Справа № 592/7192/15-к
Провадження № 1-кп/592/410/15

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2015 року за № 0003547 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Тучне, Білопільського району, Сумської області, працюючого охоронцем ПС ОСС «Центральний ринок», з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин.

Так, 01.08.2014 р. ОСОБА_3 уклавши з ОСОБА_6 усний договір позики грошових коштів, передав йому гроші в сумі 60000 грн., визначивши термін повернення грошей 10.09.2014 р., однак останній умов договору не виконав.

11.06.2015 р. о 12 год. 45 хв. ОСОБА_3 знаходячись по вул. Роменській в м. Суми, бажаючи примусити ОСОБА_6 виконати свої цивільно-правові обов`язки перед ним по поверненню грошових коштів у розмірі 60000 грн. зайшов до маршрутного таксі № 55, в якому ОСОБА_6 працює водієм та висунув останньому вимогу повернути кошти, на що ОСОБА_6 відповів відмовою. ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на примушування до виконання цивільно-правової угоди, намагався нанести ОСОБА_6 удар кулаком правої руки в обличчя, але останній встиг прикритися руками. Після цього ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання потерпілим вищевказаних цивільно-правових обов`язків, забрав з моторного відсіку, який розташовується поруч з водієм, грошові кошти в сумі 350 грн., які належали власнику маршрутного таксі ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_3 доводячи до кінця свій єдиний злочинний умисел, направлений на примушування до виконання цивільно-правової угоди, застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося у тому, що ОСОБА_3 наніс удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у виді забою-ссадна м`яких тканин лобної області та спинки носа, які згідно висновку експерта № 858 від 15.07.2015 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вчинивши вказані дії ОСОБА_3 з місця пригоди зник. Наступного дня забрані в маршрутному таксі кошти у сумі 350 грн. ОСОБА_3 повернув ОСОБА_8 .

У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_6 заявлено клопотання про затвердження угоди про примирення.

Так, 03.08.2015 р. між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення, за умовами якої обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри, вибачитись перед потерпілим і сторони погодились на призначення покарання за ч. 2 ст. 355 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн.

За вимогами ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди (ч. 3 ст. 474 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 2 ст. 355 КК України винним себе визнав повністю, пояснив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення судом, наполягав на затвердженні угоди про примирення.

Потерпілий пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ч. 1 ст. 473 КПК України та просив затвердити зазначену угоду. Зазначив, що вони примирилися з обвинуваченим і той вибачився перед ним на виконання угоди. Жодних претензій до обвинуваченого він не має.

Захисник просив також затвердити угоду про примирення.

Прокурор вважає можливим затвердження угоди про примирення, оскільки вона відповідає вимогам закону.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується та визнає себе винуватим ОСОБА_3 , відповідно до статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий розуміє наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч.1 ст. 473 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди про примирення сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що підтверджено обвинуваченим, його захисником та потерпілим під час судового розгляду.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 судом був ознайомлений з кримінальною відповідальністю, передбаченою ст. 389 - 1 КК України «Умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості».

Суд зазначає, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирилися та добровільно уклали угоду про примирення, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлені.

Таким чином, дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 355 КК України, оскільки він вчинив примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання, передбаченого угодою, суд на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини; має постійне місце проживання і роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні сина 2005 року народження, будь-яких негативних наслідків від його дій не настало.
Вищезазначені обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Згідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 2 статті 355 КК України - у виді штрафу у розмірі 850 грн., що становить 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення та призначення обвинуваченому міри покарання, узгодженої сторонами.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати, речові докази відсутні.
Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і в судовому розгляді клопотань від учасників кримінального провадження про обрання відносно нього запобіжного заходу не надходило, тому у суду не має законних підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу з власної ініціативи.

Керуючись ч. 2 ст. 373, статтями 374, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:
Затвердити угоду про примирення, укладену 03 серпня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003547 від 12.06.2015 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в доход держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1