Справа № 611/317/13-к
Провадження №1-кп/611/29/13
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2013 року Барвінківський районний суд Харківської області у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Барвінкове Харківської області кримінальне провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Василівка Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
1) 05 серпня 2002 року Васильківським районним судом Запорізької області за ст.с.185 ч.2,3,70 КК України до 3 років позбавлення волі;
2) 01 вересня 2005 р. тим же судом за ст.185 ч.3,ст.15 та ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
3) 10 грудня 2007 р. Лозівським міським судом Харківської області за ст.ст.185 ч.2, 185ч.3, 186 ч.2 ,70,71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 04 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
19 лютого 2012 року близько 12 години обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись в будинку своєї знайомої ОСОБА_9 , проживаючої по АДРЕСА_2 , вирішив незаконно, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, заволодіти автомобілем таксі. Для чого, виходячи з квартири, взяв кухонний ніж.

В той же день, близько 12 години 15 хвилин ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , який не був обізнаний в злочинних намірах обвинуваченого, в районі Лозівського міського базару , підійшли до потерпілого ОСОБА_11 , який в той час знаходився в автомобілі таксі DАЕWOО LАN0S, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та попросили його відвести їх до селища Близнюки Харківської області, на що останній дав згоду.

19 лютого 2012 року близько 12 години 30 хвилин, рухаючись в зазначеному автомобілі по автодорозі Лозова Близнюки в с. Петрівське Близнюківського району Харківської області, в районі Кіровської загальноосвітньої школи I- III ступенів, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного заволодіння автомобілем Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 46359 грн., що належить ОСОБА_11 , попросив потерпілого ОСОБА_11 зупинити автомобіль, щоб справити свої природні потреби.

Після того як ОСОБА_11 з`їхав на узбіччя, ОСОБА_7 вийшов з салону автомобіля, відкрив дверцята зі сторони водія і , погрожуючи застосуванням фізичного насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого , що виразилось в демонстрації ножа, що було сприйнято ОСОБА_11 як реальна небезпека для його життя чи здоров`я , почав вимагати від ОСОБА_11 залишити автомобіль.

Однак, ОСОБА_7 свій умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілий ОСОБА_11 вчинив опір обвинуваченому, ногою відштовхнув останнього, зачинив двері автомобіля та поїхав з місця пригоди, після чого про скоєння вказаного злочину повідомив до правоохоронних органів.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав повністю та показав, що, дійсно, 19 лютого 2012 року близько 12 години, знаходячись в будинку своєї знайомої ОСОБА_9 , проживаючої у м.Лозова Харківської області, взяв кухонний ніж для можливих побутових проблем та поклав його в рукав своєї куртки . В той же день, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 підійшли на стоянку таксі, розташовану біля Лозівського міського базару, де сіли в автомобіль таксі Daewoo Lanos, щоб доїхати на ньому до селища Близнюки.

Через деякий час, проїжджаючи с. Петрівське Близнюківського району Харківської області, він, ОСОБА_7 попросив водія таксі зупинитися щоб справити свої природні потреби.

Водій таксі зупинився на узбіччі, він, обвинувачений, вийшов з салону автомобіля, виконав свої природні потреби , підійшов до дверцят водія автомобіля, відкрив їх. і , звертаючись до ОСОБА_10 , сказав: Льоша виходь.

У відповідь водій автомобіля, а ним як він дізнався потім був ОСОБА_11 , ударив його по нозі, закрив двері автомобіля та поїхав.

Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що умислу на заволодіння транспортним засобом у нього не було, ножем він потерпілому не погрожував, не вимагав від останнього покинути автомобіль , навичок керування автомобіля не має. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності будь яких елементів складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, а факт скоєння злочину спростовується матеріалами справи.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, його вина повністю доведена дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Зокрема, показами потерпілого ОСОБА_11 який пояснив, що 19 лютого 2012 року, близько 12 год. 30 хв., він, займаючись приватним візництвом, керуючи належним йому автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску , відвозив із м. Лозова до п. Близнюки двох незнайомих йому чоловіків, які знаходилися в стані алкогольного сп`яніння. Один з них знаходився на передньому пасажирському сидінні , а другий, як він потім дізнався це був обвинувачений ОСОБА_7 , на задньому.

Проїжджаючи по території Близнюківського району в районі Петрівської сільської школи ОСОБА_7 попросив зупинитися щоб справити свої природні потреби.

Після зупинки автомобіля, ОСОБА_7 обійшов його з задньої частини та підійшов до його дверей. Потім обвинувачений, відкривши двері та демонструючи при цьому ніж побутового призначення, почав вимагати від нього залишити автомобіль, повторивши цю вимогу декілька разів.

У той момент він , ОСОБА_11 , вважаючи , що обвинувачений має намір незаконно заволодіти його автомобілем,що існує реальна загроза його життю, відштовхнув ОСОБА_7 лівою ногою , після чого, закрив двері автомобіля ,включив важіль коробки передач і різко натиснув на педаль газу .

Чоловік , який сидів поруч з ним на передньому пасажирському сидінні, відкрив двері автомобіля і вже під час руху автомобіля вистрибнув з нього.

Через 3 хвилини побачив , що на тому місці , де був вчинений злочин, зупинилося маршрутне таксі Газель, водій якого підібрав ОСОБА_7 та його товариша.

Під час проведення очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_11 підтвердив зазначені покази ( том 1 а.с. 117-119).

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який показав, що 19 лютого 2012 року близько 10 години він зустрівся з ОСОБА_7 в будинку ОСОБА_9 , де разом з обвинуваченим вживали спиртні напої.

Виходячи з квартири він почув, як ОСОБА_9 просила ОСОБА_7 залишити ніж, на що останній відповів , що б вона за нього не переживала .

Після відвідування ОСОБА_9 він та ОСОБА_7 попрямували до центрального ринку м.Лозова з метою сісти в автомобіль таксі та доїхати на ньому до селища Близюки, де обвинувачений планував попросити у його колишньої дружини гроші на подальші розваги, так як у них на це коштів не було.

Сівши а автомобіль таксі Daewoo Lanos, вони виїхали з м.Лозова та почали рухатись в сторону селища Близнюки Харківської області. Проїжджаючи с. Петрівське Близнюківського району, ОСОБА_7 звернувся до водія з проханням зупинити автомобіль щоб справити свої природні потреби. Коли автомобіль зупинився, ОСОБА_7 вийшов з нього і підійшов до водія.
Потім він, ОСОБА_10 , побачив в руці у ОСОБА_7 ніж і почув як останній зажадав від водія залишити свій автомобіль. У той момент водій таксі різко натиснув на педаль газу і автомобіль швидко поїхав. Він, свідок, злякавшись , відкрив двері автомобіля і вискочив з нього . Через декілька хвилин він та ОСОБА_7 зупинили маршрутне таксі і на ньому доїхали до селища Близнюки, де були затримані співробітниками міліції.

Під час проведення очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_7 . ОСОБА_10 підтвердив зазначені покази ( том 1 ,а.с.120 123).

Показаннями свідка ОСОБА_9 , яка показала, що 19 лютого 2012 року , близько10 години , до неї додому приїхав ОСОБА_7 і з собою привіз свої особисті речі.

При цьому ОСОБА_7 пояснив, що посварився з дружиною і йому ніде їх залишити.

Через деякий час обвинувачений зателефонував з її мобільного телефону ОСОБА_10 і запросив останнього також приїхати до неї в квартиру .

Близько 11 години приїхав ОСОБА_10 і разом з нею та ОСОБА_7 почали розпивати пиво.

Коли ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виходили з її будинку , останній без її дозволу взяв у кухні зі столу її побутовий ніж.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив , що 19лютого 2012 року , близько 13 години, він знаходився на автовокзалі селища Близнюки Харківської області, коли зі сторони м.Лозова під`їхало маршрутне таксі. Після зупинки таксі до нього підійшли співробітники міліції і затримали одного з пасажирів, як він дізнався потім це був ОСОБА_7 .

Коли працівники міліції відводили обвинуваченого до службового автомобіля він, ОСОБА_12 , побачив як ОСОБА_7 витягнув з кишені куртки ніж і непомітно викинув його на сніг .
Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка показала, що у неї в квартирі після звільненя з місць позбавлення волі проживав ОСОБА_7 .

У неділю, 19 лютого 2012 р., між нею та обвинуваченим виникла сварка і останній, пояснивши , що він нікому не потрібен і йому краще сісти в тюрму, забрав свої речі, та пішов в невідомому напрямку.

Через деякий час від працівників міліції вона дізналась, що ОСОБА_7 затриманий за вчинення злочину.

Показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які показали, що 22 лютого 2011 року року вони були присутні у якості понятих при проведенні впізнання, в ході якого потерпілий ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_16 як особу , що намагалась з загрозою використання ножа заволодіти його автомобілем біля с. Петрівське Близнюківського району Харківської області.

Показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які показали, що були присутні у якості понятих при пред`явленні свідку ОСОБА_9 фотознімків для впізнання.

У їх присутності остання серед фотознімків упізнала на одному з фотознімків ніж, який 19 лютого 2013 року обвинувачений ОСОБА_7 забрав з її будинку.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 лютого 2012 року та фототаблиці до протоколу на території автовокзалу селища Близнюки Харківської області виявлений та вилучений ніж (том 1 а.с.5-11).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання убачається, що потерпілий ОСОБА_19 , упізнав ОСОБА_7 , як особу , яка 19 лютого 2012 року на автошляху біля с. Петрівське Близнюківського району, що погрожуючи ножем, намагалася заволодіти його автомобілем

(том 1,а.с.97 -100).

Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання свідок ОСОБА_9 упізнала ніж, вилучений працівниками міліції з території автовокзалу селища Близнюки, як ніж, який 19 лютого 2012 року обвинувачений ОСОБА_7 забрав з її будинку ( том 1,а.с.109,110).

З протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання убачається, що свідок ОСОБА_12 упізнав серед наданих для впізнання фотознімків фотознімок ОСОБА_7 , як особу яка 19.02.2012 року при затриманні працівниками міліції викинула ніж з кишені своєї куртки ( том 1 а.с. 114-115).

Проаналізувавши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що не визнання ОСОБА_7 вини в скоєному є обраною ним позицією свого захисту. Зібрані у справі та наведені вище у вироку докази в повній мірі підтверджують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкрімінованого йому злочину.

При цьому суд також враховує положення примітки 1 до ст.289 КК України, відповідно до якої під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Крім цього, судом приймаються до уваги роз`яснення, які містяться у пункті п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті , де зазначено, що під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Враховуючи вказане, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого про відсутність у нього навиків керування автомобілем.

Суд також не приймає до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів досудового слідства, так як відповідно до постанови старшого слідчого Лозівської міжрайонної прокуратури від 21 січня 2013 р. кримінальне провадження № 0000006 від 28.12.2012 р. за його заявою закрито у зв`язку з відсутністю у діях працівників міліції складу злочинів, передбачених ст..ст.127, 364, 365 КК України ( том 2 а.с.204,205) .

На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно, так як він, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, намагався заволодіти транспортним засобом.

При обранні міри покарання ОСОБА_7 суд враховує наступні обставини справи:

- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину: злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, кримінальним законом до категорії особливо тяжких.

- особу обвинуваченого, який за місцем тимчасового проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, раніше судимий, у тому числі і за вчинення тяжких злочинів,

Згідно акту амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи від 13.03.2012 року №283 ОСОБА_7 в теперішній час яким-небудь психічним захворюванням не страждає, виявлено дисоціальний розлад особистості, за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в період інкримінованого йому діяння знаходився в стані неускладненої алкогольної інтоксикації , поза якого або тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг в якому-небудь тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не знаходився, усвідомлював значення своїх дій та керував ними ( том 2 а.с.142-144).

Обставиною, що пом`якшуєь покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає наявність у обвинуваченого захворювання - туберкульоз верхніх часток легень.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочинів.

Приймаючи до уваги підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 злочину, його особу, відсутність будь-якого каяття у вчиненому, суд не вбачає підстав для призначення більш мякого покарання, ніж передбачено законом та приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі, в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст. 289 КК України без конфіскації майна

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін - тримання під вартою.

Суд також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-автотоварознавчої та судово-криміналістичних експертиз у сумі 651 грн. 88 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вираховувати з 19 лютого 2012 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи в сумі 196 (сто дев`яносто шість) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-криміналістичних експертиз в сумі 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 88 коп.

Речовий доказ: ніж, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Близнюківського СВ Лозівського МРВ ГУМВС України в Харківській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Барвінківський районний суд Харкіської області протягом 30 діб з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в тож же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Головуючий судя: ОСОБА_1 . Судді: ОСОБА_20 ОСОБА_2 .