Провадження №1-кс/127/8578/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 12 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000648 від 08.12.2012 року,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла вказана скарга ОСОБА_3 , в якій він просить скасувати постанову слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 12 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000648 від 08.12.2012 року, оскільки досудове розслідування проведено упереджено, з метою відбілення винної особи, без глибокого вивчення фактів, викладених у заяві скаржника, дії слідчої були направлені на якнайшвидше закриття кримінального провадження, а не на повне дослідження доказів, мотиви закриття кримінального провадження ґрунтуються на невірних висновках слідчого.

Скаржник мотивував вимоги скарги тим, що він 22.11.2012 року звернувся до Вінницького MB УМВС України у Вінницькій області із письмовою заявою щодо вчинення шахрайських дій з боку голови виконавчого комітету Вінницької міської ради ОСОБА_5 , який в 2008 році надав дозвіл ОСОБА_6 на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та видав свідоцтво про право власності на дану квартиру.

За вказаним фактом 2-м слідчим відділенням Вінницького MB УМВС України у Вінницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000648 від 08.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, на думку скаржника, він на законних підставах з березня 1995 року був зареєстрований у підвідомчому гуртожитку АТ «Інфракон» в квартирі АДРЕСА_2 . Згодом у цій же квартирі було зареєстровано ОСОБА_6 , хоча останній не був працівником або службовцем цього підприємства, так як вийшов на пенсію 27.02.1995 року. Крім того, в серпні 1995 року в даній квартирі також зареєстрували ОСОБА_7 , в листопаді - ОСОБА_8 . Скаржник вважає, що оскільки на той час йшла приватизація квартир, тому керівництво АТ «Інфракон» намагалось незаконно звільняти кімнати (квартири) від працівників, діяли так, як їм вигідно, у вільні кімнати вселяли громадян, які не були працівниками АТ «Інфракон» та не мали права проживати в гуртожитку із правом приватизації даного житла. Оскільки на той час в одній кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та фактично проживали чотири чоловіка, спільне проживання було просто нестерпним, тому скаржник проживав в даній кімнаті періодично. В травні 2003 року у зв`язку з незадовільним матеріальним становищем він повернувся в гуртожиток та почав проживати там постійно, незважаючи на умови, які йому створювали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зокрема: виганяли його, постійно стверджували, що ОСОБА_3 не має права проживати в даній кімнаті. В кінці 2003 року на початку 2004 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виїхали із даної кімнати та в ній більше не з`являлись, а залишились проживати у вказаній кімнаті скаржник та ОСОБА_11 . В 2005 році ОСОБА_11 подав заяву в суд про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 із даного гуртожитку. Підставою позову ОСОБА_11 вказав безпідставність проживання скаржника (оскільки незрозуміло де взявся ОСОБА_3 ). На підставі рішенням № 20 від 16 січня 2009 р. головою виконкому Вінницької міської ради ОСОБА_5 була проведена, на думку скаржника, незаконна приватизація цієї квартири і в подальшому було видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_2 . Посадовим особам міськвиконкому м. Вінниця був відомий факт незаконного проживання в цій квартирі ОСОБА_6 , представники міськвиконкому - ОСОБА_12 та інші особи, які приймали участь в судовому розгляді справи № 2- 113/07р за спором про право на квартиру в якості третіх осіб, давали неправдиві свідчення в суді, вказуючи про законність проживання гр. ОСОБА_6 у вказаній квартирі.

Згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.03.2007 року визнано ОСОБА_13 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житлом - кімнатою АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 виселено із даного помешкання.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2007 року рішення Замостянського районного суду Вінницької області від 26.03.2007 року залишено без змін.

Крім того, слідчим СВ 1-го відділу Вінницького МВ проводилось досудове слідство за заявою ОСОБА_3 щодо неправомірних дій із боку ОСОБА_6 , в т.ч. й незаконного вселення та реєстрації останнього у кв. АДРЕСА_2 , на підставі чого останньому був виданий ордер на дану квартиру та проведена приватизація. Після проведення досудового слідства 13.05.2013 року кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочинів, в т.ч. й за ст. 190 КК України щодо шахрайського заволодіння вказаним житлом.

На скаржника на протязі багатьох років було здійснено тиск та цкування, направленні на позбавлення його житла як самим ОСОБА_6 , так головою Вінницького міськвиконкому ОСОБА_5 і деякими суддями Вінницького міського суду Вінницької області. Так, зокрема ОСОБА_6 було надано підробну довідку, видану директором ВКП Еверест ОСОБА_14 , де на той час працював ОСОБА_6 , яка містить інформацію про звинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, а саме про побиття ОСОБА_3 громадянина ОСОБА_6 , що насправді не відповідало дійсності. Суддя ОСОБА_15 при винесенні рішення по справі № 2-113/07 від 26.03.2007р., враховуючи вищевказану довідку, винесла незаконне рішення, приховавши факт незаконної реєстрації та проживання ОСОБА_16 в квартирі. Обвинувального вироку відносно скаржника не було та не існує на даний час. З даного приводу ОСОБА_3 звертався до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до ОСОБА_14 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації, стягнення моральної шкоди. 11.01.2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці було прийнято рішення про задоволення позову частково. Відомості, поширені відносно ОСОБА_3 в довідці, а саме про те, що ОСОБА_6 систематично б`є сусід ОСОБА_3 , визнано такими, що не відповідають дійсності.

ОСОБА_3 зазначив, що на його думку факт незаконної реєстрації та в подальшому приватизації квартири на користь ОСОБА_6 був встановлений рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2012 року та Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2012 року.

Скаржник з приводу незаконної приватизації квартири неодноразово звертався до голови Вінницького міськвиконкому ОСОБА_5 та його заступника ОСОБА_17 , які повідомляли йому, що приватизація квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6 проведена законно, на підставі поданих документів, крім того на неодноразові намагання ознайомлення скаржником з матеріалами перевірки по заяві скаржника про незаконність приватизації йому було відмовлено.

З зазначених підстав скаржник вважає, що в діях голови виконавчого комітету Вінницької міської ради ОСОБА_5 , який в 2008 році надав дозвіл ОСОБА_6 на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та видав свідоцтво про право власності на дану квартиру вбачаються шахрайські дії та зловживання владою або службовим становищем з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, передбачені ст.190, ч.2 ст. 364 КК України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив суд її задоволити. Суду пояснив, що на його думку слідча проводила досудове розслідування не лише за ст.190 КК України, а також за ч.2 ст.364 КК України, оскільки у оскаржуваній постанові слідча зробила висновок про відсутність зловживання службовим становищем з боку посадових осіб виконавчого комітету Вінницької міської ради та вказала, що не має жодного доказу, який би вказував на особисту зацікавленість чи корисливий мотив вказаних посадових осіб у передачі ОСОБА_6 у власність квартири. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000648 від 08.12.2012 ОСОБА_3 не отримував та до подання скарги до суду не знайомився з матеріалами вказаного кримінального провадження. Просив скаргу задоволити та скасувати постанову слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 12.08.2015 року про закриття кримінального провадження №0000648 від 08.12.2012 як незаконну.

Слідча ОСОБА_4 заперечила проти задоволення скарги, пославшись на те, що постанова є обґрунтованою та винесена з дотриманням вимог КПК України. Так, слідство проводилось в межах ст. 190 КК України, так як було відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише за вказаною статтею.

Нормами ст. 190 КК України передбачено відповідальність за шахрайство, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність дій є обов`язковими ознаками шахрайства, що відповідає обставинам, викладеним ОСОБА_3 у своїй заяві. А оскільки останній не був власником майна, тому не міг передати вказане майно будь кому. А тому дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку в відсутністю в діянні складу злочину.

На питання суду слідча ОСОБА_4 суду пояснила, що розпочинав досудове розслідування інший слідчий, вона отримала дане кримінальне провадження уже із внесеними відомостями до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише за вказаною статтею 190 КК України щодо вчинення шахрайських дій з боку голови виконавчого комітету Вінницької міської ради ОСОБА_5 , який в 2008 році надав дозвіл ОСОБА_6 на приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та видав свідоцтво про право власності на дану квартиру, тому вона у відповідності до вимог КПК України, діяла лише в межах даного кримінального провадження.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень п.4 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2014 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000648 відомості за заявою ОСОБА_3 від 08.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Квалiфiкацiя злочину, передбаченого кримiнальним законом, здiйснюеться шляхом характеристики чотирьох елементiв суспiльно небезпечного дiяння, якi утворюють склад злочину: об`єкта, об`єктивноi сторони, суб`єкта i суб`єктивноi сторони злочину.

Визначення складу злочину шляхом встановлення в законi його об`ективних i суб`єктивних ознак є однiєю з найважливiших гарантiй законності притягнення особи до кримiнальноi вiдповiдальтностi.

Юридичний аналiз складу шахрайства, як i будь-якого iншого злочину, здiйснюється, виходячи iз законодавчої характеристики його делiкту. Диспозицiя статтi 190 Кримiнального кодексу України визначає цей злочин наступним чином: шахрайство є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно. Право на майно може бути закріплене у різних документах, наприклад цінних паперах, довіреностях на право розпорядження майном, боргових зобов`язаннях, заповітах тощо. Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Як вбачається із матеріалів скарги та не заперечив сам скаржник, ОСОБА_3 з березня 1995 року був зареєстрований та проживав у підвідомчому гуртожитку АТ «Інфракон» в квартирі АДРЕСА_2 , будь якого документа про право власності вказаного житла не мав.

Тому на думку суду слідча ОСОБА_4 дійшла вірного висновку про закриття кримінального провадження за фактом шахрайских дій відносно ОСОБА_3 , за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Крім того з досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 було досліджено та проаналізовано в сукупності зібрані під час досудового слідства докази та рішення судів різних інстанцій та, зокрема: ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2013 року, Апеляційного суду Вінницької області від 21.06.2013 року та Вищого спеціалізованого суду України від 12.12.2013 року, якими в задоволені скарг ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження щодо злочинних дій суддіОСОБА_15 , які передбачені ст. 190, 364, 365, 375 КК України; відносно ОСОБА_14 за ознаками складу злочинів, передбачених ст. 364, 365, 366, 383, 384 КК України та відносно ОСОБА_6 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 190, 383, 384 КК України, відмовлено. Також згідно відповіді виконавчого комітету Вінницької міської ради приватизація кв. АДРЕСА_2 проведена законно, на підставі поданих документів.
16.01.2009 року згідно Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №20, а саме п. 1.222 ОСОБА_6 передано право приватної власності на кв. АДРЕСА_2 , не погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_3 подає ряд заяв щодо шахрайських дій ОСОБА_6 із приводу заволодіння даної квартирою, за даними заявами не встановлено в діях складу злочинів, тому провадження закриті, прийняті судами рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.12.2013 року визнані законними.
Крім того, було встановлено, що рішення про приватизацію кв. АДРЕСА_2 на сьогодняшній день діє та не визнано незаконним.
З пояснень, викладених у скарзі, вбачається спір щодо можливого порушення законодавства про приватизацію вказаної квартири, що не позбавляє права скаржника оскаржувати дії органу приватизації.

На підставі викладено суд находить, що постанова слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 12 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000648 від 08.12.2012 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення є обґрунтованою, винесеною з урахуванням вимог кримінального процесуального закону.

За наведених підстав приходжу до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 214, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 12 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000648 від 08.12.2012 року.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: