Номер провадження: 11-кп/785/1552/15
Номер справи місцевого суду: 495/6989/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2015 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , а також потерпілої ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 23.02.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, вдівця, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 і ч.3 ст.135 КК України, та йому призначене покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України у вигляді 7 (семи ) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 135 КК України - 3 (трьох) років позбавлення волі;

відповідно до ст. 70 КК України за сукупності злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначене покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

29.07.2014, приблизно о 23:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки зі своєю дружиною - ОСОБА_11 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс останній металевим стільцем близько семи ударів по різним частинам тіла, в тому числі по голові, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження.

Після цього ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що ОСОБА_11 знаходиться у безпорадному стані та у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, пішов з будинку, завідомо залишивши без допомоги ОСОБА_11 , яка перебувала в небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження.

Від спричинених тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 через деякий час померла на місці події.

На даний вирок заступник прокурора Одеської області ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 , а також потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі вказує, що вирок суду частково є необґрунтованим, просить його скасувати в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення і вважати останнього засудженим за ч.2 ст.121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі, а в іншій частині вирок залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що вважає вирок суду першої інстанції незаконним і просить його скасувати, оскільки інкримінованого йому злочину він не вчиняв, зізнавальні показання під час досудового розслідування давав під тиском, а в судовому засіданні підтвердив надані раніше показання.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 в апеляційних скаргах вказують, що вважають вирок незаконним, просять його скасувати в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу даного правопорушення, а в частині засудження за ч.2 ст.121 КК України - змінити та із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України призначити йому покарання нижче нижньої межі, передбаченої санкцією даної статті, і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Захисник і потерпіла мотивують свої вимоги тим, що, на їх думку, суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України, оскільки він не може бути суб`єктом даного злочину і в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Також адвокат і потерпіла вважають, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував пом`якшуючих обставин, стану здоров`я обвинуваченого та думку потерпілої, яка в судовому засіданні просила не позбавляти її батька волі. Судом призначене покарання, яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого, який є інвалідом другої групи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 була залишена без задоволення, апеляційна скарга прокурора - задоволена, апеляційні скарги захисника і потерпілої - задоволені частково, вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області - скасований в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України, провадження в цій частині - закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, а в іншій частині вирок залишений без змін.

На вищевказані вирок суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 були подані касаційні скарги, в яких вони вказують, що апеляційний розгляд кримінального провадження здійснювався без їх належного повідомлення про місце, дату та час судового розгляду та за їх відсутності, у зв`язку з чим були порушені право обвинуваченого на захист та право потерпілої на участь у судовому розгляді її апеляційної скарги і надання пояснень.

Окрім того, захисник та потерпіла вказують, що апеляційний суд не врахував вищевказані вимоги їх апеляційних скарг.

На підставі викладеного захисник і потерпіла просили вирок Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 23.02.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року скасувати і винести нову ухвалу, якою із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України покарання нижче нижньої межі, передбаченої санкцією даної статті, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2015 року касаційні скарги були задоволені частково, ухвала апеляційного суду Одеської області відносно ОСОБА_7 - скасована і у кримінальному провадженні призначений новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції.

ВССУ мотивував своє рішення тим, що апеляційний розгляд даного кримінального провадження відбувся без участі потерпілої, належним чином не повідомленої про дату, час і місце розгляду апеляційних скарг, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив пом`якшити призначене йому покарання та звільнити від його відбування з випробуванням; захисника-адвоката ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_9 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та апеляційної скарги прокурора і просили їх задовольнити; прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, захисника і потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляції захисника і потерпілої - частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З оскаржуваного вироку вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у скоєному розкаявся і пояснив, що в ході сварки наніс дружині ОСОБА_11 два удари долонею по обличчю, а після того, як вона почала на нього кричати, не витримав і наніс їй декілька ударів по голові металевим стільцем.

Окрім зізнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_7 , його вина у вчиненні злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні та оціненими у вироку суду доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події та планом-схемою від 30.07.2014 року;
- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 30.07.2014 року за участю судово-медичного експерта, згідно з яким на трупі ОСОБА_11 в області лівого тім`я встановлена забита рана веретеноподібної форми, розмірами 1x4 см, а при розтині м`яких тканин лівого передпліччя виявлений закритий перелом ліктьової кістки (т.1, а.с. 37-41);
- висновком судово-медичної експертизи №163 від 29.08.2014 року, відповідно до якої наявні забита рана на голові трупа ОСОБА_11 , перелом лівого передпліччя та синці в області лівих верхньої та нижньої кінцівок виникли внаслідок ударної травмуючої дії тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею і були нанесені незадовго до її смерті. Смерть останньої настала від масивної крововтрати внаслідок заподіяння їй забитої рани в волосистій частини голови, між заподіянням цієї рани і смертю ОСОБА_11 є прямий причинно-наслідковий зв`язок (т.1, а.с.59-62);
- висновком судово-медичної експертизи № 540 від 28.08.2014 року, згідно якого, забита рана волосистої частини голови у ОСОБА_11 могла утворитися від дії тупого предмета довгастої форми з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути ніжка металевого стільця (т.1, а.с.72-76);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2014 року, в ході якого ОСОБА_7 показує, яким чином він наносив удари ОСОБА_11 (т.1, а.с. 147-156);
- висновком додаткової судово-медичної експертизи №283/1 від 19.01.2015 року, яка підтвердила висновок судово-медичної експертизи №163 від 29.08.2014 року, а також встановила, що різноманітний характер (забита рана волосистої частини голови, закритий перелом лівої ліктьової кістки, множинні подовжені синці), різностороння локалізація, множинність тілесних ушкоджень не характерні для тілесних ушкоджень, які виникають при падінні з положення стоячи на плоску поверхню або без такого. Лежачи головою під ліжком і там переміщаючись, ОСОБА_11 не могла заподіяти собі забиту рану в волосистій частині голови. Деформація задньої металевої ніжки стільця і наявність на ніжці крові, з групової приналежності подібної з кров`ю ОСОБА_11 , наявність поблизу країв рани волосистої частини голови слабких накладень характерних для заліза, вказує на те, що саме цим стільцем був заподіяний удар в область волосистої частини голови ОСОБА_11 .
Вищевказані докази в їх сукупності повністю підтверджують правдивість показань ОСОБА_7 під час судового слідства, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він даного злочину не вчиняв.

Окрім того, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що зізнавальні показання він давав під тиском працівників правоохоронних органів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 не звертався до прокуратури чи суду зі скаргами на незаконні дії працівників міліції, а також не заявляв про такі дії в судовому засіданні суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні злочину визнав і пояснив, що дійсно наніс своїй дружині ОСОБА_11 кілька ударів металевим стільцем по голові.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не зміг пояснити причину зміни показань, даних в суді першої інстанції, а також визнав факт скоєння злочину і дав зізнавальні показання про обставини його вчинення.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Разом з цим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого, потерпілої і прокурора про необґрунтованість додаткової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України.

Суб`єктом злочину, передбаченого вказаною нормою, може бути лише особа, яка зобов`язана піклуватись про потерпілого, могла і зобов`язана була надати їй допомогу, або особа, яка умисно поставила потерпілого в небезпечне становище і залишила його в такому становищі.

В судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суді було встановлено, що ОСОБА_7 мав умисел лише на спричинення потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а на завідоме залишення її в небезпечному для життя стані умислу не мав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що умисні дії ОСОБА_7 , направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень, повністю охоплюються ч.2 ст.121 КК України та не потребують додаткової кваліфікації за ч.3 ст.135 КК України, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України підлягає скасуванню, кримінальне провадження в цій частині - закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, з виключенням з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівки суду на застосування ст.70 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.65 КК України, врахував тяжкість, суспільну небезпеку і характер вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

При цьому обставиною, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини та його щире каяття, а також стан його здоров`я (друга група інвалідності), а обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 судимостей, його позитивні характеристики, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні просила не позбавляти її батька волі, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння вчинив тяжке кримінальне правопорушення, яке потягло загибель людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання і відсутність підстав для застосування до нього положень ст.ст. 69 та 75 КК України.

При цьому, на думку колегії суддів, інвалідність обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням суспільної небезпеки, характеру та наслідків вчиненого кримінального правопорушення, не є достатньою підставою для призначення більш м`якого покарання, аніж встановлене санкцією ч.2 ст.121 КК України, та звільнення від його відбування з випробуванням.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів доходить виносвку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, захисника-адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 - частковому задоволенню, обвинуваченого ОСОБА_7 - залишенню без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2015 року - скасуванню в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України із закриттям провадження в цій частині, а вказівка на застосування ст.70 КК України при призначенні покарання - виключенню з мотивувальної та резолютивної частин вироку.

В іншій частині вирок підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, апеляційні скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2015 року відносно ОСОБА_7 в частині засудження його за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України скасувати.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.135 КК України - закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, до 7 (семи) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4