УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Галапаца І.І.

Суддів Волинця М.М., Яременка О.Д.

з участю прокурора Малиш Н.С.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_2 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2010 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, розлучений, непрацюючий, інвалід ІІІ групи, невійськовозобо'язаний, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ст. 121 ч.2 КК України на сім років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишено попередній взяття під варту.

Строк відбуття покарання обчислюється з 19 травня 2009 року.

Згідно ст. 96 КК України призначено ОСОБА_1 примусове лікування від алкоголізму за місцем відбування покарання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_1 16 травня 2009 року близько 18 год., перебуваючи за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5, в приміщенні кухні в ході конфлікту із своєю сестрою ОСОБА_3, що виник на побутовому грунті, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, схопив останню, яка в той час сиділа на стільці, рукою за волосся на голові та вдарив її головою до стіни, після чого скинув на підлогу й став на її тіло зверху ногами, спричинивши тілесні ушкодження.

Крім цього, 18 травня 2009 року близько 06 год. 15 хв. ОСОБА_1, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи за вищевказаною адресою, знаходячись в приміщенні кімнати квартири, в ході конфлікту, що виник на побутовому грунті із ОСОБА_3, схопив останню, яка в той час лежала на ліжку та скинув її на підлогу і, взявши пластмасове відро, яке знаходилося в кімнаті, став бити ним її в голову та наніс останній ногою декілька ударів по голові. Побачивши, що ОСОБА_3 перебуває у непритомному стані викликав лікарів швидкої медичної допомоги та працівників міліції.

Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 03 червня 2009 року о 11 год. 30 хв. від отриманих ушкоджень померла. Згідно висновку експерта № 38/09 від 24 червня 2009 року, причиною смерті ОСОБА_3 є поєднана травма у вигляді забою головного мозку, множинних переломів справа та зліва, забою легенів, правобічного гемотораксу, яка ускладнилася гнійним запаленням легенів, посттравматичним менінгоенцефалітом, набряком набуханням головного мозку, набряком легенів, поліорганною недостатністю. Під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 виявлено наступні ушкодження: рани в правій тім'яній ділянці голови, на чолі зліва, синяк та садна в лівій лобно-тімяній ділянці голови, синяки в лівій навколо орбітальній ділянці, в лівій виличній ділянці, в правій скронево-соскоподібній ділянці голови з переходом на шию, в ділянці нижньої щелепи справа, на правому плечі, лівому передпліччі, на передній поверхні грудної клітки зліва, в правій паховій ділянці живота, на спині справа, на рівні 6-7-го ребер, перелом дужки лівої виличної кістки, забій головного мозку з ураженням правої потиличної частки, переломи 3,4,5,6,7 ребер справа на передній пахвовій лінії, 3,4,5 ребер справа на навколо хребтовій лінії, 5,6,7,8 ребер зліва між лопатковою та навколо хребтовою лініями, забій легенів, правобічний гемоторакс. Травма голови та грудної клітки у вигляді забою головного мозку переломів ребер, забою легенів, правобічного гемотораксу були небезпечними для життя в момент спричинення, призвели до смерті.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, покликається на те, що даний вирок незаконний у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону в частині застосування до ОСОБА_1 примусового лікування від алкоголізму.

Вважає, що алкоголізм та наркоманія не становлять небезпеки для здоров'я інших. Відповідно до п.5 ч.1 ст.76 КК України розрізняються алкоголізм та наркоманія, з одного боку, та захворювання, що становить небезпеку для здоров'я інших осіб, з іншого боку.

Просить вирок районного суду в частині застосування до ОСОБА_1 примусового лікування від алкоголізму змінити у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального законодавства, виключити з резолютивної частини застосування щодо засудженого даного примусового лікування.

В решті вирок залишити без зміни.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 покликається на те, що судом не враховано, що його сестра з 2002 року була алкоголічкою і весь домашній побут був на ньому, а він, будучи інвалідом ІІІ групи, ледве ходив, оскільки в 2004 році переніс 6 операцій внаслідок наїзду автомобіля.

Вважає, що судом також не враховано, що він розкаявся та усвідомив скоєне, стан його здоровя і те, що останні роки алкоголем не зловживав.

Просить застосувати до нього ст. 69 КК України та відмінити примусове лікування від алкоголізму.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 покликається на те, що суд не в повному обсязі зясував та врахував обставини справи, які характеризують особу засудженого, внаслідок чого покарання занадто суворе, безпідставно застосовано примусове лікування від алкоголізму.

Зазначає, що не оспорює кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст. 121 ч.2 КК України, однак судом не взято до уваги, що впродовж багатьох років у ОСОБА_1 з потерпілою тривали дещо неприязні стосунки на грунті надмірного вживання алкоголю обома, останніх 1,5-2 місяця перед вчиненням злочину засуджений не вживав алкоголю, а у потерпілої протягом останнього року на грунті алкоголізму погіршилось здоровя, вона не виходила з дому, могла справляти природні потреби не в належному місці, і через цю обставину у них почастішали сварки. Безпосередньо перед вчиненням злочину ОСОБА_1 виявив пропажу його пенсії, що послужило "останньою краплею".

Вважає, що судом також не враховано те, що ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримав важку ЧМТ, переломи кінцівок. Ліва рука та ліва нога майже не функціонують, визнаний інвалідом ІІІ групи.

Крім цього зазначає, що відразу після побиття потерпілої, ОСОБА_4 сам викликав міліцію та швидку медичну допомогу, свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся.

Акцентує, що згідно висновку додаткової судової психолого-психіатричної експертизи рівень психоорганічного захворювання мав суттєвий вплив на здатність усвідомлювати та керувати своїми діями в момент інкримінованих ОСОБА_1 дій.

Просить змінити вирок районного суду, помякшити ОСОБА_1 покарання, застосувавши ст. 69 КК України та виключити з мотивувальної частини вироку застосування примусового лікування від алкоголізму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, та частково апеляції засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_2 в частині виключення примусового лікування від алкоголізму, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію та апеляцію захисника і частково апеляцію прокурора в частині виключення примусового лікування від алкоголізму, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляції засудженого та захисника частковому задоволенню.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції не оспорює кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_1 та міру призначеного покарання, а оспорює лише застосування примусового лікування від алкоголізму, а засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах захисник-адвокат ОСОБА_2 застосування примусового лікування від алкоголізму та міру призначеного покарання у звязку із суворістю.

Як вбачається з вироку, суд призначив ОСОБА_1 примусове лікування від алкоголізму за місцем відбування покарання на підставі висновку спеціальної медичної наркологічної комісії №332 від 10 червня 2009 року, згідно якого, останній страждає хронічним алкоголізмом, хворобою, що становить суспільну небезпеку для здоровя інших осіб.

Однак, згідно п.24 постанови Пленуму ВСУ №7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК України підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров'я інших осіб (алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони є соціально небезпечними захворюваннями), а тому колегія суддів вважає, що слід виключити з вироку застосоване судом примусове лікування від алкоголізму ОСОБА_1 за місцем відбування покарання.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_1, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що помякшують покарання.

Ті помякшуючі покарання обставини, які зазначають в своїх апеляціях засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах захисник-адвокат ОСОБА_2, судом теж враховані.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів і не вбачає підстав для його помякшення.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, задоволити, апеляції засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_2 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2010 року відносно ОСОБА_1 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку застосування на підставі ст. 96 КК України до ОСОБА_1 примусового лікування від алкоголізму за місцем відбування покарання.

В решті вирок залишити без зміни.

Головуючий Судді