АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1963/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження №0010282 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про вирішення в порядку виконання вироку питання щодо розміру частини квартири, яка не підлягає конфіскації. Своє рішення суд мотивував тим, що зміна обсягу частки майна засудженого, яке не підлягає конфіскації, стосується не питання виконання вироку, а по суті є клопотанням про зміну або виправлення описки в ухвалі суду апеляційної інстанції від 23.07.2015 року в частині призначеного додаткового покарання засудженому і не є компетенцією суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та постановити нову ухвалу в порядку виконання вироку відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, якою резолютивну частину вироку Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в частині призначення додаткового покарання засудженому ОСОБА_8 у виді конфіскації майна викласти в наступній редакції, вказавши у вироку, що конфіскації за ч. 2 ст. 307 КК України та за сукупністю злочинів і вироку відповідно до ст. 70, ст. 71 КК України підлягає все майно, яке є власністю засудженого, крім 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що під час перегляду вироку Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в апеляційному порядку, ним були надані довідка форми №3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо належності ОСОБА_9 1/6 частина в приватизованій квартирі АДРЕСА_2 .

Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на праві приватної власності з`ясувалось, що ОСОБА_8 належить ще 1/3 частина в приватизованій квартирі АДРЕСА_2 .

Тому, вважає, що довідка форми №3, надана до суду апеляційної інстанції, містила невірну інформацію стосовно належної засудженому частки у зазначеному жилому приміщенні, а право власності на 1/6 частину в приватизованій квартирі АДРЕСА_2 засуджений не реєстрував у встановленому порядку і відповідно не набув права власності на успадковане майно.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляційні скарги подані не були.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього кодексу, має право вирішувати окрім питань, пов`язаних з порядком відбування покарання та звільненням від відбування покарання, також інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_8 за цим вироком частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації всього майна змінити та призначити останньому покарання у виді часткової конфіскації належного йому майна, за виключенням житла, яке належить обвинуваченому, при цьому надав документи, які підтверджують право власності обвинуваченого на 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2012 року задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в повному об`ємі.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року змінено в частині призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації всього майна: вказавши у вироку, що конфіскації за ч. 2 ст. 307 КК України та за сукупністю злочинів і вироків відповідно до ст. 70, ст. 71 КК України підлягає все майно, яке є його власністю засудженого, крім 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вирок суду залишено без змін.

28 серпня 2015 року захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про постановлення ухвали судом першої інстанції в порядку виконання вироку відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, якою викласти резолютивну частину вироку Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в частині призначення додаткового покарання засудженому ОСОБА_8 у виді конфіскації майна в наступній редакції, вказавши у вироку, що конфіскації за ч. 2 ст. 307 КК України та за сукупністю злочинів і вироку відповідно до ст. 70, ст. 71 КК України підлягає все майно, яке є власністю засудженого, крім 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, питання, яке порушив захисник у клопотанні, не відноситься до тих питань, які передбачені п.14 ч.1 ст.537 КПК України, оскільки рішення суду апеляційної інстанції щодо додаткового покарання ОСОБА_8 є чітким і зрозумілим, і не викликає всякого роду сумнівів і протиріч, які виникають при виконанні вироку.

Як правильно вказав в своїй ухвалі суд першої інстанції, клопотання адвоката по суті є клопотанням про зміну або виправлення описки в ухвалі суду апеляційної інстанції частині призначення додаткового покарання засудженому, що не є компетенцією суду першої інстанції, і колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвала апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржена.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 пояснив, що на момент перегляду апеляційним судом вироку Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року йому, обвинуваченому і суду не було відомо про те, що ОСОБА_8 крім 1/6 частини квартири належить ще 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тобто фактично посилається на те, що ці обставини є нововиявленими.

За таких обставин, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 23.07.2015 року має переглядатись не в порядку ст.537 КПК України, а в іншому, передбаченому цим кодексом порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4