АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1027/15 Справа № 209/5018/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001205 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:-
12 жовтня 2006 року Дніпровським райсудом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. 309 ч.2, 70 ч.4, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
18.06.2007 р. Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.186 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбутий термін 6 місяців та остаточно до відбуття призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.307, ч.2ст.317 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.307, ч.2ст.317 КК України.
Обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурором у кримінальному провадженні прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_10 подані апеляційні скарги на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.317 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; ч.2ст.307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; на підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбуття призначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст. 317 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; ч.2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначено 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги з доповненнями мотивує тим, що суд поклав в основу обвинувачення докази, які є сумнівними, так, на його думку,
- поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які приймали участь при контрольній закупці та обшуку квартири, є зацікавленими особами, так, ОСОБА_11 є колишнім працівником міліції,
-відеозапис контролю оперативної закупки є незаконним, оскільки поняті нічого про камеру не знали, тоді як відеозапис проводивсь у присутності понятих,
-у кримінальному провадженні не було проведено слідчих дій, оскільки слідчий ОСОБА_13 лише здійснювала відкриття матеріалів досудового розслідування, з якими він так і не встиг ознайомитися,
-судом першої інстанції було відмовлено у проведенні дактилоскопічної експертизи на визначення наявності відбитків його пальців на речовому доказі медичному шприці,
-ніяких дій щодо продажу психотропної речовини він не вчиняв, покупець ОСОБА_14 межі квартири з використаним шприцем не покидав, оскільки згідно відеозапису використаний шприц пропав, згідно матеріалів кримінального провадження йому видавали шприц однієї марки, а на експертизу був наданий інший шприц, що свідчить про фальсифікацію доказів та недійсність результатів експертизи,
-судом не надано оцінки розходженням у показах свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які давали різні свідчення щодо кольору автомобіля, його марки, технічного засобу та чи зустрічали по дорозі вони дівчинку,
-не було встановлено мотиву вчинення злочину,
-вважає, що порушення норм чинного законодавства також полягає у тому, що ОСОБА_14 є наркоманом, закупку здійснював на прохання працівників міліції, а тому перебував під їх тиском,
-обшук квартири вважає був проведений незаконно, оскільки не була включена із самого початку камера, вилучена купюра, номер якої співпав із тим, що надававсь для закупки, була підкинута,
-відсутні підстави для кваліфікації його дій як вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також умисел на виготовлення психотропної речовини з метою збуту, оскільки ОСОБА_9 є його цивільною дружиною,
-не було йому вручено вирок та ксерокопії допиту понятих в ході досудового слідства,
-відсутні дані про отримання коштів для проведення контрольної закупки,
-зазначені обставини ставлять під сумнів участь понятих при проведенні слідчих дій.
В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_9 з доповненнями остання просить скасувати вирок, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що судом допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Судом не було встановлено мотив злочину, не доказано кваліфікації її дій як вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також умисел на незаконне виготовлення психотропної речовини, її зберігання з метою збуту, оскільки вона не є його дружиною, а проживала в квартирі ОСОБА_8 без реєстрації, без законних підстав, крім того, посилається на інші доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_8 .
Прокурор в апеляційній скарзі просив вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати через невідповідність призначеного судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через істотні порушення кримінального та кримінального процесуального закону. Постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.307 КК України- у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, за ч.2 ст.317 КК України- у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно визначити ОСОБА_8 до відбуття 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.Зазначити при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених. Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області витрати на проведення судових хімічних експертиз у сумі 1772,92 гривень.
Вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що судом призначено ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також допущено істотне порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону. Не оспорюючи фактичних обставин, що встановлені судом першої інстанції, прокурор вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд в достатній мірі не врахував підвищену суспільну небезпеку скоєного та особу обвинуваченого, який був судимий за тяжкий злочин, судимість не погашена, що свідчить про його стійку протиправну поведінку та небажання ставати на шлях виправлення. Крім того, судом не зазначено в порушення вимог ст.374 КПК України обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених та не прийняв рішення щодо процесуальних витрат на проведення судових хімічних експертиз.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що судимості погашені, він має тяжкі хвороби, судом не було враховано, що речовий доказ шприц одноразовий не відповідає тому, що зафіксований у матеріалах кримінального провадження, судом було відмовлено у проведенні дактилоскопічної експертизи на виявлення відбитків пальців на речовому доказі, у вироку суду не правильно зазначено про наявні у нього судимості.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх захисник ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтримали вимоги апеляційних скарг, поданих на вирок суду обвинуваченими, проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора заперечували.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинувачених заперчував.
За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними за ст. 307 ч.2 КК України у незаконному виготовленні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та за ст. 317 ч.2 КК України, як надання приміщення для незаконного вживання психотропних речовин групою осіб за таких обставин:
2 липня 2014 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 за попередньою змовою в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3 у невстановлений судовим слідством час з маючих в них інгредієнтів незаконно, з метою подальшого збуту виготовили особливо небезпечну речовину «метамфетамін», у невстановленій слідством кількості, яку в подальшому зберігали за вищезазначеною адресою з метою збуту.
Далі, 2 липня 2014 року о 09.30 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 за попередньою змовою в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3 незаконно збули ОСОБА_14 , що прийшов до них 1 мл. куб. особливо небезпечної психотропної речовини, отримавши за це від останнього винагороду 60 гривень, решту психотропної речовини «метамфетамін» в невстановленій слідством кількості продовжували зберігати за вищевказаною адресою, як з метою збуту, так і для особистого вживання.
Крім того, 2 липня 2014 року приблизно о 09.50 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 за місцем свого спільного проживання в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3 надали на прохання ОСОБА_14 своє вищезазначене житло для незаконного вживання особливо небезпечної психотропної речовини «метамфетамін». Після чого ОСОБА_14 вжив психотропну речовину у кількості 1 мл шляхом внутрішньовенно.
Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, частково дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг обвинувачених та прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження щодо обґрунтованості доводів апеляційних скарг обвинувачених, в яких вони просили скасувати вирок, та апеляційної скарги прокурора, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущено порушення, зокрема неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції як на докази вини обвинувачених пославсь на висновки судової хімічної експертизи (т.1 а.п.76-81,98-99), вказавши, що ними підтверджується, що речовина, виявлена в квартирі ОСОБА_8 при обшуку є прекурсором соляна кислота, на колбі, ковпачках, ватних тампонах, електронних вагах виявлено сліди психотропної речовини «метамфетамін» та могла бути використана для виготовлення чи зберігання психотропної речовини «метамфетамін».

Однак такі висновки суду не відповідають фактичним даним, що містяться у кримінальному провадженні, оскільки висновок експерта №70/10-2066 від 23.08.2014 р. (т.1 а.п.98-99) судом першої інстанції не досліджувався, що вбачається із журналу судового засідання та його звукозапису технічним засобом (т.1, а.п.123-124), а тому суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.23 КПК України був позбавлений можливості посилатись на вказаний висновок експерта як на доказ.

Крім того, судом першої інстанції у вироку як на доказ вини обвинувачених міститься посилання на речовий доказ-медичний шприц, який судом першої інстанції не оглядався, про що свідчить журнал судового засідання (т.1, а.п.118-126) та запис судового засідання технічним засобом, а тому виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів судом, що закріплений у ст.23 КПК України, не міг бути покладений в основу обвинувального вироку.

У суді апеляційної інстанції на підставі ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням обвинувачених, які стверджували в апеляційних скаргах про невідповідність речового доказу-шприца медичного, іншим матеріалам кримінального провадження, що їм стало відомо після постановлення вироку під час ознайомлення з матеріалами судового провадження, було досліджено зазначений речовий доказ.

Разом з тим, оцінка цьому доказу має бути надана у сукупності з іншими зібраними доказами, про дослідження яких клопотання сторони під час апеляційного розгляду не заявляли, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України позбавлений можливості дослідити докази, щодо яких були відсутні клопотання учасників та надати їм оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як передбачено вимогами ч.1 ст.94 КПК України.

Із зазначених підстав є неможливою перевірка доводів апеляційних скарг обвинувачених про те, що фіксація ходу проведення оперативної закупки була здійснена відеотехнікою, щодо якої відсутні докази щодо її огляду та вручення ОСОБА_14 для здійснення фіксації оперативної закупки, також щодо незаконності проведення обшуку та висновку експерта №70/10-2066 від 23.08.2014 р.
Також судом першої інстанції у вироку не встановлено, які дії були здійснені обвинуваченими та які речовини були ними використані для виготовлення психотропної речовини.
Отже, допущені порушення свідчать про встановлені судом обставини на припущеннях, що суперечить вимогам ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частина 4 ст. 246 КПК України встановлює, що право прийняти рішення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину має виключно прокурор.

Відповідно до ч.6 ст.246 КПК України проводити негласні слідчі(розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням-зокрема уповноважені оперативні підрозділи органів внутрішніх справ.
Проте, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ухвалення вироку, не дотримався.

Так, у вироку суд свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України обґрунтував даними проведеної оперативної закупки психотропних засобів громадянином ОСОБА_14 .

Разом з тим, як убачається з наданого до суду першої інстанції протоколу про результати проведення контролю за вчиненням злочину від 02.07. 2014 року, оперативна закупка психотропної речовини у ОСОБА_8 провадилися на підставі постанови старшого прокурора Дніпровського району м.Дніпродзержинська про проведення контролю за вчиненням злочину від 20.06.2014 року(а.п. 69-70). Проте, в наданих матеріалах провадження така постанова прокурора відсутня.

В матеріалах, що надавались суду як докази вини обвинувачених, відсутнє відповідне доручення слідчого щодо надання повноважень співробітникам оперативного підрозділу проводити негласні слідчі (розшукові) дії.
Наведені обставини не можуть не викликати певні сумніви щодо законності проведення оперативної закупки.

Відповідно до вимог ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що в суді апеляційної інстанції сторонами не заявлялись клопотання про дослідження доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для проведення оперативної закупки, а суд під час розгляду даного кримінального провадження не перевірив порядку проведення таких негласних слідчих дій, як контроль за вчиненням злочину, тому висновок суду щодо законності та достовірності доказів, отриманих під час проведення оперативної закупки та покладення їх в основу обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України , колегія суддів вважає необґрунтованим та передчасним.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження належним чином не перевірив, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилались захисник та обвинувачений, з належною повнотою не з`ясував, чи достатньо їх у матеріалах кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для визнання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України , та ухвалення обвинувального вироку.
З огляду на зазначене, обвинувальний вирок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим.

Згідно з вимогами п.1, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою згідно із п.1, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України для скасування вироку.

Відповідно до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції- без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст.23 КПК України, ст.370 КПК України, ст.374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі, а апеляційні скарги обвинувачених-задоволенню, апеляційна скарга прокурора-частковому задоволенню.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити доводи обвинувачених, зокрема і щодо відсутності належних, допустимих, достатніх доказів їх вини і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України призначити покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Обгрунтування апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , та не зазначення у вироку обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених, рішення щодо процесуальних витрат на проведення судових хімічних експертиз, у відповідності до вимог ч.2 ст.415 КПК України не можуть бути вирішеними судом апеляційної інстанції наперед.
Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів приходить до висновку про наявні підстави для його задоволення.
Тяжкість вчинення кримінального правопорушення не є сама по собі достатньою підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, що випливає із положень п.74 Рішення ЄСПЛ «Мамедова проти Росії», п.61 Рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України» (заява №33579/04) від 16 грудня 2010 року .
Колегія суддів вважає, що ризики, які були заявлені прокурором при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а саме: може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, перешкоджати судовому слідству, впливаючи на свідків(т.1, а.п.108), змінились, оскільки відсутні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_8 може перешкоджати судовому слідству, впливаючи на свідків, щодо одного із яких-свідка ОСОБА_14 вжито заходи безпеки, двоє інших свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приймали участь при контрольній закупці та обшуку квартири, були допитані судом першої інстанції та будь-яких даних щодо чинення на них тиску обвинуваченими не повідомляли.

Враховуючи наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він характеризується позитивно(т.1, а.п.89), задовільний стан здоров`я(т.1, а.п.116), перебування його під вартою з 15 липня 2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про зменшення існуючих ризиків до такого ступеня, що можливо застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло в певний період доби з покладенням обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_8 та тяжкості вчинення кримінальних правопорушень, може забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та унеможливить ухилення його від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_9 слід залишити домашній арешт, що враховує наявні ризики у кримінальному провадженні, особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка не судима, має зареєстроване місце проживання.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.6) ч.1 ст.407 КПК України, ст.409 КПК України,ч.1 ст.412 КПК України, п.15), п.16) ст.7 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_10 , на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року задовольнити частково.
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року задовольнити .
Вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - скасувати, призначивши новий судовий розгляд в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 змінити з тримання під вартою на домашній арешт на строк до 27 жовтня 2015 року, що полягає в забороні залишати житло з 16-00 до 8-00 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 , прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати обов`язки в строк до 27 жовтня 2015 року, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_9 залишити домашній арешт, що полягає в забороні залишати житло з 16-00 до 8-00 за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 , строком до 27 жовтня 2015 року.
Покласти на підозрювану ОСОБА_9 на вказаний строк такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду,

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання,

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає, чи перебуває, без дозволу суду.
Контроль за виконанням ухвали в частині застосування запобіжних заходів покласти на орган внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3