Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

за участю прокурора ОСОБА_6.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 23 вересня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_1 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року, засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

та мешканця АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1),

раніше судимого,

за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано покарання, призначене за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2010 року та остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 грудня 2010 року о 23.00 годині на березі річки Південний Буг в м. Хмільнику Вінницької області, під час сварки умисно вбив ОСОБА_2, шляхом нанесення обухом сокири двох ударів у голову.

Переконавшись у тому, що ОСОБА_2 не подає ознак життя, ОСОБА_1, діючи з метою приховання слідів та знаряддя вчинення злочину, скинув тіло потерпілого в річку Південний Буг, а сокиру та мобільний телефон ОСОБА_2 викинув у криницю по вул. Тургенєва біля будинку № 81 в м. Хмільнику.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, постановленим щодо ОСОБА_1, через істотне порушення кримінально-процесуального закону, просить його скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд, залишаючи апеляції прокурора, захисника та засудженого без задоволення, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційних скаргах, належним чином не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстави, через які апеляційні скарги визнав необґрунтованими, тобто постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України ( 1960 року ).

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо нього, через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить їх скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не дослідив всіх фактичних обставин справи, в основу своїх висновків поклав лише його визнання вини, надане під час досудового слідства, не маючи при цьому жодного іншого доказу. ОСОБА_1 зазначає, що даного злочину він не вчиняв, його вина не доведена, під час проведення досудового слідства було порушено його право на захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану скаргу та частково - скаргу засудженого, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги та скарги прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, касаційна скарга засудженого - частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 398 КПК України ( 1960 року ) підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України (1960 року) апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального й процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Для цього, як передбачено статтями 358, 362 КПК України (1960 року), апеляційний суд може провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій та, оцінивши докази в їх сукупності, прийняти одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України (1960 року).

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України (1960 року), вимог, в ухвалі слід проаналізувати й співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, й дати на кожен з них вичерпну відповідь.

Проте під час апеляційного розгляду даної справи апеляційний суд указаних вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів справи, на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року прокурором, захисником та засудженим були подані апеляційні скарги.

Не погоджуючись із вироком суду, зокрема, захисник та засуджений в поданих апеляційних скаргах просили скасувати вирок місцевого суду, а кримінальну справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та неповноту судового слідства.

Апеляційний суд, хоча й розписав в ухвалі зміст апеляцій, однак належним чином вказаних доводів в ухвалі не проаналізував, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив підстав, через які він визнав апеляції учасників процесу необґрунтованими.

Крім того, мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд послався на викладені у вироку докази, допустимість і достовірність яких оспорювалась, не проаналізувавши їх та не давши їм належної оцінки.

Так, обґрунтовуючи вину засудженого у вчиненні злочину, суд послався на пояснення та показання як підозрюваного ОСОБА_1, в яких він визнавав себе винним, але не приділив належної уваги тій обставині, що під час судового слідства він відмовився від даних ним раніше показань, пояснивши це тим, що вони були дані під тиском з боку працівників правоохоронних органів.

Згідно зі ст. 73 КПК України ( 1960 року ) визнання підозрюваним своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є у справі. Частиною 2 ст. 74 цього Кодексу передбачено, що показання обвинуваченого підлягають перевірці.

У рішенні ЄСПЛ «Яременко проти України» зазначено, що «коли особа заявляє небезпідставну скаргу про те, що вона зазнала надзвичайно поганого поводження з боку правоохоронців, це положення за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування, що здатне забезпечити встановлення та покарання винних осіб. Мінімальні критерії ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, передбачають проведення незалежного та безстороннього розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні».

Апеляційний суд під час перегляду вироку місцевого суду доводи захисника та засудженого про непричетність останнього до вчинення інкримінованого злочину, надання визнавальних показань під тиском працівників міліції належним чином не перевірив, їх не спростував і не навів достатніх мотивів свого рішення.

З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі й шляхом проведення судового слідства, належно перевірити всі доводи поданих апеляцій та постановити законне, обґрунтоване й справедливе рішення.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5