АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/1565/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004479 від 16 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровськ Луганської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 та її представника-адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
14 липня 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої правопорушенням, - 4924,76 грн, моральної шкоди 5000 грн., та витрат на правову допомогу 4000 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким його виправдати. В уточненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок суду та закрити провадження. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що DVD диск з відеозаписом заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, який міститься в матеріалах кримінального провадження, не може бути беззаперечним доказом його вини, оскільки не відображую безпосередньо нанесення ним ударів потерпілій та не вказує на місце вчинення кримінального правопорушення. Крім того апелянт вважає, що безпідставно був задоволений цивільний позов потерпілої та стягнено з нього на користь потерпілої суми матеріальної і моральної шкоди,оскільки останньою не доведено, що вказані у чеках ліки вона придбала та обстеження за допомогою комп`ютерної томографії проходила за призначенням лікаря через отриманні нею тілесні ушкодження.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпіла ОСОБА_9 , посилаючись на безпідставність доводів, в ній викладених просить вказану скаргу залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду змінити, збільшити суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, до 50 000 грн. В іншій частині потерпіла просить залишити вказаний вирок суду без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції в достатній мірі не дослідженні всі обставини, які в сукупності вказують на можливість задоволення її цивільного позову в повному обсязі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 16 вересня 2014 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись на території комплексу будівель та споруд №1 Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, під час сварки, яка раптово виникла на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , 1938 р.н. особою похилого віку, маючи умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, наніс два удари рукою по голові ОСОБА_9 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6, але не більше 21 дня. Від отриманих ударів ОСОБА_9 впала на землю, в результаті чого отримала інші тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та частково погодився з доводами, викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого, та вважав, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні у частині вирішення цивільного позову - з виключенням з зазначеного вироку вказівки суду про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн; потерпілу ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілої і заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, при судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та вказав, що 16 вересня 2014 року йому зателефонував ОСОБА_11 і сказав, що розбирають його будівлю в ФГ «Сонечко». Він подзвонив до міліції, але ніхто не приїхав. Він з 4-ма електриками знімали самовільно накинуті проводи, в цей час приїхали потерпіла з ОСОБА_12 та накинулися на нього і почали дратися та кричати. Вони самі почали його провокувати та знімати на відео. ОСОБА_12 та потерпіла плювали йому в обличчя, однак він їх не бив.

Проте, вина ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення зазначеного у вироку, повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_9 при судовому розгляді зазначила, що у 2004 році ОСОБА_6 викрав в неї оригінали документів, погрожуючи вивезти до річки, оформив на себе землю, яка належала їй і її чоловіку. Ніяких документів на переоформлення землі вона та її чоловік не давали, заповіту не складали. Так, 16 вересня 2014 року, о 13-30 годині, їй подзвонила ОСОБА_12 і повідомила, що ОСОБА_6 обрізає світло. Вона разом зі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поїхали на ділянку. Під`їхавши, вони підійшли до ОСОБА_6 та поцікавилися, що він робить. Він почав кричати, їх ображати, вдарив ОСОБА_14 головою у груди. Потім підійшов до неї та вдарив її у ліву щелепу правою рукою. Від удару вона впала на праву сторону та втратила свідомість, деякий час вона не пам`ятає. Потім обвинувачений вдарив її ще раз правою рукою в ліву щелепу. Потім ОСОБА_6 почав її підіймати, щоб посадити, але взяв та й відштовхнув. Вона від удару вдарилася правим боком о землю, від чого в неї була гематома. Після цього ОСОБА_6 поїхав. Від вказаний дій останнього вона отримала тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що 16 вересня 2014 року о 13 годині 30 хвилин їй подзвонив пастух, який пасе худобу, та повідомив, що на території дачного кооперативу на стовпі хтось зриває проводи. Вона подзвонила ОСОБА_9 і разом зі своєю донькою ОСОБА_13 та ОСОБА_9 вони поїхали на ділянку. Донька запропонувала все зняти на телефон, потім відеозапис надали слідчому. Вони підійшли до ОСОБА_6 та поцікавилися, що він робить. Той почав кричати, їх ображати, вдарив її у груди, а потім ОСОБА_9 вдарив правою рукою в ліву частину обличчя, від якого потерпіла впала на землю. На зроблені зауваження ОСОБА_6 не реагував. Потім ОСОБА_9 він підняв з землі та знову вдарив її кулаком в ліву щелепу, від якого та впала і втратила свідомість. Вона почала потерпілій викликати швидку, а ОСОБА_6 сів в машину та уїхав.

Свідок ОСОБА_13 дала аналогічні показання.

Підстав брати під сумнів показання свідків, які були очевидцями події, колегія суддів не вбачає.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №687 від 16 вересня 2014 року, при огляді у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма (струс головного мозку: лінійний перелом дуги лівої виличної кістки зі зміщенням уламків; синці, травматичний набряк м`яких тканин голови; крововилив в слизову оболонку губ); садно лівого ліктьового суглоба; синці правого ліктьового суглоба, правого стегна, лівої стопи. В посттравматичному періоді у ОСОБА_9 відмічались явища періодонтиту 1, 2, 5 зубів на верхній щелепі зліва (запалення навколозубних м`яких тканин). Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 кваліфікуються наступним чином: в області голови - легкі, які потягли за собою короткочасний (вище 6, але не більш 21 днів) розлад здоров`я; в області кінцівок - легкі. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворилися від дії тупих твердих предметів і при ударі о такі предмети, можливо руками, ногами і при падінні, в тому числі і з висоти власного росту на тверду поверхню 16 вересня 2014 року, при викладених обставинах. Характерні специфічні ознаки травмуючих предметів в області тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не відобразились. Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворились в результаті не менш 6 травматичних впливів в області голови, верхніх і нижніх кінцівок /а.с.100-102/.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження, дав правильну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не підтверджують його вину.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого в апеляційній скарзі і про те, що судом першої інстанції невірно встановлено місце вчинення кримінального правопорушення.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що зазначене у вироку місце вчинення правопорушення встановлено судом з показань потерпілої та свідків, які дані під час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що при апеляційному розгляді обвинувачений, заперечуючи факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, зазначив, що 16 вересня 2014 року між ним та потерпілою виник словесний конфлікт, але де це відбувалось, він не може вказати, оскільки такі конфлікти між ними відбувалися неодноразово у різних місцях. В апеляційній скарзі обвинувачений також не вказує, де саме між ним та потерпілою відбувся конфлікт.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд дотримався вимог ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має позитивну характеристику. Обставиною, що обтяжує покарання, суд обґрунтовано визнав вчинення правопорушення проти особи похилого віку. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 240 годин. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових правопорушень.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про безпідставне стягнення з нього на користь потерпілої коштів, витрачених останньою на ліки, а також коштів, витрачених потерпілою на обстеження за допомогою комп`ютерної томографії, оскільки зазначені ліки, на його думку, придбавались та обстеження проводилось не за призначенням лікаря.

Вказані доводи спростовуються наявними у матеріалах провадження медичними документами, у яких зафіксовано наявність у потерпілої тілесних ушкоджень та стан здоров`я потерпілої після отримання нею вказаних тілесних ушкоджень. З зазначених документів вбачається, що ліки придбавались та обстеження проводилося потерпілою саме через отриманні нею тілесні ушкодження.

Показання лікаря ОСОБА_15 , на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, про безпідставне стягнення з нього на користь потерпілої вартості протезування - 3000 грн, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що у зв`язку з отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями їй необхідне протезування, окрім того, немає даних про понесені потерпілою витрати на таке протезування чи відомостей, які б підтверджували, що потерпіла дійсно має намір пройти вказане лікування. Крім того, у матеріалах провадження містяться дані з амбулаторної карти ОСОБА_9 , відповідно до яких, остання повідомила, що повторно до стоматолога звертатися не буде /т.1, а.с.101 - висновок експерта №687/.

Тому, відповідно до вимог ст.408 КПК України, в цій частині вирок суду підлягає зміні, а сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 , у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої правопорушенням, зменшенню до 1 924,76 коп.
Колегія суддів вважає, що витрати потерпілої саме у вказаній сумі підтверджені матеріалами провадження, в тому числі доказами, доданими до цивільного позову.

При визначенні суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував всі обставини провадження, характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою унаслідок протиправних дій обвинуваченого, ступінь душевних та фізичних страждань, які зазнала потерпіла.

Оцінивши всі вказані обставини у сукупності, керуючись принципом розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення вказаних позовних вимог потерпілої - в розмірі 5000 грн. При цьому суд належним чином вмотивував своє рішення.

Доводи обвинуваченої та потерпілої, викладені в апеляційних скаргах, на думку колегії суддів, правильність зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційному інстанції, про безпідставність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн, колегія суддів вважає необґрунтованими через наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтвердженні процесуальні витрати.

Витрати потерпілої на правову допомогу підтверджуються відповідною квитанцією, що міститься в матеріалах провадження /Т.1 а.с.168/.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.125 КК України, в частині вирішення цивільного позову, змінити.
Зменшити суму, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої правопорушенням, до 1 924 (однієї тисячі дев`ятиста двадцяти чотирьох) грн 76 коп.
В іншій частині вищевказаний вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили та підлягає виконанню з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4