АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1621/15 Справа № 206/3635/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

раніше судимого,

мешкаючого по

АДРЕСА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника- ОСОБА_6 ,

якою відмовлено у задоволені подання адміністрації ІВЦ 133 та міської спостережної комісії про його умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА

Як убачається з оскаржуваної ухвали, вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2013 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст.307, та з застосуванням ст.71 КК України до 6 років 9 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна. Ухвалою Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року не відбутий строк позбавлення волі було замінено на обмеження волі на підставі ст. 82 КК України.

Адміністрація ІВЦ 133 направивши до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він відбув ? частини покарання, сумлінно відноситься до праці, позитивно характеризується, провину у скоєнні злочину визнав повністю і щиросердно розкаявся.

Відмовляючи в задоволенні подання, районний суд вказав, що засуджений неодноразово судимий, порушував порядок та режим утримання, та відсутні підстави вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання являється зразковою та свідчить про його повне виправлення.

В апеляційній скарзі:

Засуджений ОСОБА_7 не згоден з вказаним рішенням, вважає, що суд необґрунтовано та незаконно відмовив у задоволенні подання адміністрації про умовно-дострокове звільнення. На його думку, він виправився та твердо став на шлях виправлення, має заохочення від адміністрації ІВЦ-133, характеризується позитивно, належно працює. Також вказує, що має соціальні зв`язки, бажає зайнятися вихованням доньки, а в разі дострокового звільнення буде працевлаштований, про що мається довідка адміністрації. Просить ухвалу скасувати та задовольнити його апеляцію та подання.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 також не погоджується з ухвалою суду, наводить аналогічні доводи. На думку захисника, судом не були належно оцінені документи, долучені до подання щодо працевлаштування ОСОБА_7 , наявність позитивної характеристики, сумлінне ставлення до праці та до поставлених завдань, а до дисциплінарної відповідальності він притягався більше двох з половиною років тому назад, після того він не мав жодного стягнення та навпаки має чотири заохочення. Просить ухвалу суду скасувати та винести нову, якою задовольнити вказане подання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, доводи ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_6 , які просили скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, задовольнивши подання адміністрації, перевіривши наявні матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання посилався, як на підстави відмови в задоволенні подання на те, що засуджений хоча і відбув ? строку призначеного покарання, але неодноразово судимий, а також має порушення порядку та режиму утримання, у суді відсутні підстави вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 , під час відбування покарання являється зразковою та свідчить про його повне виправлення.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.

Ст.81 КК України передбачає можливість застосування умовно-дострокового звільнення засуджених лише за умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З наявних матеріалів видно, що станом на 10 червня 2015 року відбутий строк покарання засудженого за данними ІВЦ 133 складає ? частини загального строку покарання (кінець строку 13.02.2017 року а.с.1). Згідно копії вироку ОСОБА_7 Самарським районним судом м.Дніпропетровська від 21 березня 2013 року було засуджено за ч.2 ст.307 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України, - до 6 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як вбачається з характеристик на засудженого, після прибуття до ІВЦ 133 засуджений ОСОБА_7 до праці з благоустрою установи ставиться сумлінно, у роботі проявляє ініціативу, допомагає іншим засудженим, приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Подолання наркотичної залежності».

Але згідно з довідки про заохочення та стягнення, яка мається в матеріалах провадження, ОСОБА_7 за час відбування покарання з 07 червня 2010 року неодноразово порушував режим утримання, мав 14 стягнень, заохочень не мав, характеризувався негативно. Після цього, він, відбуваючи покарання в ВК 94, режим утримання не порушував, характеризувався позитивно, мав 3 заохочення та стягнень не мав, та не мав стягнень в ІВЦ 133, мав 1 заохочення. При цьому вивченням картки накладення стягнень встановлено про те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до відповідальності за грубі порушення режиму утримання, за :зберігання заборонених речей, вступ в суперечку та міжкамерний зв`язок.

Крім того, з даних про особу ОСОБА_7 видно, що він неодноразово був засудженим за злочини, пов`язані із наркотичними засобами, в 2008 році він вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, та знову скоював злочини, що свідчить про схильність засудженого до вчинення кримінальних правопорушень.

Тому за вказаних обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм ставлення до праці та поведінкою за весь період відбування покарання не довів своє виправлення.

На думку колегії суддів не впливає на правильність висновків районного суду і наявність у ОСОБА_7 неповнолітньої дитини, та можливість бути працевлаштованим в разі застосування до нього умовно-дострокового звільнення, остільки неодноразовість засудження його за т`яжкі злочини, попередня наявність значної кількості стягнень, обєктивно свідчать про те, що засуджений за весь період відбування покарання не довів своє виправлення.

Як видно з ухвали суду, вона складена належним чином, є вмотивованою та обґрунтованою. Тому доводи апеллянта та захисника з цього приводу є безпідставними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого та захисника.

Колегія суддів, керуючись ст.404, 405, 407 КПК Україїни,-

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4