справа № 488/2714/15-к
провадження № 1-кп/488/259/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2015 року Корабельний районний суд міста Миколаєва

у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3
.за участю
прокурора:ОСОБА_4
обвинуваченого:ОСОБА_5
захисника:ОСОБА_6
потерпілого:ОСОБА_7
законного представника потерпілого:ОСОБА_8

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Миколаєва, громадянин України, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
08.03.2015 року близько 18:30 години обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , на території СЗОШ № 33 міста Миколаєва, в ході сварки з потерпілим неповнолітнім ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взяв останнього правою рукою за задню область шиї, при цьому здавивши шию та наніс правою долонею удар в область потиличної частини голови потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден в області шиї, забоїв м`яких тканин потиличної області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в ході судового засідання обвинувачений свою провину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 125 КК України заперечив та пояснив, що 08.03.2015 року, в вечірній час, йому зателефонувала ОСОБА_11 та сказала, що його племінників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 б`ють на стадіоні. Прибігши на стадіон, обвинувачений зустрів племінників, які повідомили йому, що їх побили два хлопця, вказавши на них. Підійшовши до цих хлопців, обвинувачений спитав, хто бив його племінників, спитав їх прізвища. ОСОБА_14 сказали, що той, хто бив, вже пішов. Коли обвинувачений повернувся до племінників, вони вказали на одного з тих хлопців, з яким він до цього розмовляв, а саме, на потерпілого ОСОБА_15 , як на особу, яка їх штовхала. Повернувшись до потерпілого, обвинувачений взяв його за каптур, спитав у того прізвище, де він живе та пішов за ним додому, де той покликав батька. Обвинувачений розказав батькові потерпілого, якого знав наглядно тривалий час до цього, про те що сталося та пішов додому. Потерпілого не бив, також не хапав за шию, лише взяв за капюшон, щоб той не вбіг, але відпустив майже відразу. У зв`язку із спричиненням в цей день його племіннику, ОСОБА_16 , тілесних ушкоджень, було відкрите кримінальне провадження.
Винність ОСОБА_17 у скоєні вищевказаного кримінального правопорушення (злочину), незважаючи на її невизнання обвинуваченим, підтверджується іншими доказами, дослідженими судом.

Так, з показань допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що в ході гри у футбол між братами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та ОСОБА_20 виник конфлікт, який був пов`язаний із тим, що останній хотів, щоб брати покинули гру. Потерпілий намагався припинити конфлікт, але сам нікому удари не наносив, ані ОСОБА_13 , ані ОСОБА_21 не бив та не штовхав. ОСОБА_13 та ОСОБА_22 пішли зі стадіону, через деякий час підбіг обвинувачений, взяв потерпілого за шию (каптура у потерпілого не було), спитав, де інший хлопець, який бив його племінників, тобто ОСОБА_23 . Окрім того, обвинувачений вдарив потерпілого один раз по потилиці, два рази по щоці, здавлював шию та тримав за вухо. Потім обвинувачений спитав, де живе потерпілий, той відповів, назвав своє прізвище, з`ясувалося, що обвинувачений знайомий з його батьком і вони разом пішли додому до потерпілого.

Наведені показання потерпілого, за винятком нанесення йому обвинуваченим ударів, узгоджуються також із показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який суду пояснив, що в ході гри у футбол ОСОБА_13 та ОСОБА_22 почали кидатися камінням та плюватися в самого свідка, потерпілого та ОСОБА_25 , тому що їх виганяли з поля. У відповідь на це ОСОБА_23 почав бити братів ОСОБА_26 , повалив їх на землю, потерпілий намагався їх розборонити, але сам нікого не бив, не штовхав. ОСОБА_13 та ОСОБА_22 пішли з поля, але згодом повернулися із обвинуваченим, який підійшов до потерпілого, почав питати, хто бив його племінників, руками взяв потерпілого за шию, що свідок бачив добре, адже в цей момент був поруч із потерпілим, ударів при цьому не наносив.

Свідок ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суду пояснив, що разом з іншими хлопцями він грав у футбол біля 33-ої загальноосвітньої школи в місті Миколаєві. Один з гравців ,а саме ОСОБА_28 , почав виганяти з поля ОСОБА_13 та ОСОБА_21 , між ними почалася суперечка, потім бійка, при цьому потерпілий ОСОБА_15 ударів нікому не наносив. Хтось із братів ОСОБА_26 подзвонив по телефону, після чого, коли ОСОБА_25 вже не було, на поле прийшов обвинувачений та після розмови зі своїми племінниками підійшов до потерпілого ОСОБА_15 , взяв його за комірець та повів додому, ударів при цьому не наносив. Свідок ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 надав суду показання, що аналогічні показанням ОСОБА_27 .

Таким чином, показання вказаних трьох свідків, по суті, є аналогічними, за винятком того, що ОСОБА_24 вказує на те, що обвинувачений взяв потерпілого безпосередньо за шию, а ОСОБА_29 та ОСОБА_27 говорять про те, що обвинувачений тримав потерпілого за комірець.

У той же час, суд зазначає, що показання і потерпілого і свідків суперечать показанням обвинуваченого про те, що він тримав потерпілого за каптур, при цьому сам потерпілий вказує, що у нього взагалі не було каптура на одязі, що також підтверджується показаннями допитаного в якості свідка законного представника потерпілого його батька, ОСОБА_8 , який суду пояснив, що 08.03.2015 року обвинувачений йому повідомив про те, що потерпілий побив когось з дітей. Свідок на це відповів, що діти можуть між собою розібратися самостійно, без допомоги дорослих, після чого обвинувачений пішов. Коли потерпілий умився, свідок помітив у нього тілесні ушкодження - подряпина на щоці та садни на шиї. На питання звідки вони, той відповів, що їх спричинив обвинувачений, а раніше він про це не сказав батькові, тому що боявся. Пам`ятає, що син був вдягнений у гольф та спортивну куртку, без каптура.

Свідок ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 суду пояснив, що підчас гри в футбол ОСОБА_28 почав виганяти з поля його брата ОСОБА_31 , вони почали штовхатися між собою, потім потерпілий вдарив ОСОБА_32 по спині, той впав, після чого ОСОБА_23 почав бити його ногами. В цей час свідкові подзвонила ОСОБА_11 , свідок їй про це повідомив, через деякий час прийшов ОСОБА_33 і, взявши потерпілого за одяг, щоб той не вбіг, почав з ним розмовляти, але не бив його. Через кілька хвилин обвинувачений та потерпілий пішли в бік дома потерпілого, а свідок із братом пішли до себе додому. Аналогічні показання дав суду і свідок ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Показання вказаних свідків узгоджуються також із показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що 08.03.2015 року, ввечері, подзвонила своєму онукові ОСОБА_35 , щоб дізнатися, як в нього справи. Той по телефону повідомив їй, що його брата ОСОБА_36 побили двоє хлопців, при цьому плакав. Свідок подзвонила ОСОБА_37 , той пішов з`ясувати, що сталося. Через деякий час онуки повернулися та розповіли, що їх виганяли з поля, не хотіли з ними грати, один з хлопців їх штовхнув, інший почав бити, а коли ОСОБА_33 прийшов, то просто взяв одного з хлопців за куртку та повів до його батьків.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.п. 25) вбачається, що 08.03.2015 року о 20:00 годині ОСОБА_8 заявив про спричинення в цей же день обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень в області голови та тулубу. Інформація про отримані потерпілим тілесні ушкодження викладена у довідці Миколаївської обласної дитячої лікарні від 08.03.2015 року (а.п. 26).

З висновку експерта № 37 від (а.п. 28) вбачається, що у потерпілого наявні ушкодження у вигляді саден в області шиї, забою м`яких тканин потиличної області, які утворилися від спричинення потерпілому не менше двох травматичних дій.

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_38 , який пояснив, що забій м`яких тканин потиличної області міг утворитися внаслідок удару, а садни внаслідок дії нігтів при скольженні пальців рук по шкірі шиї потерпілого, таким чином, потерпілому було спричинено 2 травматичні дії. При цьому експерт заперечив можливість утворення таких саден від стискання шиї потерплого через його одяг. Також експерт підтвердив, що дана експертиза проведена у повному обсязі ним особисто, але на момент її закінчення не було технічної можливості роздрукувати її текст, а коли ця можливість з`явилася, він вже був у відпустці, тому текст експертизи підписаний експертом ОСОБА_39 , який також є судово-медичним експертом.

З урахуванням показань експерта, суд вважає, що досліджений в судовому засіданні висновок експерта № 37 12.03.2015 року є належним та допустимим доказом.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд враховує, що більшість допитаних свідків (зокрема, усі без винятку очевидці події) є неповнолітніми, у віці 11-13 років, а свідки ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , окрім того, є родичами обвинуваченого. Також родичем обвинуваченого є свідок ОСОБА_11 , а батьком потерпілого свідок ОСОБА_8 , а тому суд виважено підходить до перевірки їх показань шляхом співставлення з іншими доказами дослідженими судом та відмічає, що факт взяття обвинуваченим рукою в області шиї потерпілого не заперечувався жодним з учасників провадження, у тому числі й самим обвинуваченим. При цьому потерпілий та свідок ОСОБА_24 стверджували, що обвинувачений тримав потерпілого безпосередньо за шию, свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , вказували, що це був комірець, а обвинувачений та свідки ОСОБА_40 та ОСОБА_41 зазначили, що обвинувачений тримав потерпілого за каптур. Показання усіх без винятку неповнолітніх свідків суд оцінює з урахуванням того, що вони стосувалися родичів, друзів, знайомих цих неповнолітніх свідків, а подія, очевидцями якої вони стали, безумовно була пов`язана із сильним хвилюванням внаслідок конфлікту із застосуванням фізичної сили спочатку між дітьми, а потім з боку дорослого по відношенню до дитини.

Суд враховує також і те, що за фактом спричинення ОСОБА_42 тілесних ушкоджень було відкрите кримінальне провадження, яке 05.10.2015 року закрите за відсутністю складу злочину (а.п. 29).

Враховуючи вказані суперечності у показаннях свідків, зважаючи на показання експерта ОСОБА_43 стосовно механізму утворення саден, суд доходить до висновку про доведеність спричинення обвинуваченим цих тілесних ушкоджень. Алогічний висновок суд також робить стосовно забою м`яких тканин потиличної області потерпілого, наявність якого була встановлена при первісному огляді потерпілого лікарем та підтверджується висновком експерта. Таким чином, суд відмічає що логічні та послідовні показання потерпілого, які узгоджуються із іншими дослідженими доказами, суд вважає достовірними.

З іншого боку, не ставлячи під сумнів показання потерпілого, суд зазначає, що на доведення нанесення обвинуваченим потерпілому ударів долонею по щоці суду інших доказів окрім показань потерпілого, представлено не було, що не може бути визнано судом як доведення вини обвинуваченого у нанесенні ударів по обличчю потерпілого поза розумним сумнівом, а нанесення обвинуваченим другого удару по потилиці потерпілого не підтверджується навіть потерпілим.
З урахуванням викладеного, суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 в частині, що не підтверджуються іншими доказами, також до показань обвинуваченого, вважаючи обрану останнім позицію способом захисту від обвинувачення із метою уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. Інші ж допитані судом свідки не були очевидцями події, надавали або показання з чужих слів, або їх показання стосувалися обставин виникнення конфлікту та його завершення, вже після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

У той же час, в судовому засіданні не були встановлені обставини, які свідчать про те, що свідки чи потерпілий мають підстави оговорювати обвинуваченого, сам обвинувачений також не заявляв суду про наявність таких підстав.

Таким чином, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікує його дії, а саме спричинення потерпілому ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження за частиною 1 статті 125 КК України.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він повнолітній (а.п. 30), раніше в силу статті 89 КК України не судимий (а.п. 31-32), не працює, на обліку у лікаря-нарколога (а.п. 33, 34), лікаря-психіатра (а.п. 35) та військовому обліку (а.п. 36) не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 37).

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 67 КК України, суд вважає вчинення злочину щодо малолітнього.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, сукупність усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, особистість обвинуваченого, про що детально вказано вище, встановлену обставину, що обтяжує покарання.

Таким чином, суд доходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у розмірі, достатньому для виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 Кримінально-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1