ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-11км16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , особи, щодо якої кримінальне провадження закрите, ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-11 КМ 16 за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ?
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, уродженку та жительку

АДРЕСА_1 , таку, що у силу ст. 89 КК України, судимості не має -

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 191 КК України, та призначено за відповідними нормами кримінального закону покарання:
- за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від його відбування у зв`язку із закінченням строку давності;
- за ч. 2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунального підприємства «Коропське РБТІ» 498 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вироком вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона, обіймаючи посаду директора комунального підприємства Коропське РБТІ, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинила кримінальні правопорушення за наступних обставин.
24 грудня 2010 року протягом дня засуджена, з метою привласнення скретч-карток на пальне та добових коштів на відрядження у сумі 30 гривень, знаходячись у приміщенні КП Коропське РБТІ, розташованому по вулиці Кибальчича, 1 у смт Короп Чернігівської області, підробила офіційні документи: склала та видала завідомо неправдиві накази № 33 від 24 грудня 2010 року про відрядження її та ОСОБА_8 до міста Чернігова та № 34 від 24 грудня 2010 року про відрядження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 до міста Києва; підписала та відмітила завідомо неправдиве посвідчення про відрядження на своє ім`я, датоване 24 грудня 2010 року.
Шляхом підроблення зазначених документів ОСОБА_6 24 грудня 2010 року незаконно заволоділа скретч-картками на бензин № № 05, 02, 4, 03 на загальну кількість пального 60 літрів, загальною вартістю 468 гривень, та виділеними на відрядження добовими коштами у сумі 30 гривень, якими розпорядилася на власний розсуд. Вказані скретч-картки було використано на автозаправній станції ТОВ «Лефіда» у смт Короп: 23 грудня 2010 року о 14 годині 12 хвилин; 24 грудня 2010 року о 14 годині 25 хвилин; 26 грудня 2010 року об 11 годині 20 хвилин; 26 грудня 2012 року об 11 годині 23 хвилини. Зазначеними діями ОСОБА_6 завдала КП «Коропське РБТІ» матеріальної шкоди на загальну суму 498 гривень.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року скасовано, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито за недоведеністю її вини у вчиненні злочинів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.
Закриваючи кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що поданими сторонами доказами, зокрема, показаннями обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , даними наказу про відрядження № 33 від 24 грудня 2010 року, подорожніх листів, книги їх реєстрації, повідомлення головного лікаря Коропської центральної районної лікарні щодо тимчасової непрацездатності ОСОБА_8 , висновку судової почеркознавчої експертизи № 28 від 18 січня 2013 року, копії листа Бюро технічної інвентаризації «Укртехінвентаризація», постанови Коропського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2011 року щодо ОСОБА_11 , вироку цього ж суду від 27 травня 2011 року щодо ОСОБА_6 , роздруківок телефонних з`єднань абонентів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 і ОСОБА_9 щодо їх місцезнаходження з 23 по 28 грудня 2010 року, не підтверджено поза розумним сумнівом недостовірності зазначених в обвинуваченні наказів та посвідчення про відрядження, відсутності фактичних відряджень ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підставі зазначених документів, неправомірності виплати добових, а також одержання особисто обвинуваченою скретч-карток на пальне й обернення їх на свою користь.
При цьому апеляційний суд звернув увагу на відсутність на підприємстві «Коропське РБТІ» фактичної або документальної нестачі 60 літрів бензину на суму 468 гривень і 30 гривень добових.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Мотивуючи наведене, зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України, дав показанням обвинуваченої, свідків та письмовим доказам іншу оцінку, безпосередньо не дослідивши їх у судовому засіданні. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не мотивував своїх висновків про неприйняття до уваги доказів обвинувачення, досліджених місцевим судом, та при скасуванні вироку суду першої інстанції не зазначив, які норми закону судом порушено і в чому полягають такі порушення. Як вказує автор скарги, апеляційний суд допустив істотні протиріччя щодо підстави закриття кримінального провадження, вказавши в ухвалі як на таку підставу на недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину й одночасно пославшись на п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, що передбачає закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 подала заперечення, в яких наводить доводи щодо законності й обґрунтованості ухвали апеляційного суду, просить залишити її без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, з`ясувавши думку ОСОБА_6 , яка заперечувала обґрунтованість касаційної скарги прокурора, вказуючи на законність ухвали суду апеляційної інстанції щодо неї, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Апеляційний розгляд, згідно з ч. 1 ст. 405 КПК України, здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Наведених вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Мотивуючи власні висновки про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд послався, як на джерела доказів та проаналізував в ухвалі, зокрема, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дані наказу про відрядження № 33 від 24 грудня 2010 року, подорожніх листів, книги їх реєстрації, повідомлення головного лікаря Коропської центральної районної лікарні, копії листа Бюро технічної інвентаризації «Укртехінвентаризація», роздруківок телефонних з`єднань ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші письмові докази.

Однак зазначені докази, всупереч вимогам ст. 23 КПК України, предметом безпосереднього дослідження суду апеляційної інстанції не були.
Як вбачається з матеріалів судового провадження і технічного запису процесу в апеляційному суді, судом ставилися запитання ОСОБА_6 щодо обставин кримінального правопорушення лише при з`ясуванні її позиції щодо апеляційних скарг і заслуховуванні відповідних доводів у порядку ч. ч. 2, 3 ст. 405 КПК України.
Повторного допиту обвинуваченої як окремої процесуальної дії, з дотриманням процедури, передбаченої ст. 351 КПК України, апеляційний суд не проводив.
У ході з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, суд апеляційної інстанції обмежився відтворенням технічного запису показань у судовому засіданні місцевого суду свідка ОСОБА_12 , на порушення порядку допиту якої судом першої інстанції ОСОБА_6 посилалася в апеляційній скарзі.
При цьому показанням обвинуваченої, решти свідків та всім письмовим доказам апеляційний суд дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, без дослідження їх у судовому засіданні, чим порушив принцип безпосередності судового розгляду.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Отже, зазначеною правовою нормою законодавцем регламентовано порядок дій суду апеляційної інстанції за наявності клопотань учасників судового провадження.
Поряд з тим, згідно з п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження показань, речей і документів належить до загальних засад кримінального провадження. Такі засади є нормами вищого ступеня нормативності і згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України підлягають застосуванню, зокрема, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.
Судове рішення у кримінальному провадженні, яке є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права, у будь-якому разі повинно відповідати передбаченим ч. 3 ст. 370 КПК України вимогам обґрунтованості.
Враховуючи викладене, відсутність клопотань сторін про повторне дослідження доказів не позбавляє апеляційний суд права вчинити такі дії з власної ініціативи за наявності достатніх підстав вважати, що обставини, які можуть підтверджуватися чи спростовуватися відповідними доказами, встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Крім цього, як слушно зазначає прокурор у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції допустив в ухвалі істотні протиріччя при формулюванні підстав закриття кримінального провадження.
Як вбачається зі змісту мотивувальної частини ухвали, за результатами апеляційного розгляду суд дійшов висновків, що докази для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді не встановлені і можливості отримати їх вичерпані.
На цю ж підставу закриття кримінального провадження апеляційний суд по суті вказав і у резолютивній частині прийнятого рішення. Водночас, у резолютивній частині ухвали суд послався на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким передбачено закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду необхідно усунути порушення, вказані в даній ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно перевірити викладені в апеляційних скаргах доводи та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3