Справа № 425/2713/14-к
Провадження № 11кп/782/182/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
за участі прокурора - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області в м. Северодонецьку апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.06.2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куземівка, Сватівського району, Луганської області, українця, громадянина України, неодруженого, маючого середню освіту, не працюючого, раніше судимого:
- 17.03.2014 року Сватівським районним судом за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 150 годин,
- 28.10.2014 року Сватівським районним судом за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 114-1 КК України до 5 років позбавлення волі.
Постановлено вирок Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки 6 місяців виконувати самостійно.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 обрано у вигляді тримання під вартою, взятий під варту в залі суду.
Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання .
Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Цим же вироком засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 стосовно яких вирок ніким із учасників судового провадження не оскаржується.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
09 травня 2014 року, о 12 годині 50 хвилин, на станцію Куп`янськ-Сортувальний Відокремленого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця» зі станції «Полтава-Південна» прибув військовий ешелон № НОМЕР_1 з технічним майном військової частини Збройних сил України НОМЕР_2 , що призначалася до участі в антитерористичній операції. В подальшому, цього ж дня о 14 годині 30 хвилин зазначений військовий ешелон зі станції Куп`янськ-Сортувальний відправлений потягом №3501Д у складі 60 вагонів та 2 локомотивів з пунктом призначення вантажу станція «Куземівка» Відокремленого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця», розташована на території с. Куземівки, Сватівського району, Луганської області.
09 травня 2014 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , особою, судове провадження відносно якої зупинено до її розшуку, та іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, в кафе «Шашличний двір», розташованому по вул. Першотравневій, м. Сватове, Луганської області, отримавши від особи, матеріали відносно, якої виделені в окреме кримінальне провадження, інформацію, що надійшла останньому від невстановленої особи по телефону, про те, що 09 травня 2014 року зі станції Куп`янськ-Сортувальний Відокремленого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця» на залізничну станцію «Куземівка» Відокремленого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця», розташовану на території с. Куземівка, Сватівського району, Луганської області, планується прибуття військового ешелону з призначеним до участі в антитерористичній операції технічним майном військової частини Збройних сил України для розвантаження та подальшого слідування до пункту призначення та інформацію про те, що на території станції зібралися місцеві жителі, які виказували своє небажання, щодо прибуття до їхнього населеного пункту військової техніки, маючи умисел на підбурювання, щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, тобто в період з моменту оголошення мобілізації в Україні та проведення антитерористичної операції на територіях Донецької та Луганської областей, з метою організації скупчення людей, влаштування барикад на пероні станції «Куземівка» залізничних шляхів сполучення, спрямованих на створення перепон у виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України своїх службових обов`язків, використовуючи свій авторитет серед присутніх, почав закликати й переконувати вищезазначених осіб у бажаності їхньої присутності на залізничній станції «Куземівка» та залучення до цього всіх своїх знайомих, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на недопущення проїзду потягу з військовою технікою Збройних Сил України, чим серед присутніх викликав збудження бажання, рішучості та зміцнення умислу на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.
Цього ж дня, в період часу з 12 години до 14 години, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, викликавши своїми закликами та переконаннями у ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , особи, судове провадження відносно якої зупинено до її розшуку, та інших осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, бажання вчинення дій, щодо недопущення проїзду потягу з військовою технікою Збройний сил України до вищезазначеної залізничної станції, зініціював виїзд вищезазначених осіб на трьох легкових автомобілях під керуванням особи, судове провадження відносно якої зупинено до її розшуку, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 до залізничної станції «Куземівка».
В цей же день по прибуттю на територію залізничної станції, в період часу з 14 години до 15 години, діючи за попередньою змовою ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , особа, судове провадження відносно якої зупинено до її розшуку, та інші особи, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, домовившись про спільне вчинення зазначеного кримінального правопорушення з місцевими жителями с.Куземівка, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які цього ж дня, приблизно о 12 годині 00 хвилин, прямували в своїх справах неподалік території залізничної станції «Куземівка», де побачили велике скупчення людей й, зацікавившись метою їхнього зібрання, попрямували до останніх, ОСОБА_12 , який цього ж дня, приблизно о 14 годині 00 хвилин, йшов до крамниці та проходив неподалік території залізничної станції „Куземівка, де побачив велике скупчення людей й, зацікавившись метою їхнього зібрання, попрямував до останніх, ОСОБА_13 , який цього ж дня, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання, помітивши, що військовий вертоліт приземлився неподалік залізничної станції „Куземівка, з цікавості пішов в напрямку зазначеної станції, на території якої побачив велике скупчення людей й, зацікавившись метою їхнього зібрання, попрямував до останніх, ОСОБА_19 , який цього ж дня, приблизно о 15 годині, повертаючись додому з місця роботи та проходячи через залізничну станцію «Куземівка», з цікавості пішов в напрямку зазначеної станції, на території якої побачив велике скупчення людей й, зацікавившись метою їхнього зібрання, попрямував до останніх, ОСОБА_15 , який цього ж дня, приблизно о 13 годині, перебуваючи за місцем свого проживання, отримавши по телефону інформацію від ОСОБА_16 про прибуття військового ешелону та пропозицію прибути до залізничної станції «Куземівка» з метою вчинення дій, спрямованих на недопущення проїзду потягу з військовою технікою Збройних Сил України, прибув на територію вищезазначеної станції, ОСОБА_7 , який цього ж дня, приблизно о 13 годині, перебуваючи за місцем свого проживання, отримавши особисто від ОСОБА_15 аналогічну інформацію та пропозицію, прибув на територію вищезазначеної станції, ОСОБА_16 , який цього ж дня, приблизно о 13 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання, та помітивши зі свого домоволодіння велике скупчення людей на території залізничної станції „Куземівка з цікавості пішов в напрямку зазначеної станції, та залишився на території станції спостерігати за подіями, та іншими особами матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, тобто в період з моменту оголошення мобілізації в Україні та проведення антитерористичної операції на територіях Донецької та Луганської областей, з метою організації скупчення людей, влаштування барикад на пероні станції «Куземівка» залізничних шляхів сполучення, спрямованих на створення перепон у виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України своїх службових обов`язків, об`єднані єдиним протиправним умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на ділянці залізничного полотна, розташованій на відстані, приблизно 100 м, від перону вищезазначеної залізничної станції, безпосередньо на самих залізничних коліях створили барикаду зі шпал, які були складені поруч із залізничним полотном та інших габаритних підручних предметів (гілля, ящики, тощо), чим створили перепони у виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України своїх службових обов`язків й перешкодили руху потягу №3501Д з військової технікою та особовим складом Збройних Сил України задіяних в проведенні антитерористичній операції, блокуючи рух залізничними коліями до 19 години, доки їм не стало відомо про те, що потяг № НОМЕР_3 , в зв`язку зі створенням перешкод залізничного полотна на залізничної станції «Куземівка» розвантажив військову техніку Збройних Сил України на залізничній станції «Кислівка» Відокремленого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця».
Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, зі змісту якої видно, що він просить його виправдати, посилаючись на те, що вказаного кримінального правопорушення він не скоював, достовірних доказів його вини в матеріалах справи немає, а вирок грунтується лише на неправдивих показах свідків.
Посилається на те, що у зазначений у вироці день та час він був вдома, де у нього з матір`ю були гості. Вони розпивали спиртні напої і він відлучався з дому біля 1700 години всього на 20 хвилин, коли ходив купувати самогон. На залізничній станції він не був зовсім.
Вказує на те, що в ході досудового слідства він давав неправдиві свідчення, визнав свою вину не бажаючи, щоб його до суду взяли під варту.
Зазначає, що в ході слідства у нього не було захисника, і хоча слідчий пропонував йому взяти адвоката, він від нього відмовився, вважаючи, що його послуги тільки платні, а у нього не було грошей для їх оплати.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважаючи вирок незаконним, необгрунтованим та невмотивованим, просить його в частині визнання винним ОСОБА_7 , призначення йому покарання та обрання міри запобіжного заходу скасувати, постановити в цій частині виправдовувальний вирок, в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Апелянт посилається на те, що висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи, при ухвалені вироку суд неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність.
Вказує на те, що обвинувачений не скоював інкримінованого йому злочину, в матеріалах кримінального провадження відсутні достовірні та достатні докази причетності до вказаного у вироці кримінального правопорушення саме ОСОБА_7 ..
Викладеним же у вироці доказам суд не дав належної оцінки та недостатньо мотивував своє рішення.
Апелянт в своїх доводах приводить свою, протилежну від викладеної у вироці, оцінку доказам по справі, показам обвинувачених та свідків.
Вважає, що суд безпідставно визнав невизнання в судовому засіданні ОСОБА_7 своєї вини, як спосіб захисту, маючи мету уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та необгрунтовано послався на визнавальні покази ОСОБА_7 на досудовому слідстві, які у відповідності до ч. 4 ст. 95 КК України не можуть бути положені в основу обвинувального вироку, безпідставно не прийняв до уваги покази обвинуваченого про те, що він обмовив себе, угоду про визнання вини заключив з прокурором на пропозицію останнього, який обіцяв, що йому нічого не буде.
Вважає недостовірними покази свідків, на які суд послався в обгрунтування вини ОСОБА_7 , оскільки покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не були внесені в реєстр матеріалів досудового розслідування та стороною обвинувачення не були письмово відкриті стороні захисту. А тому суд не повинен був їх допускати для дачі показів в судовому засіданні та посилатися на них, як на докази вини обвинуваченого.
Зазначає, що жоден з інших обвинувачених, які повністю визнали свою вину та розкаялись в скоєному, не вказали на ОСОБА_7 , як на учасника подій, а обвинувачений ОСОБА_15 показав, що на його пропозицію піти з усіма на станцію, ОСОБА_7 відмовився. Однак цим обставинам суд не надав належної оцінки.
Висновок суду про критичне ставлення до показів інших обвинувачених та свідків, приведених в апеляції, які не показали на ОСОБА_7 , як на учасника подій, та розцінювання їх, як намагання допомогти ОСОБА_26 , на думку апелянта є надуманими, побудованими на припущеннях.
Зазначає, що суд належним чином не перевірив алібі ОСОБА_7 , який в час подій, що відбувалися на станції, знаходився вдома разом з матір`ю та гостями та відлучався тільки за самогоном.
Посилаючись на те, що військовий ешелон взагалі не прибував на станцію «Куземівка», вважає, що самого об`єкту злочину не було.

Вказує, що судом першої інстанції були допущені суттєві порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Апелянт зазначає, що викладені у вироці фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_7 не відповідають фабулі обвинувачення викладеній в обвинувальному акті.
Із обвинувального акту та вироку вбачається, що в них відсутні данні про час, коли відбувся попередній зговір між обвинуваченими на скоєння кримінального правопорушення, в чому виражалися протиправні дії її підзахисного, та мотив їх скоєння.
Зазначає, що суд, в порушення вимог ч.1 ст. 337 КПК України вийшов за межі обвинувачення та в судовому рішенні вказав як обтяжуючу покарання ОСОБА_7 обставину - рецидив злочину, яка не була вказана в обвинувальному акті.
Суд порушив принципи змагальності сторін у судовому засіданні, принцип диспозитивності.
Вважає, що на досудовому слідстві було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки йому не надавалася правова допомога в зв`язку з відсутністю у нього грошей.
Зазначає, що в ході судового розгляду провадження на обвинуваченого був здійснений психологічний тиск, з метою заставити його дати визнавальні покази, оскільки 17.04.2015 року йому було вручено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням на те, що він чинить тиск та погрожує свідкам, що не знайшло в подальшому підтвердження.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи своєї апеляції та апеляції обвинуваченого, уточнивши свої вимоги, просила вирок суду скасувати стосовно ОСОБА_7 , провадження відносно нього закрити, в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, заслухавши думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обгрунтованним, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , провівши судові дебати, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироці, підтверджуються розглянутими та дослідженими в судовому засіданні доказами.
На підтвердження факту подій, які сталися 09 травня 2014 року, суд поклав покази свідків ОСОБА_27 , який є головою Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, ОСОБА_28 на той час командира загону самооборони м.Сватове та ОСОБА_29 і ОСОБА_30 , членів загону самооборони м.Сватово.
Вказані свідки підтвердили, що в цей день 09 травня 2014 року зі станції Куп`янськ-Сортувальний на залізничну станцію «Куземівка», розташовану на території с. Куземівка, Сватівського району, Луганської області, планувалося прибуття військового ешелону Біля 14 години цього дня на станції зібралося велике скупчення людей, близько 100 чоловік. Також на станції знаходились військові. Залізничні колії були заблоковані різними предметами. Люди були проти приїзду на станцію потягу з військовою технікою, казали, що не хочуть бойових дій в області. При ньому начальник міліції пояснював людям про кримінальну відповідальність за вчинення цих дій. Близько 18 годині сказали, що потяг розгрузився на іншій станції, барикади розібрали і люди пішли по домівкам.

Також вказаний факт знайшов підтвердження в досліджених в судовому засіданні письмових доказах, а саме:
- протоколі огляду місця події від 09.05.2014 року, який розпочато о 16-00 годині та закінчено о 17-20 годині, встановлено, що на станції залізничної дороги „Куземівка перебуває натовп людей у кількості біля 50 осіб, котрі висловлюють своє незадоволення тим, що через їхнє село будуть перевозити військову техніку і за допомогою заздалегідь підготовлених дерев`яних балок намагаються заблокувати рух поїзду з військовою технікою (том 1 а.с. 5-6);
- довідці від 18.07.2014 року Відокремленого підрозділу Куп`янської дирекції залізничних перевезень ДП „Південна залізниця, відповідно до якої 09.05.2014 року на станцію Куземівка Куп`янської дирекції залізничних перевезень слідував поїзд № 3501, який перевозив військову техніку, вигрузка якої планувалась по станції Куземівка. Під час слідування поїзду № 3501 черговому Куп`янської дирекції залізничних перевезень по телефонному зв`язку поступило повідомлення про неможливість приймання поїзду № 3501 на станцію Куземівка і подальшої його вигрузки по даній станції в зв`язку з великим скупченням на станції Куземівка людей, які заблокували залізничну колію станції, що не дає можливість прийняття поїзду № 3501 і подальшу його вигрузку. Оперативним порядком було прийнято рішення про приймання і вигрузку поїзду № 3501 по станції Кислівка Куп`янської дирекції залізничних перевезень (том 1 а.с. 187);
Данний факт також знайшов своє підтвердження в протоколі перегляду 27.08.2014 року підозрюваним ОСОБА_12 відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення, а саме залізничної станції „Куземівка, Сватівського району від 09.05.2014 року, в ході якого підозрюваний серед групи осіб, що зібралися на пероні станції, впізнав ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , та пояснив, що зазначені особи були присутні під час подій 09.05.2014 року, під час блокування залізничної колії та приймали участь у зазначених подіях (том 4 а.с. 50); та аналогічних протоколах перегляду підозрюваним ОСОБА_10 відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення(том 4 а.с. 51); підозрюваним ОСОБА_11 (том 4 а.с. 52); свідком ОСОБА_32 відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення (том 4 а.с. 53); підозрюваним ОСОБА_15 відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення (том 4 а.с. 54); свідком ОСОБА_33 (том 4 а.с. 55); свідком ОСОБА_27 (том 4 а.с. 56); свідком ОСОБА_34 (том 4 а.с. 57); підозрюваним ОСОБА_13 (том 4 а.с. 58);
- переглянутому в судовому засідання відеозапису з місця подій, який міститься на оптичному диску NANOTEX DVD 16x4.7Gb 120 min (том 4 а.с. 79)
- інформації Комендатури військових сполучень залізничної дільниці та станції Харків від 28.10.2014 року, відповідно до якої 09.05.2014 року по станції Куземівка Сватівського району Луганської області повинен був вивантажуватися військовий ешелон № НОМЕР_1 з військовою технікою, яка належить Збройним Силам України та призначалася для участі в антитерористичній операції. О 12 годині 50 хвилин військовий ешелон прибув на станцію Куп`янськ Сортувальний. О 14 годині 39 хвилин відправився зі станції Куп`янськ - Сортувальний потягом 3501 на станцію Куземівка Сватівського району Луганської області. О 15 годині 29 хвилин вищезазначений ешелон прибув на ст. Кислівка, Харківської області. У зв`язку з тим, що на ст. Куземівка виникла перешкода у вигляді великого скупчення людей, негативно налаштованих проти розвантаження військового ешелону, які забарикадували залізничне полотно, шляхом накладення різних предметів, залізничних шпал, керівництвом ЗСУ було прийняте рішення вивантажувати військову техніку та особовий склад на залізничній станції Кислівка, Харківської області ( том 4 а.с. 204).
Зазначені вище докази спростовують доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про відсутність об`єкту посягання кримінального правопорушення, в якому звинувачується ОСОБА_7 , як невід`ємної частини складу злочину.
Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 про те, що даного кримінального правопорушення обвинувачений не скоював і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази його вини, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, на матеріалах справи вони не ґрунтуються, а тому є безпідставними.
Як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині не визнав, з приводу пред`явленого обвинувачення дав покази, які зводились до наступного.
Так, ОСОБА_7 стверджував, що на станції він не був, а зранку 09 травня 2014 року знаходився вдома, разом з матір`ю, ОСОБА_35 та з гостями: ОСОБА_36 з дружиною, ОСОБА_37 з ОСОБА_38 святкувати, варили кашу, вживали спиртне. Приблизно о 17 годині він пішов зустрічати ОСОБА_39 з донькою, але не дійшовши до залізничної станції, зустрів їх та повернувся додому і більше в цей день нікуди не виходив. Про події які відбувалися на станції дізнався на наступний день. Близько 12 години бачив ОСОБА_40 , який йому пропонував йти з ним на залізничну станцію, оскільки там збираються люди і їдуть військові, але не пішов. На досудовому слідстві давав зізнавальні покази, тому що працівники міліції залякували взяти його під варту. Хто саме залякував, суду пояснити не може. Чому укладав угоду з прокурором про визнання винуватості та підтримував її затвердження в суді, пояснити не може.
В ході судового розгляду ОСОБА_7 змінив свої свідчення та суду пояснив, що насправді 09 травня 2014 року, приблизно о 17 годині, під час святкування, він виходив з подвір`я не для того, щоб зустріти ОСОБА_39 з донькою. В цей час він ходив до односельчанки ОСОБА_41 за самогоном. Раніше давав неправдиві свідчення, тому що не хотів її „підставляти. Також пояснив, що просив ОСОБА_42 сказати суду неправду, щоб його не звинуватили в діях, які він не скоював.
Суд першої інстанції, навівши у вироку переконливі мотиви, обгрунтовано відкинув наведені вище покази обвинуваченого про невизнання своєї вини і на підтвердження його вини в скоєному злочині, правильно визнав достовірними та взяв до уваги безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази.
Зокрема, зі змісту показів свідка ОСОБА_43 слідує, що він працює дільничним інспектором Сватівського РВ ГУМВС України в Луганській області. 09 травня 2014 року, приблизно о 15 годині, по телефону поступив наказ особовому складу міліції виїхати на залізничну станцію „Куземівка Сватівського району, де виявлено скупчення людей, які блокують залізничні шляхи. Прибувши на місце побачили на пероні багато місцевих жителів та декілька чоловік з м.Сватово. Люди казали, що не бажають війни. Жінки на перон працівників міліції не пропустили. Пройшли лише начальника райвідділу та експерт-криміналіст. На станції він бачив обвинувачених ОСОБА_40 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , та ОСОБА_7 , інші йому на очі не потрапляли. По його приїзду на станцію шпали вже лежали на колії. Хто їх поклав він не бачив. Потім ці шпали перед проїздом міжміського потягу прибирали, а потім знову поклали Хто саме це робив, він не бачив, оскільки їх туди не пустили. Знаходився на станції приблизно до 18 години, коли пройшла інформація, що потяг розвантажив військову техніку в іншому місці. Після чого люди почали розбирати шпали і очищати залізничну колію.
Зі змісту показів свідка ОСОБА_47 видно, що він мешкає в с. Куземівка Сватівського району. 09 травня 2014 року, він дізнавшись, що на залізничній станції зібралися люди та намагаються не пропустити потяг з військовою технікою, пішов подивитись. На станції побачив велике скупчення людей. Він бачив, як односельці та сватівчани, на відстані приблизно 50 метрів від вокзалу, клали шпали на колії. З стовідсотковою впевненістю стверджує, що серед хлопців бачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який також носив шпали на колії. Також суду пояснив, що напередодні його допиту в суді, обвинувачений ОСОБА_7 погрожував йому та просив казати, що не бачив його на станції, але він йому відповів, що буде говорити правду.
Свідок ОСОБА_48 , суду пояснив, що він мешкає в с. Новоселівське Сватівського району. 09 травня 2014 року, в період часу між 13 та 14 годинами, знаходячись біля залізничної станції „Куземівка, бачив скупчення людей, серед яких бачив обвинуваченого ОСОБА_7 .. Також суду пояснив, що за деякий час до отримання виклику в суд, ОСОБА_7 зустрів його та погрожував фізичною розправою, вимагаючи, щоб він дав неправдиві покази в суді.
Свідок ОСОБА_20 , який працює заступником начальника Сватівського РВ ГУМВС України в Луганській області підтвердив суду, що стовідсотково бачив на станції серед скупченя людей і ОСОБА_7 ..
Сам ОСОБА_7 під час перегляду 27.08.2014 року відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення, а саме залізничної станції „Куземівка, Сватівського району від 09.05.2014 року, серед групи осіб, що зібрались на пероні станції, впізнав ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , та пояснив, що зазначені особи були присутні під час подій 09.05.2014 року, під час блокування залізничної колії та приймали участь у зазначених подіях, та в цілях блокування залізничної колії носили та клали на колію шпали та інші предмети (том 4 а.с. 58);
Отже, показами зазначених свідків встановлено, що серед скупчення осіб, які були на залізничній станції „Куземівка, та які блокували залізничний шлях, перед прибуттям військового ешелону, складали на колії шпали, був і ОСОБА_7 .
У суду не було підстав сумніватися в достовірності показів зазначених свідків, вони були послідовними, не містили суттєвих суперечностей, а тому він правильно обгрунтував ними свої висновки у вироку.
До того ж, усупереч доводам апеляції захисника ОСОБА_6 суд правильно поклав в обгрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_7 його покази на досудовому слідстві, де він під час перегляду 27.08.2014 року відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення, давав визнавальні покази, оскільки в сукупності з наведеними вище доказами, вони відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать їм, та не спростовують його вину.
Виходячи з сукупності всіх обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в злочині і про достатність для цього доказів в кримінальному провадженні.
Оскільки ОСОБА_7 скоїв умисні дії, що виразились у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, то суд правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 114-1 КК України.
Юридична оцінка дій обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає викладеним доказам та встановленим судом фактичним обставинам справи.
За таких обставин з доводами апеляції захисника ОСОБА_6 про те, що судом неправильно застосований Закон України про кримінальну відповідальність погодитися неможна.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про те, що в ході судового слідства обставини справи всебічно не досліджені, а також про суттєву однобічність досудового та судового слідства.
Усупереч доводам апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 судом першої інстанції були належним чином перевірені всі висунуті у судовому засіданні версії обвинуваченого про його алібі.
Для перевірки версії обвинуваченого про те, що він на протязі всього дня, 09 травня 2014 року, заходився дома в с.Куземівка Сватівського району, разом з родичами та знайомими і відзначав свято, з подвір`я виходив лише один раз, приблизно о 17 годині, для того, щоб зустріти ОСОБА_39 з її донькою, яких зустрів і повернувся з ними додому, та більше в цей день з дому нікуди не виходив, на залізничній станції не був судом були допитані:
-свідок ОСОБА_23 , яка повністю спростувала показання обвинуваченого та пояснила, що 09.05.2014 року вона весь день знаходилась в м.Сватове на роботі і в с.Куземівку не приїжджала. Ії мати ОСОБА_22 з її донькою дійсно знаходились в гостях у Рубанів, але прийшли туди близько 12 години. Також суду пояснила, що до судового засідання ОСОБА_52 просив її, щоб вона підтвердила його алібі, але вона не погодилась і до суду прийшла з власного бажання розповісти правду.
Оскільки після допиту вказаного свідка обвинувачений ОСОБА_7 змінив свої покази та висунув нову версію про те, що насправді він виходив з подвір`я для того, щоб купити самогон у мешканки с.Куземівка ОСОБА_24 , то судом перевірена і ця версія.
Допитана в якості свідка ОСОБА_24 спростувала покази обвинуваченого та пояснила, що ОСОБА_7 знає, як односельця, відносин з ним ніяких не підтримує. 09.05.2014 року вона весь день знаходилась вдома за адресою: АДРЕСА_2 . Ні в цей день, ні раніше ОСОБА_7 до неї не приходив. Самогон не виготовляє та ним не торгує.
В спростування висунутих обвинуваченим версій суд обгрунтовано послався і на покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_48 , який перебував на залізничній станції „Куземівка 09.05.2014 року в період часу з 13 до 14 години, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_43 , які перебували на станції 09.05.2014 року з 15 години, та зі стовідсотковою впевненістю стверджували, що бачили в цей день ОСОБА_7 на станції під час блокування проїзду військового ешелону, а свідок ОСОБА_53 зі стовідсотковою впевненістю стверджував, що бачив 09.05.2014 року на станції ОСОБА_7 , який разом з іншими носив та клав шпали на колії.
Таких підстав, які б свідчили про те, що зазначені свідки обмовили обвинуваченого, останнім не приведено та судом не встановлено.

З приведених вище підстав, суд обгрунтовано критично віднісся та розцінив як спробу допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності покази свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_54 , про те, що обвинувачений 09.05.2014 року, тільки після 17 години виходив з подвір`я за спиртним,
Також з наведених причин суд обгунтовано критично віднісся до показів свідка ОСОБА_25 про те, що обвинувачений 09.05.2014 року один раз, приблизно о 18-30 годині, виходив з подвір`я для того, щоб зустріти ОСОБА_55 з дитиною, оскільки його покази спростовуються, як вищенаведеними доказами, в тому числі показами свідка ОСОБА_23 , так і зміненими в судовому засіданні показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що приблизно о 17 годині, під час святкування, він виходив з подвір`я не для того, щоб зустріти ОСОБА_39 з донькою, а ходив до односельчанки ОСОБА_41 за самогоном.
Обгрунтовано суд не прийняв до уваги і покази свідка ОСОБА_56 , так як вона, будучи два рази допитаною в судовому засіданні, давала суперечливі та взаємовиключні покази на підтвердження обох версій обвинуваченого. Крім того матеріали кримінального провадження свідчать про те, що і обвинувачений ОСОБА_7 суду повідомив, що сам просив ОСОБА_56 спочатку сказати суду неправду, щоб його не звинуватили в діях, яких він не скоював.
Також суд обгрунтовано не прийняв до уваги і покази свідків обвинувачення ОСОБА_57 та ОСОБА_58 , оскільки вони особисто 09.05.2014 року на залізничній станції „Куземівка не перебували, пояснити суду хто саме їм казав, що ОСОБА_7 в цей день був на станції, не змогли.
Суттєвих порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для скасування або зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до вимог ст.86 КПК України докази по справі, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Колегія судів вважає необгрунтованими доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про недопустимість показів свідків, на які суд послався в обгрунтування вини ОСОБА_7 , оскільки покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не були внесені в реєстр матеріалів досудового розслідування та стороною обвинувачення не були письмово відкриті стороні захисту. А тому суд не повинен був їх допускати для дачі показів в судовому засіданні та посилатися на них, як на докази вини обвинуваченого.
Усупереч цим доводам апеляції захисника покази свідків ОСОБА_59 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_20 , внесені в реєстр матеріалів досудового розслідування (а.п. 23-54, а.п. 159-160, 185-186, 188-191, 192-195 т.6, а. п. 19-37 т.7 ) про що сторона захисту повідомлена в установленому законом порядку по закінченню слідства (а.п.125 т.4, а.п. 45 т.7), ОСОБА_7 відкриті матеріали досудового розслідування (а.п. 124 т.4), а свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 були допитані судом за для перевірки заявлених під час судового розгляду справи версій обвинуваченого.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_7 мала можливість висловити свою думку та заперечення про можливість допиту цих свідків, знала мету допиту та обставини, які вони можуть підтвердити та приймала безпосередню участь в досліджені цих показів, заперечень, як видно із матеріалів кримінального провадження не мала.
Вивченням матеріалів справи встановлено, що допит у судовому засіданні зазначених свідків стосовно відомих їм обставин справи, проводився як шляхом іх вільних пояснень суду, так і шляхом реалізації права на безпосередній їх допит усіма учасниками судового провадження, у тому числі і обвинуваченим та його захисником.
Виходячи з того, що показання зазначених свідків на досудовому слідстві та в суді, в яких вони викривали ОСОБА_7 у вчиненні злочину, а також зізнання самого засудженого щодо обставин злочину під час перегляду 27.08.2014 року відеозапису з місця скоєння кримінального правопорушення, під час розслідування істотних суперечностей не містили і відповідали іншим доказам у справі, а тому він правильно обгрунтував ними свої висновки у вироку.
За таких обставин вважати наведені в апеляції захисника докази, такими, що не були відкриті стороні захисту, підстав немає.
Вивченням матеріалів провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Тому твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 у скаргах про численні порушення кримінального процесуального закону, які на її думку допустили слідчі та суд у справі, посилання цих осіб на необ`єктивність та упередженість слідства та суду, що перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний і обгрунтований вирок, є необгрунтованими.
Суд, усепереч доводам апеляції захисника ОСОБА_6 , належним чином мотивував своє рішення.
Так, з матеріалів справи видно, що як органами досудового слідства, так і судом були досліджені всі докази, як ті, що підтверджували вину обвинуваченого, так і ті, що його виправдовували, і кожному з цих доказів дана належна оцінка. Передбачені ст.94 КПК України правила оцінки доказів судом першої інстанції дотримані.
При цьому у відповідності до ст. 94 КПК України суд навів у вироку мотиви щодо оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано критично поставився до невизнання ним своєї вини у вчиненні злочину в судовому засіданні, розцінивши його свідчення, як обраний спосіб захисту і прагнення ухилитися від відповідальності за скоєне.
У відповідності до вимог ст. 94 КПК України суд навів у вироці докладні мотиви того, чому він прийняв до уваги та поклав в обгрунтування обвинувального вироку покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також привів детальні мотиви того, чому він не прийняв до уваги та відхилив покази свідків ОСОБА_22 ОСОБА_60 , ОСОБА_25 , ОСОБА_56 , та покази інших обвинувачених, які не підтвердили в судовому засіданні причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення.
Також суд обгрунтовано не посилався у справі на докази, які викликали сумніви з точки зору їх отримання у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, а саме відхилив обвинувальні ОСОБА_7 покази свідків ОСОБА_57 та ОСОБА_58 , мотивувавши своє рішення тим, що вони особисто 09.05.2014 року на залізничній станції „Куземівка не перебували, пояснити суду хто саме їм казав, що ОСОБА_7 в цей день був на станції, не змогли.
Усупереч доводам апеляції захисника, суд першої інстанції при ухвалені обвинувального вироку не посилався як на доказ вини на ту, обставину, що на досудовому слідстві він заключав з прокурором угоду про визнання своєї вини.
Та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, порівняно з оцінкою їх захисником обвинуваченого, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих апеляціях.
Враховуючи вимоги ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Отже, підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають суттєвого значення для встановлення істини у справі, немає.
Колегія суддів находить необґрунтованими доводи апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не встановлений умисел та мотив злочину.
Як видно з вироку, з`ясовуючи зміст і спрямованість умислу обвинуваченого, суд врахував поведінку засудженого до, під час та після вчинення злочинних дій.
Характер вчинених ОСОБА_7 протиправних умисних дій, які виразилися в тому, що він з групою осіб на ділянці залізничного полотна, розташованій на відстані приблизно 100 м від перону вищезазначеної залізничної станції, безпосередньо на самих залізничних коліях створили барикаду зі шпал, які були складені поруч із залізничним полотном та інших габаритних підручних предметів (гілля, ящики, тощо), чим створили перепони у виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України своїх службових обов`язків й перешкодили руху потягу №3501Д з військової технікою та особовим складом Збройних Сил України свідчить про те, що він в такий спосіб діяв з одного мотиву і однією метою, направленою на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, тобто в період з моменту оголошення мобілізації в Україні та проведення антитерористичної операції на територіях Донецької та Луганської областей.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що усупереч доводам захисника викладені у вироці фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_7 повністю відповідають фабулі обвинувачення викладеній в останньому обвинувальному акті (а.п. 3-18 т.7).
При цьому, як в обвинувальному акті, так і вироці, зазначені всі необхідні складові частини злочину, день, час, мотив та обставини його вчинення.
Що стосується доводів апеляції захисника ОСОБА_6 про те, що у обвинувальному акті та у вироці відсутні данні про час, коли відбувся попередній зговір між обвинуваченими на скоєння кримінального правопорушення, то колегія суддів знаходить їх також безпідставними.
В спростування цього доводу суд першої інстанції привів у вироку ту обставину, що у даному випадку наявність попередньої змови між обвинуваченими, вбачається саме з їх конклюдентних дій, тобто спільних та узгоджених між собою дій, направлених на встановлення перешкод для руху потягу, які вони разом вчинили після відповідного заклику невстановленої в ході досудового слідства особи, погодившись з ним. При цьому у вироці вказаний як день так і час вказаних дій.
До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що така ознака злочину, як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, не є ознакою юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Необгрунтованими вважає колегія суддів и доводи апеляції обвинуваченого і його захисника про порушення в ході проведення з ним слідчих дій при досудовому розслідуванні права обвинуваченого на захист.
Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що відразу під час першого допиту ОСОБА_7 йому були роз`ясненні передбачені Конституцією України та кримінальним процесуальним законом процесуальні права. У тому числі і право мати захисника (а.п.190-192, 193-194 т.2). Однак від послуг захисника він власноручно добровільно відмовився, його відмова від захисту прийнята слідчим.
При цьому, вказану обставину, обвинувачений не заперечував і сам, що видно з його апеляційної скарги, де він зазначив, що слідчий пропонував йому при проведенні з ним первинних слідчих дій захисника за призначенням, однак він відмовився від нього.
В подальшому за першою ж заявою обвинуваченого для захисту його інтересів по кримінальному провадженні був призначений професійний адвокат.
Даних про упередженість та обвинувальний ухил при розслідуванні і розгляді справи судом не встановлено.
Протокол судового засідання свідчить про те, що судове слідство проведено відповідно до вимог ст. 22 КПК України з дотриманням принципу змагальності та рівності сторін обвинувачення і захисту, та з врахуванням положень, викладених в рішенні Європейського суду в справі «Домбо Бехеер проти Нидерландов» від 27.10. 1993 года про застосування принципу рівності, який передбачає надання кожній із сторін можливості представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне положення відносно другої сторони.
При цьому суд створив необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійсненню наданих їм прав.
Дослідження доказів по справі проводилося з урахуванням думки сторін, всі докази досліджувалися з обов`язковою участю обвинуваченого та його захисників.
В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні данні про те, що до обвинуваченого були застосовані недозволені методи досудового слідства, а в ході судового розгляду провадження здійснювався психологічний тиск, з метою заставити його дати визнавальні покази.
Усупереч доводам апеляції захисника обвинуваченому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тільки після постановлення судом вироку.
Тому колегія суддів вважає, що доводи захисника обвинуваченого про порушення вимог кримінального процесуального закону є необгрунтованими та знаходить відсутніми підстави для скасування вироку з цих мотивів.
За наявності підстав, передбачених ст. 407, 420 КПК, апеляційний суд вправі змінити судове рішення суду першої інстанції, скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок, який може бути тільки обвинувальним, а відповідно до п.2 ст. 284 КПК України у разі встановлення відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та закриває кримінальне провадження.
Тому доводи апеляції захисника ОСОБА_6 відносно постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 безпідставні.
Також безпідставнми є і доводи захисника про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_52 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу овбинуваченого, який раніше судимий, проживає в цивільному шлюбі, дітей не має, не працює, за місцем мешкання характеризується негативно та всі обставини по справі.
Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апеляції захисника ОСОБА_6 про те, що суд, в порушення вимог ч.1 ст. 337 КПК України вийшов за межі обвинувачення та в судовому рішенні вказав як обтяжуючу покарання ОСОБА_7 обставину - рецидив злочину, яка не була вказана в обвинувальному акті.
Вказана обтяжуюча покарання обставина підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку, що не погіршує становище обвинуваченого однак, на думку колегії суддів, не є підставою для пом`якшення покарання ОСОБА_7 ..
Тому апеляційний суд вважає, що в зазначеному випадку покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено саме таке, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Судом першої інстанції правильно ухвалено, що вирок Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2014 року стосовно ОСОБА_7 підлягає самрстійному виконанню.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 такими, що підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні.
На підставі викладеного керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.06 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.
З мотивувальної частини вироку виключити вказівку про визнання обтяжуючою покарання ОСОБА_7 обставину «рецидив злочину».
У решті вирок залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: