Ухвала іменем україни 14 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Печеніжського районного суду Харківської області від 11 лютого 2000 року за ч.2 ст.140; ст.17, ч.2 ст.141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.46-1 КК України відстрочено виконання вироку на строк 2 роки; вироком Печеніжського районного суду Харківської області від 07 березня 2002 року за ч.3 ст.191, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; вироком Печеніжського районного суду Харківської області від 09 серпня 2005 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.152; ч.2 ст.153, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в доход Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України 61 грн 50 к за проведення експертизи.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, 08 травня 2015 року о 23 год 15 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , повторно відкрито викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_5 , чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 315 грн 50 к.

У касаційній скарзі прокурор не оскаржуючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо засудженого скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

В обґрунтування наведеного прокурор вказує на безпідставне застосування відносно ОСОБА_4 вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом апеляційної інстанції при перевірці вироку суду І інстанції щодо обґрунтованості звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання за ст.75 КК України недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення.

Крім того, вказує на те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування відносно ОСОБА_4 вимог ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Як вбачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання, суд згідно із вимогами ст.65 КК України в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше судимий, але має позитивну характеристику з місця проживання, на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей та пристаріла бабуся, він є основним годувальником в сім`ї, працевлаштований, повністю повернув потерпілій викрадені речі, потерпіла до засудженого претензій не має, а тому просила його суворо не карати, пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину.

Доводи прокурора про істотне, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження під час перевірки судових рішень.

Посилання у апеляційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З цим висновком погоджується і колегія суддів.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Призначене ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, у відповідності з вимогами ст.75 КК України, є обґрунтованими.
Підстав для скасування судового рішення з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора колегія суддів не вбачає.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.
Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3