АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1252/15 Справа № 206/326/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000190, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2013 року, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , прокурора прокуратури Дніпропетровської області на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року, ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих
адвоката ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року, ОСОБА_7 виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад цього злочину.
Позовну заяву ОСОБА_12 до ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишено без розгляду.
Вироком суду вирішено питання речових доказів.
В поданих апеляційних скаргах ставиться питання про таке.
Прокурор просить скасувати вирок суду як незаконний у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та ухвалити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а також стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 9767, 84 грн.
Обґрунтовуючи доводи скарги, прокурор вказує на те, що при прийнятті рішенняпро недоведеність вини ОСОБА_7 , суд вказав на недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме: карти пам`яті «Transcend» об`ємом 32 гб. з відеореєстратора та висновку судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 4175/4176/4177/6717 від 18 червня 2014 року, проте, на думку прокурора, зазначені висновки суду не відповідають дійсності, оскільки в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 квітня 2013 року слідчим вказано, що вилучався цифровий електромагнітний носій карта пам`яті «Transcend» об`ємом 32 гб. з відеореєстратора. Також, судом не взято до уваги, що факт вилучення зазначеного відеореєстратора з картою пам`яті підтвердив свідок ОСОБА_13 , який добровільно передав працівникам міліції його та на якому працівники міліції оглядали відеозапис дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо на місці ДТП. Також, на думку прокурора, при визнанні карти пам`яті недопустимим доказом та посиланні на те, що слідчим протягом 5 днів вилучена карта пам`яті не оглядалась і жодних процесуальних дій з нею не виконувалось, судом допущені висновки, які суперечать вимогам КПК України, оскільки будь-яких вимог щодо строків проведення слідчих дій, окрім розумних строків, чинний КПК України не передбачає. Окрім того, прокурор вказує, що безпідставною є оцінка судом дій слідчого як бажання виправити допущені помилки шляхом звернення 29 квітня 2013 року до суду з питанням про надання тимчасового доступу до карти пам`яті. Прокурор зазначає, що діючий КПК взагалі не містить прямої норми щодо обов`язкового звернення слідчого до слідчого судді з отриманням тимчасового доступу до речей та документів, які були вилучені під час огляду місця. Прокурор звертає увагу суду апеляційної інстанції й на те, що суд у мотивувальній частині вироку без проведення жодних експертних досліджень, самостійно зазначив дані, що елементарне «зжимання» відеозапису за допомогою відеоредактора, доступного кожному користувачеві ПК, тягне за собою погіршення якості зображення, що унеможливило встановлення експертами відстаней між автомобілями.
Потерпілий ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку як незаконного та ухвалення нового вироку, яким слід визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що вина ОСОБА_14 повністю доведена та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а висновки суду щодо відсутності вини ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам провадження. Також звертає увагу на те, що висновки суду щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні, зокрема, карти пам`яті «Transcend» з відеореєстратора, наданого стороною обвинувачення, є необґрунтованими.
З вироку суду вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, вчиненого при таких обставинах.
15 квітня 2013 року, приблизно о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Ленд Крузер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_15 , рухався по проїжджій частині вул. Маршала Маліновського у м. Дніпропетровську з боку Мерефо-Херсонського мосту в напрямку проспекту ім. Газети «Правда» зі швидкістю приблизно 75 км/год. Під час руху по вул. Маршала Маліновського м. Дніпропетровська ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, виявивши на своїй смузі руху автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_16 , не прийняв заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та продовжив рух, внаслідок чого в районі будинку № 66-А здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , який здійснював маневр розвороту ліворуч та знаходився на смузі руху автомобіля «Тойота Ленд Крузер», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. п. 1.3., 1.5, 1.7, 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху України та порушення ним п. 12.3 Правил Дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди - зіткненням з автомобілем «ЗАЗ 110307» під керуванням ОСОБА_16 . Внаслідок дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що призвели до настання смерті

ОСОБА_16 судовому засіданні прокурор, підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні. При цьому, прокурор акцентував увагу суду апеляційної інстанції на тому, що при фіксуванні судового розгляду судом допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, оскільки звукозапис допиту експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в режимі відіоконференції є нерозбірливим та недоступним для перегляду.

Обвинувачений та його захисники вважали необхідним залишити апеляційні скарги прокурора та потерпілого без задоволення, а вирок суду без змін.
Потерпілі та їх представник підтримали апеляційні скарги, подані потерпілим ОСОБА_6 та прокурором, просили їх задовольнити.
Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційних скаргах і зпівставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону, як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції дотримано не було.
Разом з цим, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону,невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає спроможними.
Відповідно до ст. 419 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було заявлено клопотання (т. 3 а.с. 18) про дослідження під час судового розгляду певних доказів, яке він підтримав під час судового розгляду.

Тоді як, недослідженими судом залишились заявлені прокурором докази, а саме: висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_7 (т.1 а.п.24), копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (т.1 а.п.27), копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Тойота Ленд Крузер» та водійське посвідчення ОСОБА_7 (т.1 а.п.49), протоколи проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 від 17.01.2014 року (т.1 а.п.157-161) та від 10.10.2014 року (т.1 а.п.223-228), матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 ( т.1 а.п. 69, 91-92, 103-107) та відповідно цим доказам не надана правова оцінка в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, що, на переконання колегії суддів, свідчить про неповноту судового розгляду.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В той же час суд, в порушення вимог ст. 22 КПК України, за власною ініціативою, без клопотання учасників судового провадження, дослідив висновок експертизи відеозвукозапису №7693/13-35 від 09 жовтня 2013 року, та помилково дійшов висновку, що вилучена під час досудового розслідування і надана суду карта пам`яті «Тranscend» ні є однією й тією ж, та ідентичність запису на цих картах є сумнівною, тоді як ця експертиза такого висновку не містить, тобто, на думку колегії суддів, має місце невідповідність висновківсуду фактичним обставинам провадження.
Заслуговують на увагу доводи прокурора і про те, що суд в мотивувальній частині вироку без жодних висновків спеціалістів та без проведення експертних досліджень, самостійно і необґрунтовано дійшов висновку, що «елементарне «зжимання» відеозапису за допомогою відеоредактора, доступного кожному користувачеві ПК, тягне за собою погіршення якості зображення, що унеможливило встановлення експертами відстаней між автомобілями».
Також, перевіркою доводів прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 27 КПК України встановлено, що вони є обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ч. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійсненний судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Разом з тим, із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження вбачається, що запис на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, в повній мірі не прослуховується.

Так, судом першої інстанції для усунення протиріч у висновках проведених автотехнічної експертизи № 70/27- 70 від 25 березня 2014 року та комплексної судової експертизи відео-звукозапису, фототехнічної, транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи № 4175/4176/4177/6717 від 18 червня 2014 року, були допитані в режимі відіоконференції експерти ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і їх показання, в сукупності із іншими доказами, покладені в основу вироку.

Тоді як, запис на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове засідання 27 березня 2015 року, в зазначеній частині не прослуховується та тягне за собою, згідно з ч. 6 ст. 107 КПК України, недійсність відповідних процесуальних дій під час судового розгляду кримінального провадження та отриманих внаслідок її вчинення результатів.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що при ухвалені вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що, відповідно до вимог ст. ст. 412, 415 КПК України, є безумовною підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно ж до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Тоді як, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом, тому колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості перевірити правильність оцінки показань експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 судом першої інстанції та винесення рішення по суті, оскільки жодна зі сторін в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження наведених обставин та доказів не заявила.

Частиною 2 статті 415 КПК України передбачено, що, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У зв`язку з чим, скасовуючи вирок суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого, однак вважає, що вони, підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, зокрема, доводи потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 про проведення додаткової експертизи щодо відеозапису ДТП, як такі, що мають суттєве значення у кримінальному провадженні.
Отже, при новому розгляді суду першої інстанції, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, с дотриманням прав всіх учасників судового провадження слід ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити за матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_7 новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4