Провадження № 1-кп/537/126/2015
Справа № 537/1511/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.10.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07.09.2014 року за №0001208, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який працює вантажником відділу експлуатації КАТП 1628, має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :
07.09.2014 року близько 06:00 годині у дворі будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 наніс дерев`яною палицею численні удари по лівій руці ОСОБА_6 , чим спричинив тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині та двох шкірних ран на лівій кисті.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні частково визнав свою вину у вчинені злочину. Дав показання, що 07.09.2014 року о 6 годині ранку у дворі будинку, де він мешкає, між ним та сусідом ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої він штовхнув ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю. Після цього ОСОБА_5 поїхав на роботу. Коли ОСОБА_5 повернувся з роботи в цей же день близько 20 годин, він побачив, що у ОСОБА_6 накладено гіпс на руці. ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_5 , що він спричинив йому перелом руки. ОСОБА_5 намагався мирно владнати конфлікт, пропонував ОСОБА_6 відшкодувати шкоду в розмірі 5000,00 грн. Проте ОСОБА_6 відмовився. ОСОБА_5 визнав частково цивільний позов ОСОБА_6 , а саме в частині заподіяння моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Просив суд при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди врахувати його матеріальний стан, а саме, що він працює вантажником відділу експлуатації КАТП 1628 та отримує мінімальну заробітну плату. ОСОБА_5 заявив, що щиро розкаявся у скоєному.

Вина обвинуваченого повністю доведена зібраними по справі та дослідженими у суді доказами, сумнівів у яких у суду не виникає.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання, що 07.09.2014 року близько 06 годин 17 хвилин у дворі будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 з приводу неприязних відносин наніс йому дерев`яною палицею 15-17 ударів по лівій руці. ОСОБА_5 припинив злочин, лише коли прибігла дружина ОСОБА_7 і почала кликати на допомогу. Після цього ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину, не відшкодував спричинену шкоду, не надав допомоги на лікування, не вчинив жодних дій, які б мали вказувати на каяття у скоєному. Потерпілий ОСОБА_6 просив суворо покарати обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_7 дала показання що проживає разом з чоловіком ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_2 . Їх сусідом є ОСОБА_5 , який проживає з матір`ю. Приблизно в вересні 2014 року о 5 год 40 хв. у дворі будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 спілкувалася з чоловіком ОСОБА_6 , а потім зайшла в квартиру. Через 5-7 хвилин вона повторно вийшла у двір будинку, де побачила як ОСОБА_5 дерев`яною палицею наносив удари ОСОБА_6 , при цьому останній захищав від ударів голову руками. Таким чином удари ОСОБА_5 наносились зверзу по руці ОСОБА_6 . Побачивши наведене, ОСОБА_7 почала кричати та кликати на допомогу. Тоді ОСОБА_5 кинув на місці злочину палицю та втік на своєму велосипеді. Щоб залагодити конфлікт ОСОБА_7 з чоловіком ОСОБА_6 пішли в квартиру ОСОБА_8 , але його мати не відчинила їм двері та відповіла нецензурною лайкою. З огляду на наведене, ОСОБА_7 викликала швидку допомогу та міліцію. ОСОБА_7 забрала з місця скоєння злочину й заховала дерев`яну палицю, якою ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_6 , щоб ОСОБА_5 не вдалося уникнути кримінальної відповідальності При цьому ОСОБА_7 не пред`являла палицю ані працівникам міліції, ані прокурору.

Згідно з висновком експерта №1068 від 15.09.2014 року, у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки, в нижній третині та двох шкірних ран на лівій кисті, які утворились від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування, можливо у вказаний потерпілим період часу, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації.

Згідно з висновком експерта №1372 від 24.11.2014 року у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки, в нижній третині та двох шкірних ран на лівій кисті, які утворились від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування, можливо у вказаний потерпілим період часу, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації. Вище вказані тілесні ушкодження не характерні для виникнення їх, як при вільному падінні потерпілого з висоти власного зросту, так і при падінні його з попередньо наданим тілу прискоренням, з наступним ударом об тверду поверхню, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2014 року, ОСОБА_6 в присутності понятих впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2015 року, ОСОБА_6 показав механізм спричинення, кількість та локалізацію ударів, в наслідок яких йому було спричинено тілесні ушкодження.

У висновку експерта №170 від 12.02.2015 року встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_6 , надані ним в ході проведення слідчого експерименту, можуть відповідати об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі потерпілого.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2014 року, ОСОБА_7 в присутності понятих впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка спричинила її чоловікові ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2015 року, ОСОБА_7 показала механізм спричинення, кількість та локалізацію ударів, в наслідок яких її чоловікові ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження.

У висновку експерта №171 від 12.02.2015 року встановлено, що показання свідка ОСОБА_7 , надані нею в ході проведення слідчого експерименту, можуть відповідати об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_6 ..

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не бив палицею ОСОБА_6 спростовуються показаннями допитаних судом потерпілого, свідка ОСОБА_9 та висновками судово-медичних експертиз.

З огляду на наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

А тому дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України по факту умисного заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Згідно з актом судово-психіатричного експерта №154 від 17.03.2015 року ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння та на час проведення експертизи, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки легкої розумової відсталості. Ступінь розумової відсталості у ОСОБА_5 є таким, що не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. ОСОБА_5 не підпадає під дію ч.2, ч.3 ст.19 КК України та ст.20 КК України. Може постати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, а саме те, що злочин був направлений проти здоров`я потерпілого. Суд враховує, що внаслідок злочину була спричинена шкода здоров`ю потерпілого.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимим, перебував на обліку в психоневрологічному диспансері з 1984 року, знятий з обліку в 2001 році у зв`язку з переїздом в іншу місцевість, також перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 2007 року.

Проте ОСОБА_5 працює і позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання, де мешкає з матір`ю, що вказує на наявність стійких соціальних зв`язків.

Суд враховує стан здоров`я ОСОБА_5 .

Суд вважає наявними обставини, які в силу ст.66 КК України, пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд не вбачає наявними обставини, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинений ним злочин в межах санкції закону 1 рік 6 місяців обмеження волі.

Разом з тим, з врахуванням особи обвинуваченого та думки прокурора, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання. А тому на підставі ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий термін 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.2, п.3, п.4 ч.1 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначив, що йому була спричинена моральна шкода в розмірі 50000,00 грн., пов`язана з спричиненням фізичних страждань, зміною способу життя, неможливістю працювати тривалий час у зв`язку з отриманою травмою. Також ОСОБА_6 в мотивувальній частині позову посилався на ст.1195, ст.1197 ЦК України щодо відшкодування йому заробітку (доходу), втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, проте не надав відповідного розрахунку та не зазначив розміру матеріальної шкоди, не навів доказів в її обґрунтування. Разом з тим, в резолютивній частині позову ОСОБА_6 просив стягнути з ОСОБА_5 50000,00 грн. на відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди ОСОБА_6 не вказав.

Згідно зі ст.128 КПК України, Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

В ст.129 КПК України встановлено, що Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У випадках, передбачених ч.1 ст.326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

В ч.1 ст.326 КПК України, передбачено наслідки неприбуття цивільного позивача. Так, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Згідно ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з обставин справи, цивільний позивач (потерпілий) ОСОБА_6 був присутній в судовому засіданні з розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 та заявленого ним цивільного позову. Проте 06.07.2015 року судове засідання було відкладено за клопотанням ОСОБА_6 про надання часу для запрошення представника його інтересів. Після цього цивільний позивач (потерпілий) ОСОБА_6 не з`являвся в судове засідання, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи, що підтверджено технічним записом судового засідання від 06.07.2015 року де було оголошено дату наступного судового засіданні, поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Цивільний позивач (потерпілий) ОСОБА_6 не подав суду письмову заяву про розгляд цивільного позову без його участі. Обвинувачений ОСОБА_5 не визнав цивільний позов в повному обсязі.

З огляду на наведене, на підставі ст.129, ст.326 КПК України, ст.207 ЦПК України, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Суд роз`яснює цивільному позивачу (потерпілому) ОСОБА_6 право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 не обиралися заходи забезпечення кримінального провадження Враховуючи процесуальні поведінку ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав, передбачених ст.177, ст.178 КПК України, для обрання запобіжного заходу до набрання вироку законної сили.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим за ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання 1 рік 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

На підставі п.2, п.3, п.4 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язок під час іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання ним копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та його захиснику, потерпілому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .