зміг. Зазначив, що визнає вину лише в тому, що помилившись наніс лише один удар потерпілій, в чому кається та за, що готовий відшкодувати їй моральну шкоду.

Не дивлячись на не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини в пред'явленому йому обвинуваченні, що судом розцінюється як спроба ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, суд дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілої, оскільки він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Так, потерпіла ОСОБА_1 в суді показала, що 02.07.2013 року приблизно о 22 год. 45 хв. вона йшла біля будинку № 6-д по вул. Жолудєва в м. Києві, де було погане освітлення. Раптово ззаду відчула удар в голову, від якого впала на землю, після чого їй нанесли ще декілька ударів в голову. Після цього, ОСОБА_3, який її бив, шляхом ривка хотів викрасти її жіночку сумочку з належним їй майном, проте вона не відпускала сумочку та почала гукати на допомогу. В цей час до неї на допомогу почали підбігати перехожі і ОСОБА_3 відпустив сумочку та почав тікати в сторону школи, однак був затриманий одним із перехожих, який підбіг їй на допомогу.

Показам потерпілої ОСОБА_1 суд вірить, оскільки вони послідовні, логічні, узгоджені між собою, як зазначено потерпілою в суді, до цього вона ОСОБА_3 ніколи не бачила та неприязнених стосунків у неї з ОСОБА_3 не було, підстав обмовляти обвинуваченого вона не має.

Крім того, покази потерпілої ОСОБА_1 узгоджуються з іншими доказами у їх сукупності.

Так, допитаний в суді свідкок ОСОБА_4 показав, що він 02.07.2013 року приблизно о 22 год. 40 хв. зі своєю знайомою перебував біля будинку № 6-в по вул. Жолудєва в м. Києві та почув крики жінки, яка гукала на допомогу. Він підбіг до будинку № 6-д по вул. Жолудєва в м. Києві, де побачив як раніше йому невідомий ОСОБА_3 бив раніше йому невідому ОСОБА_1, яка лежала на землі та гукала на допомогу. При цьому ОСОБА_3 намагався вирвати в ОСОБА_1 з рук сумочку, однак не зміг оскільки остання чинила опір і не відпускала сумочку. Після того як він підбіг до місця події ОСОБА_3 почав тікати та побіг до забору через який намагався перелізти, але зачепився і він затримав останнього. Згодом прибули працівники міліції, які наділи на ОСОБА_3 наручники та доставили його до відділку міліції.

Допитана в суді свідок ОСОБА_5 показала, що 02.07.2013 року приблизно о 22 год. 40 хв. вона разом з ОСОБА_4 перебувала біля будинку №6-в по вул. Жолудєва в м. Києві та коли вони почули жіночі крики про допомогу ОСОБА_4 побіг до місця звідки лунали крики, а вона пішла слідом. Коли вона підійшла до місця події, та вона побачила як раніше їй незнайомий ОСОБА_3 бив в область голови раніше їй незнайому ОСОБА_1, яка лежала на землі та кричала. Після цього ОСОБА_3 намагались затримати, проте він почав тікати, однак через декілька метрів його все ж таки затримали та на місце події прибули працівники міліції. При цьому ОСОБА_5 зазначила, що після затримання ОСОБА_3 вона побачила, що на потерпілій розірвана кофта, а губа у неї розбита.

Допитана в суді свідок ОСОБА_6 показала, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 з 2008 року та має від шлюбу доньку ІНФОРМАЦІЯ_6. 02.07.2013 року в обід вона бачилася з ОСОБА_3, який приходив провідати дитину, оскільки вони на той час не проживали разом, вона проживала в Жулянах, а ОСОБА_3 на Софіївській Борщагівці, де знімав кімнату. Наступного дня вони збиралися їхати разом на відпочинок. Під час телефонної розмови ввечері у них з чоловіком виникла сварка. 03.07.2013 року від ОСОБА_3 їй стало відомо, що він затриманий працівниками міліції. ОСОБА_3 характеризує позитивно, зазначала, що він працював, утримував сім'ю та її ніколи не бив.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 03.07.2013 року, слідчим в присутності понятих у потерплої було вилучено кофту синього кольору (а.с. 12-13).

Відповідно до даних постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 22.07.2013 року вилучену в ході огляду місця події кофту синього кольору визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 15).

Відповідно до даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 2080 від 22.07.2013 року ОСОБА_1 отримала такі тілесні ушкодження: синці в тім'яно-скроневій ділянці справа, в потиличній ділянці зліва на фоні набряку м'яких тканин; крововиливи на слизових оболонках верхньої та нижньої губи; садна в поперековій ділянці справа, на задній поверхні лівого плечового суглобу. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від не менш 5 (п'яти) травматичних дій тупим (тупими) предметом (предметами), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному у постанові, тобто, 02.07.2013 та як у сукупності, так і кожний окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров'я). (а.с. 55-58).

Обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, наслідки від вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який осудний, одружений, має малолітню дитину, працездатний, на момент затримання офіційно не працював, має середню освіту, не має судимості, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, має постійне місце реєстрації, за місцем реєстрації характеризується посередньо, думку потерпілої та вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням ст. 68 КК України, вважаючи таке покарання необхідним й достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Речовий доказ по справі:

- кофту синього кольору, яка передана на зберігання до камери зберігання речових доказів Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві - повернути потерпілій ОСОБА_1

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу його затримання відповідно до протоколу затримання, тобто з 03.07.2013 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: Л.Г. Косик