АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 667/8796/15-к
Номер провадження: 11кп/791/99/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2016 року січня місяця 25 дня року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого судді:ОСОБА_2
Суддів: При секретарі: За участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні кримінальне провадження №0003902 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2015 року щодо:

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Херсона,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимий, якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначене покарання у виді позбавлення воля строком на два роки у кримінально виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 обрано у виді домашнього арешту.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що він 21.09.2015 року близько 17:00 год., перебуваючи на території Херсонського обласного державного ліцею, який розташований за адресою: м. Херсон, вул.Полтавська,89, повторно, переслідуючи прямий корисливий умисел, направлений на протиправне обернення чужого майна на свою користь, незаконно, шляхом вільного доступу таємно викрав сумку, яка лежала на землі біля паркану на проти входу до Херсонського обласного державного ліцею, вартістю 80 грн., в якій знаходилося майно, в результаті чого спричинив матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 490 грн. Також, продовжуючи свій єдиний умисел ОСОБА_7 таємно викрав шкіряний рюкзак, який лежав на землі біля паркану на проти входу до Херсонського обласного державного ліцею, вартістю 500 грн., в якому перебувало майно, в результаті чого спричинив матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 750 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильною на його думку, кваліфікацією його дій. В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що він не вчиняв крадіжку, вважав, що речі не мають власника. Судом першої інстанції не враховано, що потерпілі претензій не мають та матеріальну шкоду відшкодував у повному обсязі. Крім того, суд першої інстанції відмовив в затвердженні угоди про примирення укладеної між підозрюваним ОСОБА_7 та потерпілими.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.11.2015 року змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на три місяці. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що під час досудового розслідування між потерпілими та підозрюваним було укладено угоду про примирення та узгоджена міра покарання з іспитовим строком. Також суд не врахував що, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, матеріальні збитки потерпілим відшкодовано у повному обсязі, потребує постійного лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, в судових дебатах залишився на попередній позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним ) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися судом до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції дослідив та проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку та дійшов вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його винність підтверджується доказами по справі, а саме:

-свідченнями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які пояснили, що прибирали на території ліцею. Повернувшись після прибирання потерпіла ОСОБА_9 не знайшла своєї сумки, а потерпіла ОСОБА_10 свого рюкзака;

-свідченнями законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які пояснили, що їм зателефонували доньки та повідомили про крадіжку. У зв`язку з цим на наступний день вони звернулись до міліції;

-протоколом огляду від 25.09.2015 року(а.п.82-83);

-протоколом огляду від 06.10.2015 року (а.п. 85-86);

-протоколом про проведення слідчого експерименту від 26.10.2015 року та досліджений в судовому засіданні суду першої інстанції відеозапис на компакт диску до цього протоколу ( а.п. 92-96), з якого убачається, що ОСОБА_7 при проведенні слідчої дії детально показав та розповів, як викрав рюкзак та сумку.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши зібрані по кримінальному провадженню докази, врахувавши обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, думку законних представників потерпілих, які заявили про відсутність претензій з їх боку до обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкцій інкримінованого злочину, призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника на те, що він не вчиняв крадіжку та майно не мало власника, спростовуються показами обвинуваченого та його діями. Крім того потерпіла ОСОБА_9 , яка пояснила що при перегляді відеозапису з камер відеоспостереження ліцею побачила, що ОСОБА_7 декілька разів проходив поруч з покладеними дітьми сумками, а потім забрав сумку та рюкзак. Отже, обвинувачений перед вчиненням крадіжки пересвідчився у відсутності наявності будь яких осіб, що не є властивим людині, яка сприймає речі покинутими і мав намір їх забрати.

Доводи обвинуваченого та захисника про те , що судом першої інстанції не враховано, що потерпілі претензій не мають не є самостійною підставою для пом`якшення покарання, та не давали достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про те, що він матеріальну шкоду відшкодував потерпілим у повному обсязі, так як викрадені речі були передані під розписки (а.п. 80-84) представникам потерпілих органами досудового слідства. Тобто фактично ці речі обвинувачений не повертав потерпілим, та який після викрадення майна розпорядився ним на власний розсуд.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що суд першої інстанції ухвалою від 10.11.2015 року відмовив в затвердженні угоди про примирення укладеної між підозрюваним ОСОБА_7 та потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , в присутності представників неповнолітніх потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , в якій узгоджена міра покарання з іспитовим строком, на думку колегії суддів ухвала суду першої інстанції постановлена, відповідно до вимог ст.474 КПК України та оскарженню не підлягає.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника про те, що ОСОБА_7 потребує постійного лікування, так як з медичної довідки (а.п.78) убачається, що обвинувачений знаходиться на лікуванні у Херсонському обласному наркологічному диспансері, та не є підставою для звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, враховуючи особу обвинуваченого.

Викладені в апеляційній скарзі доводи захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 характеризується за місцем проживання позитивно спростовуються характеристикою начальника СДІМ Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 22.10.2015 року ( а.п. 38).

Доводи захисника, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції незаконний та необґрунтований у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що знаходиться під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.
Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4