Справа № 203/2604/15-к
Провадження № 1-кс/0203/922/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0004824,
встановив:
30 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпро-петровська зі скаргою щодо скасування постанови слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0004824. Ухвалою від 30 квітня 2015 року відкрито провадження за скаргою.
В судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримала, пояснивши, що оскаржуваною постановою було закрито кримінальне провадження за її заявою про заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 . При цьому, слідчим не були виконані всі необхідні слідчі дії, не надано оцінку діям фізичної особи, яка отримала у власність в порядку спадкування вказану квартиру на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 р. (в подальшому скасованого Апеляційним судом Дніпропетровської області), завдяки тому, що надала суду завідомо недостовірні відомості. Незаконність оскаржуваної постанови на думку заявниці також полягає в тому, що матеріали кримінального провадження не були належним чином оформлені.
Представник скаржниці ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засідання також підтримав скаргу, вказав, що в рамках кримінального провадження неодноразово надавались вказівки прокурорів, які не виконувались слідчим, допущена неповнота розслідування, не враховані наявні в матеріалах кримінального провадження докази. Крім того, постанова слідчого про закриття кримінальної справи не була погоджена прокурором, що на думку представника потерпілої свідчить про її незаконність.
Прокурор проти задоволення скарги заперечував, наполягаючи на тому, що в заяві ОСОБА_4 та за результатами її перевірки в ході досудового розслідування не було встановлено даних, які б свідчили про наявність ознак кримінального правопорушення. Відносини, що склались між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 мають ознаки цивільно-правового спору, що має вирішуватись у встановленому порядку в суді.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий ОСОБА_6 про час і місце розгляду скарги повідомлявся, в засідання не з`явився, надав лист (вх. № 7638 від 06.05.2015 р.) з проханням розглядати скаргу без його участі.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
13 листопада 2013 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань була внесена заява ОСОБА_4 про заволодіння в липні місяці 2013 року невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , чим заподіяли матеріальну шкоду останній.
Діям було надано попередню кваліфікацію за ст. 190 ч. 1 Кримінального кодексу України (шахрайство).
В ході проведеного досудового слідства було встановлено, що у вказаній квартирі проживав ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_9 . Квартира належала їм про праву сумісної власності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, після чого ОСОБА_8 надав довіреність на ім`я ОСОБА_7 , яким було здійснено необхідні дії по оформленню спадщини померлої ОСОБА_9 за ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_8 помер.
В лютому 2013 р. року ОСОБА_4 , яка є племінницею померлого ОСОБА_8 звернулась для оформлення спадщини до П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа.
Також, ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 для оформлення спадщини за законом, мотивуючи своє право тим, що був членом сім`ї покійного ОСОБА_8 . При цьому нотаріусом ОСОБА_10 також було відкрито спадкову справу.
16 травня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 . При цьому, суду не було повідомлено про наявність спору про право на спадщину з ОСОБА_4 , що виключало розгляд справи в порядку окремого провадження згідно ст. 235 ЦПК України.
17 червня 2013 р. рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/3226/13-ц заяву ОСОБА_7 було задоволено, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
На підставі вказаного рішення 04 липня 2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .
10 липня 2013 року ОСОБА_7 продав зазначену квартиру згідно договору купівлі продажу, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (за реєстром № 856) ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою дружини ОСОБА_13 .
Потерпілій ОСОБА_4 в оформленні спадщини на квартиру її померлого дядька ОСОБА_8 було відмовлено.
Водночас, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року було скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2013 року у справі № 203/3226/13-ц, заяву ОСОБА_7 було залишено без розгляду.
Згідно п. 2 ч. 1. ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Оцінивши вказані обставини, слідчий СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 прийшов до висновку, що відносини, які склались між учасниками конфлікту носять цивільно-правовий характер, достатніх даних, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, не встановлено, у зв`язку з чим постановою від 10.12.2014 року закрив кримінальне провадження № 0004824.
Згідно ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
Як вбачається з кримінального провадження № 0004824 жодній особі в ньому не було повідомлено про підозру, у зв`язку з чим слідчий мав право самостійно прийняти постанову про закриття вказаного провадження. Таким чином, необґрунтованими є твердження представника потерпілої про незаконність закриття кримінального провадження слідчим без погодження з прокурором.
В той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 0004824 ОСОБА_4 було подано заяву про її залучення як потерпілої, вона допитувалася як потерпіла, їй вручалась пам`ятка про процесуальна права та обов`язки потерпілого. У зв`язку з чим вона набула статусу потерпілої, а отже і права на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Оскаржувана постанова слідчого була ухвалена 10 грудня 2014 року, разом з тим, про її наявність ОСОБА_4 дізналась лише 22 квітня 2015 року, коли їй було надано повідомлення про результати розгляду її клопотання від 20 квітня 2015 року. Після чого, 30 квітня 2015 року вона звернулась з скаргою на постанову про закриття кримінального провадження. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що строк подання скарги не є пропущеним.
Оцінюючи наведені в скарзі ОСОБА_4 доводи про вчинення шахрайства суд виходить з наступного. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» відповідно до статті 190 КК шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
В матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що потерпілою ОСОБА_4 передавалось майно. Наведені в скарзі доводи свідчать про введення в оману інших органів та осіб, а не потерпілої. З наведених мотивів суд критично ставиться до наведених в сказі доводів.
Водночас, як вбачається з витягу з ЄРДР кримінальне провадження за № 0004824 було відкрито з мотивів того, що невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , чим заподіяли матеріальну шкоду останній.
В ході досудового розслідування знайшли підтвердження окремі твердження скаржниці.
Вона дійсно є племінницею покійного ОСОБА_8 .
Згідно ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Натомість, згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачаються ознаки того, що спадкове майно покійного ОСОБА_8 перейшло в спадок спадкоємцю наступної черги за наявності спадкоємця попередньої черги, та за відсутності обставин, визначених Цивільним кодексом України, щодо усунення спадкоємців від спадкування.
Вказане стало можливе завдяки наявності двох спадкових справи відносно смерті однієї й тієї ж особи ОСОБА_8 .
При цьому рішення суду, яке стало підставою для оформлення спадщини, в подальшому було скасоване, але спірне майно було реалізовано, що унеможливлює його передачу потерпілій.
Потерпіла не змогла реалізувати свої права в тому числі, через відсутність доступу до спірної квартири та документів про неї через дії осіб, права яких на спадщину поставлені під сумнів у зв`язку з скасуванням судового рішення, що було підставою для таких прав.
При проведенні досудового слідства оцінка вказаним обставинам надана не була, вони не були перевірені на наявність ознак кримінального правопорушення.
Таким чином, рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без врахування усіх обставин справи.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги та скасування постанови слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 10 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0004824 та вважає за необхідне направити матеріали для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 303-307 КПК України,
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0004824 задовольнити.
Скасувати постанову слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 10 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0004824 та направити матеріали для продовження досудового розслідування.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1