В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2016 Справа №607/10539/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 12.05.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, солдата, лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення лінійно-кабельного взводу батареї управління військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора- ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника- ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 16 лютого 2015 року уклав контракт із Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, строком на три роки.

У подальшому, на підставі наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 №25 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 16 лютого 2015 року «Про прийняття на військову службу» обвинуваченому ОСОБА_3 присвоєно первинне військове звання «солдат», та призначено на посаду лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення лінійно-кабельного взводу батареї управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

29 квітня 2015 року о 8 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно не з`явився до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) із лікувального закладу до 16 години 00 хвилин 13 травня 2015 року, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не вжив жодних заходів для повернення у розташування військової частини та не заявив про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити та проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України-нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем військової служби за контрактом.

11 січня 2016 року між прокурором прокуратури військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000063 від 12.05.2015 року з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні військової прокуратури Тернопільського гарнізону за адресою: м. Тернопіль, вул. Н.Світ,41 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_3 повинен понести за вчинений злочин.

Із врахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема що обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю служби, є єдиним годувальником в сім`ї, на утриманні мати пенсійного віку, у період з 11 серпня по 8 грудня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, сумлінно виконуючи покладені на нього обов`язки, за що 04.12.2015 року був нагороджений начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України почесним нагрудним знаком «ЗА ВЗІРЦЕВІСТЬ У ВІЙСЬКОВІЙ СЛУЖБІ», а також 06.12.2015 року нагороджений грамотою командира артилерійської групи сектору «А» «За сумлінне виконання службових обов`язків», що дає підставу для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення, сторони узгодили покарання у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 58 КК України враховуючи обставини справи та особу підозрюваного, сторони узгодили, що замість позбавлення волі строком на 2 (два) роки слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження на строк 2(два) роки з відрахуванням із суми його грошового забезпечення 20 відсотків в доход держави.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просять вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості та здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Розглядаючи в порядку ч.3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим згідно із ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів від якого потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції статті обвинувачення з врахуванням вимог ст.ст.50, 65-67, 69 КК України. При цьому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується по місцю служби, у період з 11 серпня по 8 грудня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції та 04.12.2015 року нагороджений начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України почесним нагрудним знаком «ЗА ВЗІРЦЕВІСТЬ У ВІЙСЬКОВІЙ СЛУЖБІ», а також 06.12.2015 року нагороджений грамотою командира артилерійської групи сектору «А» «За сумлінне виконання службових обов`язків», його сімейний стан- є єдиним годувальником, на утриманні мати пенсійного віку та стан його здоров"я.

Суд в порядку ст.474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, права обвинуваченого, визначені ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Ухвалюючи вирок, на підставі об"єктивно з"ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння передбачене ч.4 ст.407 КК України- нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем військової служби за контрактом, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 11 січня 2016 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 12.05.2015 року між прокурором прокуратури військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, вважає, що наявні всі правові підстави для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої міри покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.58 КК України, ч.2 ст.373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 січня 2016 року між прокурором прокуратури військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 12.05.2015 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 січня 2016 року покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2(двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_3 покарання у виді 2(двох) років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження на строк 2(два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в доход держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: