У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004141, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 4250 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1070 грн та моральної 1218 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

З вироку суду вбачається, що 23 червня 2012 року приблизно о 09.50 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21112 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по проїзній частині вул. Макарова у м. Бердянську в бік автостоянки, куди збирався заїхати, для чого йому необхідно було виконати поворот ліворуч. Перед початком зміни напрямку руху ОСОБА_7 не переконався в безпечності свого маневру і почав здійснювати поворот. У цей час по смузі зустрічного руху в попутному напрямку рухався автомобіль ВАЗ-21093 під керуванням ОСОБА_8 , який здійснював обгін колони транспортних засобів, попереду якої рухався автомобіль під керуванням засудженого. Останній мав об`єктивну можливість побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , однак унаслідок невиконання вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху допустив зіткнення з цим автомобілем. У результаті цього зіткнення водій ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто через відсутність у його діянні складу кримінального правопорушення. Засуджений зазначає, що: судове слідство проведено неповно та необ`єктивно, його винуватості не доведено, оскільки він не мав об`єктивної можливості побачити автомобіль потерпілого; у діях потерпілого є ознаки порушення Правил дорожнього руху (ПДР), які й призвели до його травмування, чому суди не дали належної оцінки; висновки суду ґрунтуються на недопустимому доказі протоколі огляду місця події; висновок суду про відсутність у ОСОБА_7 посвідчення водія не ґрунтується на матеріалах провадження. Крім того, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не дав умотивованої відповіді на усі наведені вище доводи, аналогічні доводам, викладеним засудженим в апеляційній скарзі, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримання скарги, доводи прокурора, який вважав, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК і підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у цьому суді, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 подав на вирок місцевого суду апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Апелянт вказував на неповноту судового розгляду кримінального провадження та на невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Зокрема, обґрунтовуючи свої доводи засуджений зазначав: що висновки суду про те, що ОСОБА_7 перед початком зміни напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру, а також про те, що він мав об`єктивну можливість побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на жодних доказах.

Суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 419 КПК не навів переконливих мотивів на спростування цих доводів, формально перерахував докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, не давши їм жодної оцінки з точки зору їх достатності, належності та допустимості.

Так само не дано відповіді на твердження апелянта про те, що автотранспортний засіб потерпілого не зазнав будь-яких ушкоджень салону, а отже потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок удару об виступаючі частини салону. Наведене, на думку засудженого, свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_8 на момент ДТП не був пристебнутий ременями безпеки, а показання потерпілого, в яких він стверджує протилежне, слід оцінювати критично. Скаржник також стверджував, що суд не звернув уваги та не дав належної оцінки факту перевищення ОСОБА_8 швидкості руку під час обгону, а також висновкам судово-автотехнічної експертизи від 15 жовтня 2013 року № 667/13, згідно яких водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення, дії цього водія не відповідають вимогам пунктів 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху та знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що невідповідність дій потерпілого ОСОБА_8 вимогам ПДР була врахована місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання та при вирішенні цивільного позову.

Разом із тим, апеляційний суд залишив поза увагою висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 20 листопада 2014 року та 05 листопада 2015 року, згідно яких для правильного застосування норм кримінального закону у випадках ДТП, що сталася за участі двох водіїв, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Посилаючись на наявність у діях потерпілого порушення ПДР, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, юридичної оцінки дій ОСОБА_8 не дав, оскільки опосередкована згадка про ці дії під час дорожньо-транспортної події не є їх юридичною оцінкою судом й висновком про міру і ступінь відповідальності потерпілого. Не враховано судами і положень пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.

Отже, суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином усіх наведених вище доводів апеляційної скарги засудженого. Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 419 КПК, тому вона підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 438 КПК, а справа призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду слід належним чином перевірити усі доводи, наведені в апеляційній та касаційній скаргах, співставити їх із наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3