В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.12.2015 Справа №607/13086/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000818 від 31 березня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вербовець Лановецького району Тернопільської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого охоронцем Тернопільського національного економічного університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
31 березня 2015 року, о 01 годині 15 хвилин, у обвинуваченого ОСОБА_3 який разом із особою, відносно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності, перебуваючи в громадському місці - дворі Тернопільської обласної державної адміністрації, що по вул. Грушевського, 8 у м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 31 березня 2015 року, о 01 годині 15 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в громадському місці - дворі Тернопільської обласної державної адміністрації, що по вул.Грушевського, 8 у м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажному ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах ОСОБА_8 , що на той момент перебувала поблизу, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, безпричинно зловив ОСОБА_6 руками за верхній одяг і умисним поштовхом рук в грудну клітку, звалив його з ніг на землю. Після цього, коли ОСОБА_6 перебував у лежачому положенні на землі, то обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані одним умислом, умисно почав наносити йому удари руками та ногами у ділянку обличчя та по тулубу.

Під час того, як обвинувачений ОСОБА_3 наносив удари руками та ногами ОСОБА_6 , який знаходився у лежачому положенні на землі, то це побачила особа, відносно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності, яка приєдналася до злочинних дій ОСОБА_3 , та безпричинно з хуліганських спонукань умисно наніс ОСОБА_6 численні удари руками та ногами у ділянку голови та по тулубу.

Внаслідок злочинних дій особи, відносно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності та обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців лівої скроневої ділянки голови, лівих половин потиличної та лобної ділянок, нижньої повіки правого ока з поширенням на праву підочну ділянку та повік лівого ока з поширенням на ліву виличну і підочну ділянки, крововилив у білкову оболонку лівого очного яблука та синці лівої щоки (один із них з поширенням на ліву підщелепну ділянку), які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього в результаті злочинної діяльності особи, відносно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності та ОСОБА_3 було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_6 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканість.

Крім цього, 31 березня 2015 року, о 01 годині 20 хвилин, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував в дворі Тернопільської обласної державної адміністрації, що по вул. Грушевського, 8 у м. Тернополі, під час вчинення хуліганства, виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 31 березня 2015 року, о 01 годині 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , який перебував в дворі Тернопільської обласної державної адміністрації, що по вул. Грушевського, 8 у м. Тернополі, під час вчинення хуліганства, умисно наніс ОСОБА_6 , який перебував в положенні лежачи один удар ногою по правій руці, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза ліктьової кістки, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки у клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш ніж 21 день) розладом здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, згідно обвинувачення викладеного в обвинувальному акті. Також, ОСОБА_3 показав, що 31 березня 2015 року близько 01 години ніс службу як охоронець ТОВ «Максима» на території Тернопільської обласної державної адміністрації, що по вул. Грушевського, 8 у м. Тернополі. В цей час до нього підійшла ОСОБА_8 , у якої він побачив кров на обличчі. На його запитання хто її побив, ОСОБА_8 вказала на потерпілого ОСОБА_6 , який перебував на території Тернопільської облдержадміністрації. Тоді він провів затримання потерпілого ОСОБА_6 , під час якого наніс останньому декілька ударів ногами. У які саме частини тіла він наносив удари потерпілому не пригадує. Також у затриманні потерпілого йому допомагав ОСОБА_9 . У вчиненому розкаюється просить суд суворо його не карати, обіцяє в подальшому злочинів не вчиняти.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, його вік, стан здоров`я, конкретні обставини справи, позицію потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого. Обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , останньому слід призначити покарання в межах санкцій статтей обвинувачення за правилами ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, зможе виправити обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів.

Аналізуючи вищенаведене, суд, прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливі без відбування покарання, а тому вважає за можливе застосувати ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.75 КК України, суд, взяв до уваги те, що обвинувачений у вчиненому щиросердечно розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем праці, має на утриманні двоє малолітніх дітей, добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, який жодних претензій матеріального чи морального характеру до нього не має.

Вказані обставини дають підстави суду вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без відбування ним покарання, з встановленням йому іспитового строку.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, на нього слід покласти обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Підстав для застосування ст.69 КК України, суд не знаходить.

Цивільний позов ОСОБА_6 на загальну суму 120000 гривень залишити без розгляду, відповідно до заяви потерпілого.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України і призначити йому за цими статтями покарання:

-за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання засудженому ОСОБА_3 визначити у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 , відповідно до ст.76 КК України, в період дії іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 на суму 120000 гривень залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_10