Провадження № 1-кс/750/3184/15

У Х В А Л А
16 грудня 2015 року м. Чернігів
Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові скаргу ОСОБА_4 на постанову від 08.04.2015р. слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області про закриття кримінального провадження №0002187,-

в с т а н о в и в:
До суду поштою надійшла скарга ОСОБА_4 , в якій вона просить скасувати постанову слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_5 від 08.04.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002187, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з одночасним клопотанням про поновлення строку на подання скарги.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.11.2015р. строк на подання скарги заявнику поновлено. Розгляд скарги відкладався через неявку скаржника та витребування копій документів від слідчого.

В судовому засіданні 09.12.2015р. ОСОБА_4 та її представник підтримали подану скаргу, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні 09.12.2015р. заперечував проти задоволення скарги, пояснив, що підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження відсутні, в ході досудового розслідування було проведено додаткові допити, водій автомобіля від слідчого експерименту відмовився. Проте із потерпілою ОСОБА_4 слідчий експеримент було проведено, в подальшому було призначено повторну авто-технічну експертизу. З урахуванням результатів наявних експертиз, всіх інших матеріалів кримінального провадження, ним прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Заслухавши доводи скаржника, представника скаржника, слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, на підставі яких прийняте оскаржуване рішення, приходжу до наступного висновку з викладеного нижче.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що в матеріалах провадження є висновок експерта № 310 від 22.07.2014р., в п.3 якого зазначено, що водій автомобіля «Ніссан» мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.18.1ПДР України. Слідчий посилається на вказаний висновок в частині того, які дії мали бути водія ОСОБА_6 та потерпілої пішохода ОСОБА_4 , але необґрунтовано не приймає до уваги п.3 вказаного висновку, в якому зазначено про те, що в умовах місця події, викладених в постанові, з моменту початку руху пішоходів нерегульованим пішохідним переходом водій автомобіля Ніссан мав технічну можливість шляхом своєчасного нормативного застосування гальмування зупинитись до місця первинного контакту з пішоходом, тобто уникнути даної ДТП шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР.
Також скаржник у скарзі зауважує, що слідчий посилається на висновок судової автотехнічної експертизи № 438 від 14.10.2014р., відповідно до якої в умовах місця події, викладених в постанові, за вибраних параметрів експертом, нормативно застосовуючи екстрене гальмування водій автомобіля Ніссан не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця первинного контакту (лінії руху пішохода). Та на те, що слідчим не надано правової оцінки другому та третьому абзацу пункту першого висновку експерта № 438 від 14.10.2014р., в яких зазначено про те, що визначити технічну можливість водія автомобіля Ніссан своєчасним нормативним застосуванням екстреного гальмування надати можливість пішоходу (за умов не зміни напрямку та темпу руху) віддалитися на безпечний інтервал, під час проведення експертизи не є можливим, через неповноту вихідних даних, про що докладно зазначено в дослідницькій частині питання; крім того, експертом вказано, що про необхідність зазначення в комплексі вихідних даних постанови геометричних розмірів габариту перешкоди та розташування зони первинного контакту на автомобілі відносно його габариту, ініціатору проведення даної експертизи неодноразово вказувалося в раніше надісланій літературі (в якій зазначено, які саме параметри необхідно встановлювати під час слідчого експерименту та надавати в комплексі вихідних даних в залежності від виду конкретної ДТП), тому відповідно до п.4 та п. 5 висновку, відповісти на вказані питання в умовах місця події, викладених в постанові під час проведення експертизи є неможливим через неповноту вихідних даних. Експерт прямо наголошує у висновку на неповноті вихідних даних, наданих експерту, які мають встановлюватися, зокрема, під час проведення слідчого експерименту.

За твердженням скаржника, слідчим ОСОБА_5 зазначені недоліки, які суттєво впливають на встановлення всіх обставин ДТП та надання висновків, не були виправлені, чим було порушено принципи повноти та всебічності розслідування. Слідчим, зважаючи на наявність двох експертних висновків, які містять протилежні висновки по одній дорожньо-транспортній пригоді, для об`єктивного дослідження не було призначено комісійну експертизу.

Крім того, слідчий, за твердженням скаржника, визначаючи момент виникнення небезпеки для водія автомобіля «Ніссан» при призначенні експертного дослідження ДТП ігнорував положення п. 1.7. ПДР, в якому зазначено, що водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності, тому в даній ситуації момент виникнення небезпеки для руху водія автомобіля «Ніссан» слід вважати з того моменту, коли він міг та повинен був звернути увагу на пішохода похилого віку, який підійшов до пішохідного переходу, що явно свідчило про намір пішохода перетинати проїжджу частину. Цей момент слідчий не дослідив, в результаті чого не встановлена відстань на якій знаходився автомобіль «Ніссан» від пішохода та відповідно не досліджене питання про можливість уникнути наїзду на пішохода, виконуючи вимоги п. 12.3 ПДР. Слідчим також було визначено у вихідних даних для авто технічного аналізу ДТП швидкість руху автомобіля «Ніссан» рівну 35 км/год, посилаючись тільки на показання водія «Ніссан», який є зацікавленою особою, в той же час дане питання не було досліджено в ході проведення слідчого експерименту, оскільки визначення швидкості автомобіля суттєво впливає на аналіз ДТП. Скаржник вважає, що неповнота слідства полягає у вище вказаному.

За твердженням скаржника, дану постанову слідчого вона оскаржила до прокурора м. Чернігова, на що отримала відповідь, що підстави для скасування постанови відсутні, після чого звернулася до суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наданого слідчим на огляд слідчому судді, відомості за фактом ДТП, що сталося 22.05.2014р. за участю водія автомобіля «Nissan Europe» ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_4 , були внесені до ЄРДР за № 0002187 від 22.05.2014р. з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України та слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області розпочате досудове слідство.

За результатами проведеного досудового розслідування, старший слідчий СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_8 постановою від 15.10.2014 року закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зазначена ухвала слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2015 року (справа № 750/13247/14-к, провадження № 1-кс/750/3/15).

В судовому засіданні представник потерпілої, вийшовши за межі підстав оскарження, вказаних у скарзі, посилався на те, що вимоги вказаної ухвали суду слідчим не було виконано.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, слідчим на усунення зауважень вище вказаної ухвали слідчого судді було проведено допит водія автомобіля ОСОБА_6 , що відображено у протоколі допиту від 23.02.2015р., проведено слідчий експеримент із потерпілою ОСОБА_4 , та вжито заходів для проведення слідчого експерименту з водієм автомобіля Бертоккі Джорджіо та свідком ОСОБА_9 , проте вказані особи у своїх заявах від 23.02.2015р.відмовилися від проведення слідчого експерименту, на підставі зібраних матеріалів у кримінальному провадженні слідчим також було призначено судова автотехнічна експертиза, серед матеріалів, наданих експерту, було надано також диск з камери відео спостереження, на якому було зафіксована, із визначенням режиму часу, ДТП, що відбулася. За результатами матеріалів кримінального провадження, наданого на експертизу було складено висновок експерта № 98 від 31.03.2015р.

Як пояснив представник потерпілої в судовому засіданні, із даним висновком він обізнаний, але посилання у скарзі на даний висновок і недоліки, які, на його думку, він містить, не робилося навмисно, аби не дати можливості слідчому підготувати заперечення. В судовому засіданні представник потерпілого наголошував на тому, що експерт взяв необґрунтовано із вихідних даних, запропонованих слідчим, варіант № 1, відповідно до якого відстань з моменту (місця) початку руху до місця наїзду 2.35 метри пішохід пройшла за час - 1.4 сек., 1.4 сек., 1.5 сек. (згідно показань свідка ОСОБА_10 ), а не 2.4м за час 3.8 сек.; 4.4сек.; 4.6 сек. (згідно протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої від 03.03.2015р.), посилався на те, що показання цього свідка не відповідають дійсності, оскільки той казав, що потерпіла бігла, а вона йшла, що видно з інших матеріалів провадження та диску із відеозаписом даної ДТП.

Втім, зазначені зауваження спростовуються змістом висновку експерта № 98 від 31.03.2015р., у п.1 досліджень якого експерт послався на те, що порівнюючи діапазон величини часу руху пішохода в відповідності до показань потерпілої ОСОБА_4 3,8-4,6 сек. з величиною часу її руху в відповідності до наданого відеозапису з камери зовнішнього спостереження близько 2 сек., 3,8-4,6 сек >> 2 сек., тому експерт дійшов висновку, що в показаннях пішохода ОСОБА_4 щодо величини часу її руху в умовах місця події 3,8-4,6 сек., з технічної точку зору вбачається технічна неспроможність. До такого висновку експерт дійшов, переглянувши відео файл на наданому диску із записом ДТП, з якого видно, що початок руху пішохода відбувається, коли таймер, який розташований в лівому верхньому куті, вже показує час 14.48.32, а контакт з пішоходом відбувається, коли таймер показує час 14.48.34, тобто як видно з наданого відеозапису, у відповідності до таймеру часу відеокамери зовнішнього спостереження, час руху пішохода дорівнює близько 2-х секунд.

У висновку експерт зробив зауваження, що точний проміжок часу руху пішохода за відеозаписом з камери зовнішнього спостереження може бути встановлений шляхом проведення окремої експертизи за експертною спеціальністю 6.1. «Дослідження фото зображень та технічних засобів їх виготовлення».

Як вбачається із пояснень слідчого в судовому засіданні призначати таку експертизу не було обґрунтованих підстав, зважаючи, що даний висновок експерта не вступає у протиріччя з іншими матеріалами кримінального провадження щодо часу руху пішохода, крім того, якщо б навіть було встановлено похибку у долі секунди, це не наблизило б час руху пішохода до 3,8-4,6 сек., як проходила цей шлях ОСОБА_4 на слідчому експерименті, що був проведений через тривалий час після ДТП, а отже, не вплинуло б на остаточний результат експертизи та висновок у кримінальному провадженні. На думку слідчого, безпідставним є затягування розслідування кримінального провадження призначенням такої експертизи, яку до того ж проводять поза межами м. Чернігова, та протягом дуже значного часу, адже проведення досудового розслідування має бути забезпечено у розумні строки.

Представником скаржника не надано слідчому судді доказів щодо суперечності визначеного експертом часу руху пішохода іншим матеріалам кримінального провадження, зокрема, показанням інших свідків, а його доводи щодо необґрунтованості визначення такого часу спростовуються змістом висновку експерта № 98 від 31.03.2015р.

Представник скаржника в судовому засіданні також посилався на те, що не можна довіряти експерту, який виконав висновок експерта № 438 від 14.10.2014р. та висновок експерта № 98 від 31.03.2015р., оскільки цє той самий експерт і його висновки суперечать висновку експерта № 310 від 22.07.2014р., при цьому він пояснив, що відвід експерту він не заявляв.

На думку слідчого, у НДЕКЦ УМВС України в Чернігівській області є лише два атестовані судові експерти, які виконують експертизи вказаного виду, підстави для відводу експертові відсутні,

Зважаючи на те, що заява про відвід судового експерта представником потерпілого не подавалася, підстави для відводу експерту, передбачені КПК України представником потерпілого не зазначалися, приймаючи до уваги, що всі три експертні висновки у кримінальному провадженні № 310 від 22.07.2014р., № 438 від 14.10.2014р. та № 98 від 31.03.2015р. виконувалися одним і тим же експертом, при цьому перший висновок приймається представником без заперечень, як належний, оскільки частково містить дані на користь потерпілого, а два останні представником не приймаються як належні, тому що частково містять дані не на користь потерпілої, заперечення представника потерпілого проти висновку експерта № 98 від 31.03.2015р. з підстав недовіри експерту є необґрунтованими, зокрема, зважаючи на приписи ст. 79 КПК України.

Пояснюючи деяку різницю у вказаних висновках, слідчий послався на те, що останній висновок № 98 виконувався з урахуванням всіх зібраних у кримінальному провадженні даних, підстав для призначення комісійної експертизи не було, оскільки за повнотою наданих даних це єдиний висновок, і викладені у ньому висновки не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження. Крім того, як вбачається з пояснень слідчого в судовому засіданні, можливість встановлення інших або додаткових даних щодо обставин даної ДТП відсутня.

Як вбачається із тверджень представника потерпілого в судовому засіданні, він посилається на те, що слідчий у вихідних даних невірно визначив момент виникнення небезпеки для водія автомобіля «Nissan Europe», - з моменту початку руху пішохода, в той час, як на думку представника потерпілої його слід визначати з моменту, коли він міг та повинен був звернути увагу на пішохода похилого віку, який підійшов до пішохідного переходу, що явно свідчило про намір пішохода перетинати проїжджу частину.

Проте, у висновку експерта № 98 від 31.03.2015р., експерт звернув увагу на те, що з технічної точки зору в умовах виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід момент виникнення небезпеки для водія приймається не з моменту початку його руху до меж пішохідного переходу тротуаром (як завдано слідчим в даному випадку), а з моменту виходу безпосередньо на пішохідний перехід, межі якого визначають краями проїзної частини, тобто за прийняття моменту більш пізнього, ніж початок руху пішохода в умовах місця події за показаннями свідка ОСОБА_10 висновки по питанню № 1 попередньої експертизи № 438 від 14.10.2014р. (див. к/п, а.с. №№ 106-108) будуть тим більш справедливі.

Отже, згідно висновку експерта № 98 момент виникнення небезпеки для водія автомобіля при даній ДТП слід рахувати з моменту виходу безпосередньо на пішохідний перехід, межі якого визначають краями проїзної частини, чим спростовуються зауваження представника потерпілого.

Також експерт звертає увагу на те, що у відповідності до методичної літератури нормативний ситуаційний час реакції водія в умовах даної ДТП («Выход пешехода на регулированный пешеходный переход или проезжую часть на разрешающий сигнал светофора (регулировщика)») дорівнює 0,8 сек., а мінімальний час реакції водія 0,3 сек. у відповідності до методичної літератури [5] приймається виключно для разрахунку гранично допустимої швидкості руху за умов видимості елементів дороги та розрахунку безпечної дистанції, для розрахунку зупиночного шляху використовується нормативний ситуаційний час в залежності від виду дорожньо-транспортної ситуації, а не мінімальний час реакції водія 0,3 сек.

Відповідаючи на питання № 2 у експертному висновку № 98 від 31.03.2015р., а саме: чи мав змогу водій автомобіля «Nissan Europe», реєстраційний номер НОМЕР_1 Бертоккі Джорджіо уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом своєчасного застосування гальмування?, -експерт визначив, що відповісти на дане запитання в моделі розвитку даної події за показаннями постарждалої ОСОБА_4 з технічної точки зору не є можливим, через технічну неспроможність її показань та неповноту її показань стосовно параметрів руху автомобіля, віддалення від переднього габариту автомобіля місця первинного контакту на автомобілі, а також відсутності даних щодо габариту пішохода при русі. В той же час відповідь на поставлене питання в моделі розвитку даної події за показаннями свідка ОСОБА_10 , вказаних в постанові про призначення даної експертизи надавалась при вирішенні тотожнього питання № 1 попередньої експертизи № 438 від 14.10.2014р. (див. к/п, а.с. №№ 106-108), відповідно до якої водій автомобіля «Ніссан» не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця первинного контакту (лінії руху пішохода).

Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Зазначена постанова слідчого має ґрунтуватися на всебічному, повному і неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, яким слідчий повинен надати належну правову оцінку, що випливає зі змісту ч.2 ст. 9 КПК України.

Згідно п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого як процесуальний документ має бути вмотивованою, тобто містити відомості про зміст обставин у даному кримінальному провадженні, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

В обґрунтування оскаржуваної постанови слідчий послався на показання потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_6 , а також висновки судово-медичної експертизи № 627 від 18.07.2014р., судових автотехнічних експертиз обставин і механізму ДТП № 310 від 22.07.2014р., № 438 від 14.10.2015р., № 98 від 31.03.2015р. та, аналізуючи зібрані матеріали кримінального провадження дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення у діях водія ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження.

Окремі недоліки зазначеної постанови не можуть бути підставою її скасування, оскільки вона є вірною по суті.

З урахуванням наведеного, скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
У задоволенні скарги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1