Справа № 529/1210/15-к
УХВАЛА
про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення її та обвинувального акту, що не відповідає положенням КПК України, прокурору

25 грудня 2015 року

Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді:ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю прокурораОСОБА_3
обвинуваченого захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працював директором Державного навчального закладу "Полтавське вище міжрегіональне професійне училище імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_6 " до 01 грудня 2015 року, зараз працює викладачем цього училища, раніше не судимого, відносно якого обвинувальний акт про вчинення ним злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 2, 366 ч. 1 КК України, та угода з прокурором про визнання винуватості надійшли до суду, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він на початку жовтня 2014 року, обіймаючи посаду директора Державного навчального закладу "Полтавське вище міжрегіональне професійне училище імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_6 " /далі ДНЗ ПВМПУ ім. ОСОБА_6 /, будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, діючи на виконання свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном, а саме паливно-мастильними матеріалами, належними ДНЗ ПВМПУ ім. ОСОБА_6 , не повідомляючи про свої умисні дії по заволодінню вказаними матеріалами, надав усну вказівку майстру виробничого навчання (за сумісництвом механіку) вказаного навчального закладу ОСОБА_7 щодо складення дійсних за формою, але неправдивих за змістом офіційних документів, а саме дорожніх листів автобусів незагального користування (типова форма № 6 спец.) № 0024 від 10.10.2014 року, за № 0025 від 13.10.2014 року, за № 0026 від 15.10.2014 року, за № 0027 від 17.10.2014 року, за № 0028 від 20.10.2014 року, за № 0029 від 21.10.2014 року, за № 0030 від 23.10.2014 року, за № 0031 від 28.10.2014 року, за № 0032 від 30.10.2014 року, за № 0033 від 31.10.2014 року, за № 0034 від 03.11.2014 року, за № 0035 від 05.11.2014 року, за № 0036 від 07.11.2014 року, за № 0037 від 10.11.2014 року, за № 0038 від 12.11.2014 року, за № 0039 від 14.11.2014 року, за № 0040 від 17.11.2014 року, за № 0041 від 20.11.2014 року, за № 0042 від 21.11.2014 року, за № 0043 від 24.11.2014 року, за № 0044 від 26.11.2014 року, за № 0045 від 28.11.2014 року, до яких останній вніс неправдиві відомості про використання паливно-мастильних матеріалів - бензину марки А-92 автобусом марки ЛАЗ-695 Н державний номерний знак НОМЕР_1 для здійснення поїздок до виробничого підрозділу в с. Писарівщина Диканського району та в зворотньому напрямку, хоча фактично вказані паливно-мастильні матеріали , а саме бензин марки А-92 на вищезазначений транспортний засіб не використовувалися.
У подальшому, на підставі складених дорожніх листів, ОСОБА_7 складено дійсні за формою, але неправдиві за змістом офіційні документи, а саме: картки обліку витрат бензину марки А-92 автобусом марки ЛАЗ-695 Н, державний номерний знак НОМЕР_1 (типова форма № 41-НП) за жовтень та листопад 2014 року, які підписано майстром виробничого навчання та за сумісництвом механіком ДНЗ ПВМПУ ім. ОСОБА_6 , та було затверджено директором ДНЗ ПВМПУ ім. Бірюзова С.С. обвинуваченим ОСОБА_4 .
Крім того, вказано далі у обвинувальному акті, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду директора вказаного вище навчального закладу, зловживаючи службовим становищем, шляхом використання власного адміністративно-керівного становища та впливу на підлеглих йому працівників, вчинив ряд умисних дій , внаслідок яких у порушення вимог частин 1 та 5 статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , внесено недостовірні дані до первинних документів шляхових листів автотранспорту, щодо використання бензину марки А-92 для здійснення начебто поїздок до виробничого підрозділу в с. Писарівщина Диканського району внаслідок чого розтрачено паливно-мастильні матеріали на суму 12 657, 92 грн., крім того ПДВ 2 531,58 грн., всього на загальну суму 15 189,50 грн., чим завдано матеріальної шкоди училищу на вказану суму.
На стадії досудового розслідування прокурор та обвинувачений уклали угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за фактом складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за ознаками злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України, у якій зазначені сторони угоди, формулювання підозри, правова кваліфікація кримінальних правопорушень із зазначенням відповідних статтей і частин КК України.
В угоді вказано, що ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, щиро кається у вчиненому, добровільно відшкодував завдані матеріальні збитки, активно сприяв розкриттю злочинів . У цій угоді про визнання винуватості зазначене узгоджене між прокурором і обвинуваченим вид та міра покарання, а також згода сторін на його призначення та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України.
Вказану угоду просили розглянути у підготовчому судовому засіданні, затвердити її та вироком суду, призначити обвинуваченому узгоджену міру та вид покарання.
Розглянувши у відкритому підготовчому засіданні угоду між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості, вислухавши з приводу цього пояснення обвинуваченого, його захисника, міркування прокурора, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність її вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що у її затвердженні слід відмовити з наступних підстав.
При розгляді обвинувального акту та угоди про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним у підготовчому судовому засіданні з цих документів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 , обіймаючи посаду директора Державного навчального закладу "Полтавське вище міжрегіональне професійне училище імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_6 ", будучи службовою особою, вчинивши службовий підлог та зловживаючи своїм службовим становищем, завдав своїми неправомірними діями матеріальної шкоди у розмірі 15 189,50 грн., не державним чи суспільним інтересам, а конкретній юридичній особі - очолюваному ним професійному училищу, яка цьому училищу обвинуваченим і була відшкодована.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що він не визнає своєї винуватості у вчинення саме умисних дій по внесенню і складанню завідомо неправдивих відомостей у офіційних документах, а також категорично заперечував умисне заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем паливно-мастильними речовинами у вигляді бензину, стверджуючи, що цей бензин був використаний виключно на службові потреби очолюваного ним училища. Вказані обставини свідчать про відсутність беззастережного визнання винуватості обвинуваченим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, що є обов"язковою ознакою змісту угоди про визнання винуватості.
З досліджених судом матеріалів вбачається, що угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні укладено за фактичної наявності потерпілого, процесуальні права якого, що гарантовані ст. 56 КПК України, на досудовому слідстві не були забезпечені, внаслідок необгрунтованого ненадання статусу потерпілого Державному навчальному закладу "Полтавське вище міжрегіональне професійне училище імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_6 " органами досудового розслідування, саме якому була завдана шкода обвинуваченим і яка цим обвинуваченим цьому училищу і була відшкодована по матеріалах обвинувального акту.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому є потерпілий, не допускається.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Частиною 3 п. 1 ст. 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та суперечить їм, оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 469 КПК України дана угода укладена у кримінальному провадженні, у якому є потерпілий, яким є юридична особа "Полтавське вище міжрегіональне професійне училище імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_6 " та у якій обвинувачений не визнав беззастережно своєї винуватості у вчинених злочинах .
Крім цього, дослідивши зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , а саме виклад фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, судом було встановлено, що дані обставини висвітлено неповно, не вказані всі відомості, які передбачені ст. 291 КПК України, зокрема не вказано обов`язкову ознаку об`єктивної сторони інкримінованованих обвинуваченому злочинів, а саме місця вчинення злочинів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа, повинен містити у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інші суттєві обставини.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України, як службова особа - директор Державного навчального закладу "Полтавське вище міжрегіональне професійне училище імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_6 ".
Як вбачається з пояснень обвинуваченого, його захисника, тверджень прокурора, вказаний навчальний заклад знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 64-а.
Саме за місцем розташування цього училища майстром виробничого навчання ОСОБА_7 , за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_4 як це вказано у ообвинувальному акті, були складені дійсні за формою, але неправдиві за змістом дорожні листи та картки обліку витрат бензину. Саме за вказаною адресою ці документи були підписані, затверджені обвинуваченим ОСОБА_4 та в подальшому зберігалися у бухгалтерії цього училища, звідки видавалися за вказівкою обвинуваченого працівниками бухгалтерії училища певним особам талони для отримання паливно-мастильних матеріалів. На підставі складених неправдивих дорожніх листів щодо використання бензину обвинувачений, як зазначено у обвинувальному акті, зловживаючи своїм службовим становищем здійснив розтрату паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 15 189,50 грн., чим завдано матеріальної шкоди училищу на вказану суму, вчинивши такі дії , що встановлено при розгляді справи у підготовчому судовому засіданні саме за місцем розташування цього училища у м. Полтаві.
Тобто усі протиправні дії обвинуваченого, пов`язані із службовим підробленням документів та заволодінням чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем були вчинені за місцем розташування ДНЗ ПВМПУ ім. Бірюзова С.С., тобто по вул. Маршала Бірюзова, 64-а м. Полтави, що також зафіксовано у матеріалах кримінального провадження при проведенні досудового розслідування.Однак, незважаючи на це в порушення вимог КПК України, місце вчинення кожного з цих діянь у обвинувальному акті не вказано.
Згідно зі ст. 32 КПК України від місця вчинення злочину залежить територіальна підсудність кримінального провадження.
Враховуючи те, що обидва злочини були вчинені за місцем розташування ДНЗ ПВМПУ ім. Бірюзова С.С. по вул. Маршала Бірюзова, 64-а у м. Полтаві, а не на території Диканського району Полтавської області, суд приходить до висновку що кримінанальне провадження відносно ОСОБА_4 також не є підсудним Диканському районному суду, а підсудне певному районному суду м. Полтави, на території юрисдикції якого були вчинені зазначені вище кримінальні правопорушення.
Крім цього, в обвинувальному акті зазначено, що внаслідок ряду умисних дій обвинувачений ОСОБА_4 заволодів чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 191 ч. 2 КК України, але при цьому не вказано, у чому виразився цей ряд умисних дій, яким чином він незаконно обернув чи розтратив чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище, у період якого часу ним були вчиненні дії по розкраданню та не вказано місце вчинення цих злочинних дій обвинуваченого, хоч всі ці дії мали місце у м. Полтаві за місцем розташування професійного училища, в якому директором є обвинувачений.
Також в обвинувальному акті у частині формулювання обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 191 ч. 2 КК України допущена суперечність у визначенні розміру завданої діями обвинуваченго шкоди професійному училищу, бо спочатку у ньому сума завданої училищу матеріальної шкоди вказується у сумі 12 657, 92 грн., крім того ПДВ 2 531,58 грн., всього на загальну суму 15 189,50 грн., а далі за текстом у ньому ж вже вказується, що внаслідок умисних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , було розтрачено 930 літрів бензину на суму 14 678,70 грн., тобто абсолютно інший розмір завданої шкоди.
Враховуючи те, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 не конкретизовано спосіб вчинення заволодіння ним чужим майном як службовою особою, не вказано місце вчинення злочинів, інкримінованих цьому обвинуваченому, хоч судом при проведенні підготовчого судового засідання встановлено, що обидва злочини були вчинені у м. Полтаві за місцем розташування училища, в якому працює обвинувачений, що він сам категорично стверджував у судовому засіданні, то відповідно дане кримінальне провадження неправильно визначене до підсудності Диканському районному суду, суд приходить до висновку, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Враховуючи те, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та суперечить їм, виходячи із обставин, викладених вище, та те, що обвинувальний акт складено з порушенням кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити у її затвердженні та у зв`язку із тим, що таку угоду було укладено під час досудового розслідування, то відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України кримінальне провадження у вигляді обвинувального акту та угоди між прокурором і підозрюваним про визнання винуватості повернути прокурору для продовження досудового розслідування, за результатами якого складений обвинувальний акт підлягає направленню для розгляду суду , на території юрисдикціїї якого були вчинені кримінальні правопорушення..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 91, 291, 277, 314, 469, 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити у затверджені угоди про визнання винуватості від 16 листопада 2015 року по кримінальному провадженню № 0000032, укладеної між прокурором Диканського району Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 2, 366 ч. 1 КК України, та повернути обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, разом із вказаною вище угодою прокурору Диканського району Полтавської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала суду у частині повернення обвинувального акту згідно ч. 4 ст. 314 КПК України може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 діб з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд.

Головуючий: