№ 5-4229ск15
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_11,

суддів - ОСОБА_12, ОСОБА_13,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року,

В С Т АН О В И Л А:

Вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин. 29 серпня 2014 року, о 00 годині 30 хвилин, поблизу бару «Імперіал», що по вулиці І. Миколайчука, 43 у селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області, засуджений у ході вчиненого ним конфлікту з ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс йому удар скляною пляшкою з-під шампанського у потиличну ділянку голови. У результаті таких дій потерпілому було спричинено тяжке тілесне ушкодження, від якого він помер 06 вересня 2014 року о 23 годині 50 хвилин у Путильській центральній районній лікарні.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та суворість призначеного покарання, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Захисник вважає необґрунтованими висновки суду щодо мотиву дій ОСОБА_1 і спрямованості його умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. На думку автора скарги, при кваліфікації дій засудженого суд не дав належної оцінки протиправній поведінці ОСОБА_3, який розпочав конфлікт і першим застосував насильство щодо ОСОБА_1 Окрім наведеного, захисник зазначає, що суд безпідставно не врахував як обставини, що пом'якшують покарання, молодий вік засудженого, вчинення злочину вперше, позитивну характеристику, наявність постійного місця проживання, неперебування на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках і вжиття заходів для відшкодування шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо факту заподіяння ОСОБА_1 ОСОБА_3 тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило його смерть, у касаційній скарзі не оспорюються.

З вироку вбачається, що мету і мотив таких дій встановлено судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності і взаємозв'язку, зокрема, власних показань ОСОБА_1 про те, що у відповідь на побиття його потерпілим він наніс ОСОБА_3 удар скляною пляшкою по голові, оскільки був дуже розлючений і бажав помститися.

Зазначені свідчення узгоджувалися з показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також із даними висновку експерта № 600 від 10 жовтня 2014 року відносно характеру, ступеня тяжкості і механізму заподіяння тілесного ушкодження, що стало причиною смерті ОСОБА_3

Як вказували свідки, причиною сутички між потерпілим і засудженим стало те, що ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння зайшов у зал бару, де святкували хрещення сина ОСОБА_3, і потерпілий попросив його залишити приміщення.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_1 наніс ОСОБА_3 удар у ході конфлікту, зумовленого діями самого засудженого. З наведених у вироку даних не вбачається такої протиправної поведінки потерпілого, як б становила реальну загрозу для життя і здоров'я ОСОБА_9 або інших осіб, могла викликати у засудженого стан необхідної оборони або сильного душевного хвилювання та відповідно вплинути на кримінально-правову кваліфікацію його дій.

Заподіяння ОСОБА_1 ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень об'єктивними судово-медичними даними не підтверджено.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 6 від 16 грудня 2014 року, зміст якого наведений у вироку, засуджений у період вчинення інкримінованого йому діяння ознак хронічного психічного захворювання або будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Характерних змін у психіці та поведінці ОСОБА_1 у відповідний період, які б могли бути медичним критерієм для визначення його стану як сильного душевного хвилювання, з наведеного висновку не вбачається.

Враховуючи викладене, саме по собі застосування ОСОБА_3 насильства щодо засудженого не спростовує умислу ОСОБА_1 на спричинення йому тілесних ушкоджень, а навпаки, підтверджує мотив кримінального правопорушення - особисту неприязнь до потерпілого, яка виникла раптово.

Виходячи з диспозиції статті 121 КК України, суб'єктивна сторона даного злочину характеризується умислом на заподіяння тілесних ушкоджень. При цьому намір винного щодо ступеня тяжкості таких ушкоджень може бути невизначеним і кримінально-правова оцінка вчиненого здійснюється за наслідками, що фактично настали.

Колегія суддів суду касаційної інстанції у ході перевірки доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_10 та судових рішень вважає обґрунтованими висновки суду про винуватість ОСОБА_1 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та правильною кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України, що в апеляційному порядку стороною захисту не оспорювалося.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

При цьому суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, які його пом'якшують - щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину.

Молодий вік ОСОБА_1, скоєння ним злочину вперше, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики, неперебування на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках, на що захисник посилається у касаційній скарзі, є даними про особу засудженого і не дають підстав для пом'якшення покарання, призначеного судом у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. ст. 66 КК України визнання відповідних обставин, не зазначених у частині першій цієї статті, такими, що пом'якшують покарання, є правом, а не обов'язком суду.

Призначене засудженому покарання колегія суддів вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Враховуючи конкретні обставини, суспільну небезпеку злочину, який вчинений умисно, є тяжким і завдав непоправних наслідків у виді смерті молодої людини, підстав для пом'якшення призначеного покарання колегія суддів не знаходить.

З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд, який переглянув вирок суду щодо ОСОБА_1 і виніс мотивовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України, з наведенням підстав, через які апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на предмет суворості призначеного покарання визнано необґрунтованою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів підстав для задоволення скарги не вбачається, а тому на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2015 року та на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 ‒ відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13