АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/53/16-к Номер провадження 11-сс/786/32/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляцією ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Полтавської області та щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Североморськ Мурманської області РФ, громадянина РФ, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ,-

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення його видачі (екстрадиційний арешт) до 10 березня 2016 року.

Ухвалюючи рішення слідчий суддя, зокрема, зазначив, що 28 грудня 2015 року заступником Генерального прокурора України винесенео постанову про видачу (екстрадицію) до РФ громадянина цієї держави ОСОБА_8 , який у зв`язку з цим може переховуватися від правоохоронних органів, не має постійного місця проживання на території України, не працює, за станом здоров`я може утримуватися в СІЗО, а усі ризики, наведені в ухвалі слідчого судді від 22 липня 2015року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді, якою той всупереч вимог ч.3ст.183КПК України, не визначив йому розмір застави та обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.Свої вимоги мотивує тим, він раніше не судимий і не вчиняв злочину, який йому інкрімінується слідчими органами РФ, готовий до співпраці зі слідством, від якого не уникав, займаєтся підприємницькою діяльністю, має постійне місце проживання, проживав у цивільному шлюбі і має намір зареєструвати ці відносини.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримували апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 про законність ухвали слідчого судді та необхідність залишення її без змін, дослідивши матеріали подання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

У відповідності з положеннями ч.10, 11 ст. 584 КПК України екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього терміну слідчий суддя суду, за клопотанням прокурора, не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Згідно ч.1, 2 ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Судом першої інстанції, на підставі досліджених матеріалів провадження, встановлені наступні обставини.

23.05.2013 року компетентні органи Російської Федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, звернулись до Генеральної прокуратури України із запитом щодо екстрадиції (видачі) ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за шахрайство.

Згідно з наданими російською стороною документами, 11.04.2012 року першим відділом СЧ по РОКД СУ УВС по ЗАО ГУ МВС Росії по м. Москва порушено кримінальну справу №96117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.159 КК РФ, за фактом вчинення ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 шахрайських дій.

06.12.2012 року по кримінальній справі винесено постанову про притягнення ОСОБА_8 в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.159-4, ч.3 ст.159-4, ч.4 ст.159 КК РФ.

07.12.2012 року обвинувачений ОСОБА_8 оголошений в розшук, а 14.01.2013 року у міжнародний розшук.

Постановою Нікулінського районного суду м. Москви від 18.01.2013 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_8 є громадянином Російської Федерації. Під час екстрадиційної перевірки Указом Президента України від 10 жовтня 2014року ОСОБА_8 визнано таким, що втратив громадянство України (а.с.77)

Згідно українського законодавства інкриміновані запитуваною стороною ОСОБА_8 протиправні дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за який установлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а відтак і екстрадиційним злочином.

22.07.2015 року Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Полтавської області проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_8 компетентним органам Російської Федерації та надано завірену копію запиту про екстрадицію.

28.12.2015 року постановою заступника Генерального прокурора України було прийнято рішення про видачу до РФ громадянина тієї ж держави ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів на території РФ (а.с. 166).

Твердження сторони захисту про те, що після відмови у 2013році Генеральною прокуратурою України у видачі ОСОБА_8 до РФ, запит про його видачу втратив чинність та у подальшому не підтверджений процесуальними документами, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки такого рішення про відмову у видачі Сидорова насправді не ухвалювалося. Встановлено, що насправді, за постановою заступника Генерального прокурора України від 13.09.2013року було скасовано постанову про його видачу через наявність на той час громадянства України, і за постановою заступника прокурора м.Києва ОСОБА_8 був звільнений з-під варти. В послідуючому, після втрати Сидоровим громадянства України, як було указано вище, юридичні перешкоди для його видачі відпали.

Із змісту постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10 від 28 грудня 2015року про видачу ОСОБА_8 вбачається, що запит російської сторони та інші документи про його видачу оформлені відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957року та Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993року, якими врегульовано відносини між Україною та Російською Федерацією з питань екстрадиції.

Стаття 9 Конституції України закріплює положення про те, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стаття 19 Закону України від 29.06.2004р. «Про міжнародні договори України» визначає, що чинні міжнародні договори України застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Отже враховуючи, що процесуальне рішення про видачу Сидорова до РФ вже прийнято, воно є чинним і ніким не скасовано, а передача особи іншій державі в порядку екстрадиції передбачає її затримання та тримання під вартою, колегія суддів вважає, що за таких обставин зміна запобіжного заходу ОСОБА_8 на менш суворий наразі є неможливою, а тому судове рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 є обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2016 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 без змін Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 (підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2