Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 703/3762/12
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2013 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого А. А. Надопта

при секретарі С.С.Онисько, К.П.Чернянчук,

за участю прокурорів Р.Р.Дорошевича та В.В.Міндака, підсудного та його захисника адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів кримінальну справу про звинувачення-

Деврі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, угорця, ІНФОРМАЦІЯ_4, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.309 ч.2, ст.15 ч.2 ст.309 ч.3 КК України

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що підсудний ОСОБА_3 18.04.1996р., приблизно о 12.00 годині за попередньою змовою з ОСОБА_4, знаходячись на земельній ділянці, розташованій по вул.І.Зріні-94 в с.Бобове, Виноградівського району, що належить ОСОБА_3 Єлізаветті Карлівні, незаконно придбали від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за 200.000,00 купоно-карбованців, поліетиленовий пакет з подрібненою речовиною рослинного походження, яка згідно висновку експерта №108 від 28.01.1997р. є особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено макова солома та містить в собі опійні алкалоїди, вагою 240 грам, яку незаконно зберігали, без мети збуту. В подальшому, того-ж дня, приблизно о 14.00 годин підсудний ОСОБА_3, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на придбання наркотичної речовини в особливо великих розмірах, за попередньою змовою з ОСОБА_7, знаходячись на водозахисній дамбі річки Тиса, що знаходиться за с.Бобове (с.Тисобикень), Виноградівського району, де намагались незаконно придбати від ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за 10000000 купоно-карбованців, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено макову солому вагою 14 кілограм, яка згідно висновку експерта №626 від 24.04.1996р. містить в собі опійні алкалоїди, однак довести свій злочинний умисел до кінця не змогли, з причин що не залежали від їх волі.

Будучи допитаним в суді підсудний ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині вину не визнавав та будучи ознайомленим у відповідності до вимог ст.263 КПК України із своїми процесуальними правами та змістом ст.63 Конституції України показав, що 18.04.1996р. до нього (с.Бобове, Виноградівського району по місцю проживання матері) приїхав ОСОБА_4 і спитав чи не знає він де продають макову соломку, він попросив його, щоб з ним пішов шукати макову соломку, але він відмовився. Потім, після обіду в нього закінчилися сигарети і він пішов у магазин

разом з ОСОБА_7, де зустріли двох чоловіків на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_6. Він з ними не розмовляв, так як зайшов у магазин взяти сигарети та повернулися до нього додому. Тоді через деякий час ці два чоловіки прийшли до сусідського подвір»я і покликали Кадара, він перестрибнув на сусідське подвір»я, а повернувшись тримав у руках якийсь пакет, що там було він тоді не знав, бо не наркоман і його то не цікавило. Також цього ж дня Кадар попросив його, щоб він пішов разом з ним на дамбу річки Тиса, він не знав навіщо він іде, однак пішов з ним, бо Кадар його друг. Там на місці вони зустрілися знову з тими хлопцями і в цей же момент до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 почали наближатись троє невідомих осіб, як згодом з'ясувалось то були працівники міліції, побачивши яких, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 почали втікати в напрямку с.Бобове, в свою чергу, двоє працівників міліції побігли за ними, а один з працівників залишався поряд. Згодом працівники міліції відвели його та Кадара в с.Бобове, показали їм, де знаходився пакет з маковою соломкою, його допитали і відпустили на ранок. Після цих подій на протязі певного періоду часу він перебував по місцю свого проживання, після чого влаштувався сезонним працівником в Донецькій області, про те, що він перебував у розшуку не знав і не здогадувався. Свої визнавальні покази на досудовому слідстві він давав під тиском слідчого, зокрема, протоколів допиту обвинуваченого від 30.07.2011р. та від 01.08.2011р. він не читав, а підписав їх, оскільки слідчий запевнив, що так буде нормально і він буде звільнений від покарання.

Оцінивши дослідженні у справі докази у їх сукупності та перевіривши доводи підсудного на свій захист, суд вважає, що його показання у судовому засіданні про непричетність до скоєння інкримінованого йому злочину не відповідають дійсності та обставинам справи, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю інших перевірених, досліджених та оголошених у судовому засіданні доказів.

Так, будучи допитаним на досудовому слідстві в якості свідка /т.1 а.с.32/ сам ОСОБА_3, зокрема, показав, що 18.04.1996р. до нього в с.Бобове приїхав його знайомий ОСОБА_7, який попросив його піти з ним до ОСОБА_5, щоб купити макової соломки. Через деякий час прийшов ОСОБА_5 і передав Кадару якийсь пакунок в целофановому кулькові, з яким ОСОБА_7 кудись пішов і повернувся після обіду. ОСОБА_7 попросив його піти з ним в сторону річки Тиса на дамбу, так як йому повинні привести на те місце макової соломки. Коли вони вийшли на дамбу, то побачили двох чоловік, один з яких був ОСОБА_5, а другого він не знає. В цей час прийшли працівники міліції і затримали його та ОСОБА_7

Окрім того, будучи допитаним на досудовому слідстві в якості обвинуваченого 30.07.2011р. /т.1 а.с.131-132/ та допитаним в якості підсудного 07.09.2011р. /т.1 а.с.182-183/ він також повністю визнавав себе винним в інкримінованих йому злочинах, його покази повністю узгоджувалися з показами інших свідків та матеріалами справи.

Суд ввважає, що покази ОСОБА_3, дані ним як свідком, обвинуваченим, підсудним в першому судовому засіданні по його кримінальній справі, узгоджуються одні з одними та показами інших свідків, а також з іншими матеріалами, зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні.

Так, суд в порядку ст.306 КПК України , проти чого не заперечували учасники процесу, оголосив покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, які відповідно до довідки Пийтерфолвівської сільської ради /т.2 а.с.154-155 знаходяться за кордоном на заробітках, ОСОБА_7, який відповдно до рапорту о/у Хустського РВ УВС ОСОБА_10 /т.2 а.с.156 знаходиться на заробітках у Російській Федерації та ОСОБА_11, який відповідно до довідки Пийтерфолвівської сільської ради /т.2 а.с.153 помер.

Так, ОСОБА_5 на досудовому слідстві пояснив, що в квітні 1996р. разом з ОСОБА_6, знаходячись на смітнику в с.Бобове, знайшли макову соломку, яку хотіли продати ОСОБА_7 та ОСОБА_3

ОСОБА_12Кадар, будучи допитаним на досудовому слідстві /т.1 а.с.31/ показав, що 18.04.1996р. він приїхав у с.Бобове Виноградівського району з метою придбати макову соломку, де зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_3, мешканцем міста Хуст, який в той час перебував у своєї матері по вул.І.Зріні-94 в с.Бобове. В останнього він поцікавився, де можна придбати макову соломку. ОСОБА_3 відвів його до ОСОБА_5, з яким він домовився, що той принесе йому для проби макову соломку в кількості 4 склянки за що він розрахується з ним грошима в сумі 50000

купоно-карбованців. Він і ОСОБА_3 повернулися до будинку матері ОСОБА_3Через деякий час туди підійшли ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які на огороді передали йому поліетиленовий пакет з маковою соломкою, за яку він він заплатив 200000 купоно-карбованців. З ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він домовився придбати ще 250 склянок макової соломки, передача якої повинна була відбутись на дамбі річки Тиса за с.Бобове. Він попросив ОСОБА_3 піти з ним на дамбу річки Тиса до обумовленого з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 місця. Підішовши на дамбу, вони побачили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 несли з собою два наповнені мішки. В цей час до них підійшли троє осіб в цивільному, які представились працівниками міліції, затримали їх, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали втікати, за якими відразу побігли двоє працівників міліції /а.с.31/. Такі ж покази ОСОБА_7 дав будучи допитаним як підсудний в кримінальній справі про притягнення його. до кримінальної відповідальності за ст.219-6 ч.2, ст.ст.17 - 229-6 ч.3 КК України в ред 1960 р. /а.с.73/.

ОСОБА_13ОСОБА_6 на досудовому слідстві показав, що не пам"ятає всіх подій, які відбулися в 1996 році щодо виготовлення та збуту наркотичних засобів /т.1 а.с.78-79/, а будучи допитаним в якості підсудного по кримінальній справі про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.229-1 ч.2 і ч. 3 КК України в ред. 1960 року показав, що разом з ОСОБА_5 на сміттєзвалищі в с.Бобове назбирали два мішки макової соломки, які сховали на цвинтарі. 18.04.96 р. до нього прийшов ОСОБА_5, який сказав, що необхідно відібрати з одного мішка макову соломку, перемолоти і віддати ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які його чекають в матері ОСОБА_3. Перемолоту макову соломку вони віднесли ОСОБА_3 та ОСОБА_7. Потім ОСОБА_5 сказав йому, що необхідно перемолоти і іншу макову соломку і віднести її на дамбу річки Тиса. О 14.00 год. вони віднесли макову соломку на дамбу річки Тиса, де на них чекали Кадар та ОСОБА_3. /а.с.73/.

Вина підсудного стверджується також аналогічними показами і свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11, даних ними на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні /т.1 а.с.33-34, 35-36/.

За таких обставин, суд приймає до уваги ці покази і критично оцінює покази підсудного ОСОБА_3, якими він заперечує свою вину в скоєнні зочинів, передбачених ч.2 ст.309 та ч.2ст.15-ч.3 ст.309 КК України та розцінює зміну показів підсудного як намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності.

Вина підсудного в скоєнні інкримінованих йому злочинах, крім показів самого підсудного на досудовому слідстві та оголошених в судовому засіданні показань свідків, повністю доведена і іншими матеріалами кримінальної справи.

Так, вина підсудного ОСОБА_3 в інкримінованих йому злочинах стверджується даними постанови про порушення кримінальної справи від 22.04.1996р. /т.2 а.с.15/, постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /т.1 а.с.7-8/, постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 17.01.1997р. /т.1 а.с.9-10/; З рапорту о/у ВБОЗ м.Хуст від 22.04.1996р. вбачається, що 18.04.1996р. у громадянина ОСОБА_9 жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 було виявлено та вилучено 14 кг подрібленої речовини, рослинного походження /макової соломки/ в сухому вигляді /т.1 а.с.12/; З протоколу огляду подвір"я біля будинку №3 на вул.Тисівській в с.Бобове від 18.04.1996р. /т.1 а.с.13,14-15/ вбачається, що в коптилці були виявлені два мішки з сухою подрібленою речовиною рослинного походження; Ці дані узгоджуються із протоколом зважування цієї речовини від 19.04.1996р. /т.1 а.с.16/, зокрема, було зважено мілко подрібнену речовину рослинного походження, вилучену у ОСОБА_9, проживаючого в Виноградівському районі, с.Бобове, вул.Тисівська-3, вага вилученої речовини 14 кг, без ваги мішків; з протоколу добровільної видачі ОСОБА_7 встановлено, що він 19.04.1996р. видав макову соломку у кількості 240 грам /т.1 а.с.23-24/; даними протоколу огляду речового доказу - мішків з подрібленою речовиною рослинного походження від 23.04.1997р. /т.1 а.с.26/ та даними квитанцій від 11.06.1996р. і від 6.03.1997р. про прийом макової соломки на зберігання /т.1 а.с.29-30/; з протоколу відтворення обстановки і обставин події від 15.01.1997р. з обвинуаченим ОСОБА_6 /т.1 а.с.40-41, 42-44/, який на місці показав та детально розповів про обставини скоєння ними злочину; Як вбачається з протоколу відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_7 /т.1 а.с.47-49/ від 24.01.1997р., прибувши на земельну ділянку ОСОБА_14 за адресою вул.І Зріні-94, Кадар показав місце, де він купив 240 гр. макової соломки у ОСОБА_6 та ОСОБА_5, потім пройшли на дамбу річки Тиса і показав місце, де він разом з ОСОБА_3

намагався купити у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 14 кг подрібненої макової соломки.

Ці ж обставини беззаперечно встановлені і вироком Виноградівського районного суду від 18.04.1997р., залишеним у силі Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 28.05.1997р. /т.1 а.с.76-77/, згідно яких 18.04.1996р. о 12.00 годині ОСОБА_6 за попереднім зговором з ОСОБА_5 незаконно збули ОСОБА_7 та А.ОСОБА_3 240 г макової соломки, за що одержали 200.000 крб. Цим же вироком також встановлено, що 18.04.1996р. ОСОБА_6 за попереднім зговором з ОСОБА_5 незаконно виготовили подрібнену висушену макову соломку вагою 14 кг і о 14.00 годині віднесли на водозахисну дамбу ріки Тиса, де намагалися незаконно збути ОСОБА_7 та А.ОСОБА_3, однак злочинні наміри до кінця не довели, так як побачили працівників міліції. Згідно до довідки, виданої архіваріусом Виноградівського районного суду від 22.05.2012р., кримінальна справа №1-89/97 по якій ОСОБА_6 притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.229-1 ч.ч.2,3 КК України , ОСОБА_7 - за ст.229-6 ч.2, ст.ст.17-229-6 ч.3 КК України в ред.1960 р. 31.08.2011 року знищена згідно ст.5 Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, що позбавляє суд можливості виконати вимоги ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 19.01.2012р. про дослідження матеріалів зазначеної кримінальної справи, зокрема, акту зважування, протоколів відтворення обстановки та обставин події та інших документів.

Оцінюючи покази підсуднього в судовому засіданні в сукупності із показами допитаних на досудовому слідстві свідків, самого підсудного та іншими перевіреними доказами, суд прийшов до висновку, що змінюючи свої визнавальні покази на досудовому слідстві підсудний пояснив, що давав такі під тиском працівників міліції.

Однак, аналізуючи його показання, які він послідовно давав будучи допитаним в якості підозрюваного, обвинуваченого та підсудного під час розгляду справи у суді 07.09.2011р. /т.1 а.с.182-183/, суд вважає, що причиною визнання ним своєї вини на досудовому слідстві являється не факт застосування до нього недозволених методів слідства, а сукупнітсь незаперечних доказів, які були зібрані і пред"явленні йому в цій стадії розслідування.

Так, доводи підсудного про застосування до нього працівниками міліції незаконих методів ведення слідства, а саме заходів психологічного впливу суд оцінює критично і вважає надуманними, які повністю спростовується іншими дослідженими у суді доказами, а тому і відхиляє їх з слідуючих підстав.

Зокрема, допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_15 Миколайович- заступник начальника СВ Виноградівського РВ УВС- показав у суді, що йому було доручено проводити досудове слідство відносно ОСОБА_3, матеріали по якому були виділені з матеріалів кримінальної справи відносно Кадара, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які також були у його провадженні. Всі матеріали відносно ОСОБА_3 були копійовані, оригінали знаходилися в матеріалах справи відносно ОСОБА_6. Підсудний ОСОБА_3 був оголошений в розшуки ще у 1996р., однак справа на той момент була вже в його провадженні, тоді він і виніс постанову про перекваліфікацію його дій, по ОСОБА_5 перекваліфікував на ст.307 КК України, по ОСОБА_3 на ст.309 КК України, тому і виникла механічна помилка у постанові від 04.03.2002р. Після того як ОСОБА_3 був затриманий, він сказав, що не знав, що перебував у розшуку, співпрацював зі слідством, називав всі прізвища, однак детальних обставин з плином часу не пам»ятав, усі права йому було роз»яснено. Окрім того, перебуваючи на східній Україні ОСОБА_3 був засуджений за аналогічний злочин ст.309 ч.1 КК України, у суді першої інстанції винним себе визнавав повністю, а потім змінив покази. Всі прохання ОСОБА_3 виконувалися, ст.63 Конституції України роз»яснювалася, не була порушена, скарг зі сторони ОСОБА_3 на його дії не було, окрім того, три особи по даному факту вже засуджені і вироки вступили в законну силу. На досудовому слідстві, будучи допитаним в якості обвинуваченого, при проведенні інших слідчо-процесувальних заходів він послідовно визнавав свою вину, в скоєному розкаювався, в тому числі добровільно та власноручно підписував процесуальні протоколи, а також відносно нього не застосовувалось жодних заходів фізичного чи психологічного впливу, так як у справі було зібрано достатніх доказів його вини.

Окрім того, висунута підсудним на свій захист версія про застосування до нього при розслідуванні справи недозволених методів слідства, зокрема психологічного тиску, внаслідок чого він обмовив себе у скоєні злочину, якого, за його твердженням, він не скоював, була

предметом прокурорської перевірки, за підсумками якої прокурором була прийнята 07.10.2013р. постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 15.09.2013р. за ст.365 ч.2 КК України щодо співробітника СВ Виноградівського РВ ГУМВС в Закарпатській області ОСОБА_15, який розслідував криміанльну справу щодо ОСОБА_3, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яка ним та його захисником у встановленому законом порядку не оскаржувалась, а тому у суду є всі законні підстави вважати заяву підсудного у судовому засіданні щодо застосування до нього нібито недозволених методів ведення слідства безпідставною та необґрунтованою, направленою на затягування розгляду справи у суді.

Крім цього, ОСОБА_3 на досудовому слідстві скористався своїм правом на захист і слідчим йому було забезпечено участь в даній кримінальній справі кваліфікованого адвоката, а тому суд констатує, що підсудному було надано змогу скористатись ефективними засобами правового захисту своїх інтересів як у суді, так і на досудовому слідстві..

Між тим, оцінюючи покази підсудного в сукупності з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що покази, які дані зазначеним підсудним на досудовому слідстві повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в даному судовому засіданні, а тому суд обґрунтовано приймає їх до уваги і вважає, що ці покази є правдивими і покладає в обґрунтування висновку про його винність.

Зокрема, будучи допитаним на досудовому слідстві в якості обвинуваченого 30.07.2011р. /т.1 а.с.131-132/ та допитаним в якості підсудного 07.09.2011р. /т.1 а.с.182-183/ ОСОБА_3 повністю визнавав себе винним в інкримінованих йому злочинах та детально розповідав про обставини їх скоєння, процесуальні протоколи (зокрема, протоколи допиту обвинуваченого від 30.07.2011 та 01.08.2011р. /т.1 а.с.131-132,145/) підписував добровільно та власноручно, вказавши- «Протокол мною прочитаний з моїх слів записаний вірно зауважень не маю», ці ж обстаини він підтвердив і в судовому засіданні.

Не може погодитись суд і з доводами захисту ОСОБА_3 щодо перебігу давності притягнення його до кримінальної відповідальності, з огляду на наступне.

Так, органами досудового слідства ОСОБА_3 вмінено те, що він 18.04.1996р. вчинив злочини, передбачені ст.309 ч.2 та ст.15 ч.2 ст.309 ч.3 КК України, як незаконне придбання, зберігання небезпечних наркотичних засобів, без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб та замах на незаконне придбання особливо небезпечних наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

Дії, передбачені ч.2 ст.309 КК України є злочином середньої тяжкості у відповідності до ч.3 ст.12 КК України, дії, передбачені ч.3 ст.309 КК України є тяжким злочином, у відповідності до ч.4 ст.12 КК України.

Згідно ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули, зокрема, такі строки: п'ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості (п.3), десять років - у разі вчинення тяжкого злочину (п.4).

Таким чином, підсудний ОСОБА_3 у разі доведення його вини мав би бути звільнений від кримінальної відповідальності по обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України після спливу з дня вчинення злочину до дня набрання вироком законної сили пяти років, тобто після 19.04.2001р., за ч.3 ст.309 КК України після спливу до дня набрання вироком законної сили десяти років, тобто після 19.04.2006р. Проте з матеріалів справи встановлено, що підсудний ОСОБА_3 ухилився від слідства, його було оголошено в розшук, що підтверджується постановами від 31.01.1997р. та 19.06.1998р. (т.1 а.с.54,66). В подальшому ОСОБА_3 було затримано 30.07.2011р., про що свідчить протокол затримання підозрюваного /т.1 а.с.109/.

Так, згідно ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п'ятнадцять років. Тому, підсудний ОСОБА_3 у разі доведення його вини з врахуванням зупинення перебігу давності мав би бути звільнений від кримінальної відповідальності по обвинуваченні за ч.2 та ч.3 ст.309 КК

України після спливу з дня вчинення злочину до дня набрання вироком законної сили п'ятнадцяти років, тобто після 19.04.2011р.

Однак в жовтні 2001р. ОСОБА_3 вчинив новий злочин середньої тяжкості (ч.1 ст.309 КК України), що підтверджується вироком Красноармійського районного суду Донецької області від 28.05.2002р. /т.1 а.с.172/, 23.11.2009р. він вчинив новий тяжкий злочин (ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 КК України), що підтверджується вироком Добропільського міськрайонного суду від 25.02.2010р. /т.1 а.с.175/.

Між тим, відповідно до вимог ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Таким чином, підсудний ОСОБА_3 у разі доведення його вини з врахуванням зупинення та переривання перебігу давності мав би бути звільнений від кримінальної відповідальності по обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України після спливу від дня вчинення нового злочину, 23.11.2009р. до дня набрання вироком законної сили пяти років, тобто після 24.11.2014р., за ч.3 ст.309 КК України після спливу від дня вчинення нового злочину, 23.11.2009р. до дня набрання вироком законної сили десяти років, тобто після 24.11.2019р.

При цьому. необхідними умовами застосування звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності є вчинення злочину, сплив строків, визначених ч.1 ст.49 КК України, не ухилення від слідства і суду в порядку ч.2 ст.49 КК України та невчинення нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину у відповідності до ч.3 ст.49 КК України.

Отже, перевіривши доводи підсудного та його захисника про перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності суд приходить до висновку про безпідставність звільнення підсудного ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

При викладених обставинах, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_3 в скоєнні злочинів, передбачених ст.309 ч.2 та ст.15 ч.2 ст.309 ч.3 КК України є повністю доведеною, а юридична кваліфікація його дій, як незаконне придбання, зберігання небезпечних наркотичних засобів, без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб та замах на незаконне придбання особливо небезпечних наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, є правильною.

Обираючи міру покарання підсудному ОСОБА_3 у відповідності до ст.65 КК України суд враховує характер і ступінь суспільного небезпечності скоєного ним злочину; дані особистості: в лікарів нарколога та психіатра на Д обліку не перебуває /т.1 а.с.104/, по місцю проживання характеризується позитивно /т.1 а.с.105/, у відповідності до ст.89 КК України не судимий /т.1 а.с.86-87/.

Обставин, що пом"якшують покарання, судом не встановлено.

Разом з тим, досудовим слідством підсудному ОСОБА_3 як обтяжуючу обставину вказано вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Проте у відповідності до ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Оскільки склад злочину передбачений ч.3 ст.309 КК України передбачає вчинення групою осіб за попередньою змовою, суд приходить до висновку, що досудовим слідством підсудному ОСОБА_3 як обтяжуючу обставину вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, зазначено безпідставно і таку суд до уваги не приймає, а відтак обставин, що обтяжують відповідальність Деврі судом не встановлено.

При визначенні покарання підсудному ОСОБА_3, крім характеризуючих даних особистості, судом враховується і те, що підсудний після скоєння інкримінованих йому злочинів, ще вчинив два умисні злочини, які згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, а відтак, з врахуванням того, що підсудний неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів /т.1 а.с.172,175/, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити

покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статтей, за якими кваліфіковано його дії.

Згідно з вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.02.2010р. ОСОБА_3 визнинаний винним за ст.ст.15 ч.1, 185 ч.3 КК України і йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, а на підставі ст.75 КК України він звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2/два/ роки /а.с.174-175/.Виходячи із роз"яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 із змінами і доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» даний вирок Добропільського міськрайонного суду від 25.02.2010р. підлягає самостійному виконанню.

Речові докази по справі не визнавалися.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.323-324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.309 ч.2 та ст.15 ч.2 ст.309 ч.3 КК України та призначити покарання: за ст.309 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки; за ст.15 ч.2 ст.309 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі строком на пять років.

В порядку ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначити засудженому ОСОБА_3 покарання у вигляді пяти років позбавлення волі.

У строк покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати час перебування його під вартою (з моменту затримання 30.07.2011р. (т.1 а.с.109) до моменту звільнення з під варти 24.01.2013р. у залі суду м.Виноградів (т.2 а.с.111-119).

До набрання цим вироком законної сили міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 обрати у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Вирок Добропільского міськрайонного суду Донецькї області від 25.02.2010р. виконувати самостійно.

Апеляція на вирок може бути подана до Апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд Закарпатської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

ГоловуючийОСОБА_16