Справа№ 640/5992/15-к
н/п 1-кп/640/308/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, холостого, раніше не судимого, ІПН НОМЕР_1 , інвалід 2 групи, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
13 січня 2015 року приблизно о 16 годинні 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці в автобусі 289 маршруту, під час прямування від зупинки «Гуртожиток Юридичної академії» до зупинки «Станція метро «Пушкінська» м. Харкова, маючи умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, прагнучи показати свою неповагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, діючи умисно, з хуліганських спонукань, почав чіплятися до пасажирів вищевказаного автобусу при цьому висловлюючись нецензурною лайкою. ОСОБА_4 , який перебував у салоні автобуса зробив зауваження ОСОБА_6 , щоб останній припинив свої протиправні дії. Проте, ОСОБА_6 , діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, умисно, з особливою зухвалістю на очах у пасажирів автобуса став наносити ОСОБА_4 удари кулаком в область голови, що у сукупності становило чотири удари, чим заподіяв останньому синець на голові, що згідно із висновком судово-медичної експертизи №144-а/15 від 16.01.2015 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Хуліганські дії ОСОБА_7 були припинені лише після того, як водій автобусу зупинив рух автобуса і відтягнув ОСОБА_6 від потерпілого ОСОБА_4 , а інші пасажири цього ж автобусу викликали працівників міліції.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у висунутому обвинуваченні не визнав, при цьому надав власну оцінку як своїм діям, так і діям потерпілого. Так, суду пояснив, що 13.01.2015 року приблизно о 16 годині він зайшов до маршрутного автобусу, який мав маршрут зі станції «Гуртожиток Юридична Академія» до станції «Метро «Пушкінська». Пояснив, що під час того, які він сплачував водію за проїзд у нього з рук висипалась дрібниця. Вказав, що жінка яка вже сиділа у автобусі та з якої до цього часу він знайомий не був, почала його ображати та називати п`яницею. Зазначив, що він вступив з нею у спілкування, сівши при цьому навпроти неї. Вказав, що ОСОБА_8 зайшов до автобусу після нього та сів за його спиною. Зазначив, що коли розмова із жінкою себе вичерпала, до нього став чіплятися ОСОБА_8 , почав проявляти агресію та класти на нього руки, на що він відповів потерпілому фразою: « ОСОБА_9 сейчас встану, а ты ляжешь». Пояснив, що йому здалося, що потерпілий має умисел на заволодіння його грошовими коштами, а тому він встав та наніс йому пару ударів у голову, назвавши їх «потиличники» та пересів у кінець автобуса.
Підтвердив, що у день події вживав алкогольний напій, а саме - стакан вина.
Наголошував на тому, що у нього не було умислу на вчинення конфлікту та здійснення хуліганських дій. Не заперечував, що потерпілий не спричиняв йому фізичну біль, проте вказав, що ОСОБА_8 намагався його морально та психологічно «знищити» та взагалі зазначив, що потерпілий вліз не у свої справи.
Просив суд його виправдати за недоведеністю його провини.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що у день подій, а саме приблизно о 16 годині 13.01.2015 року він зайшов у маршрутний автобус №289 на зупинці «Гуртожиток Юридична академія». Вказав, що у той час у автобусі вже знаходились дві жінки і він сів на одиночне сидіння справа від них. Підтвердив, що дійсно у обвинуваченого ОСОБА_10 під час того, як він сплачував за проїзд із рук випала грошова дрібниця і жінки, які вже знаходились у автобусі почали робити йому зауваження, оскільки обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння та почав нецензурно висловлюватися у їх бік. У відповідь, ОСОБА_10 почав вести себе ще більш зухвало, ображав жінок. Вказав, що вирішив зробити обвинуваченому зауваження і сказав у його бік фразу : «Парень, ты не прав», на що ОСОБА_6 відреагував миттєво та піднявшись з сидіння автобуса наніс йому удар кулаком своєї правої руки у скроневу область голови справа, а потім іншою рукою зліва і ще потім два удари кулаками також у область голови.
Після цього водій автобусу зупинив рух, від чого ОСОБА_10 трохи втратив рівновагу і відійшов від нього, а водій наказав йому припинити його протиправні дії та зайняти своє місце. При цьому вказав, що водій навіть взяв у руки монтування, щоб більш дієво вплинути на обвинуваченого.
Зазначив, що після прибуття до кінцевої зупинки до автобусу були викликані працівники міліції.
Допитаний свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що на час подій, а саме 13.01.2015 року працював водієм маршрутного автобусу №289. Приблизно о 16 годині того ж дня він знаходився на кінцевій станції «Гуртожиток Юридична академія» та мав їхати у напрямку метро «Пушкінська». Вказав, що пам`ятає обвинуваченого, який у вигляді пасажира зайшов до автобусу, при цьому перебував у нетверезому стані, та під час сплати за проїзд з його рук виспалась дрібниця на підлогу автобуса. Зазначив, що ОСОБА_10 звернувся до жінок, які сиділи у автобусі та нецензурними висловлюваннями сказав їм підняти цю дрібницю. Після його зауваження, обвинувачений сів на сидіння. Проте вже під час руху автобусу він побачив у дзеркало заднього виду, що у кабіні автобусу обвинувачений стоячи наносить удари іншому пасажиру, якого він до цього часу знав за ім`ям ОСОБА_12 , бо останній щодня їздив по його маршруту. Зупинивши автобус, він наказав йому припинити наносити удари пасажиру та сісти у кінці автобуса. Вказав, що після прибуття до кінцевої зупинки жінка пасажир викликала до автобусу працівників міліції.
Наполягав на тому, що ОСОБА_6 вів себе неадекватно, агресивно.
Вказав, що обличчя потерпілого майже одразу стало синім, що на його думку свідчило про сильні удари, які були нанесені потерпілому ОСОБА_6 .
Як вбачається, з наявної в матеріалах справи письмової заяви ОСОБА_4 , останній у день події звернувся із заявою до правоохоронних органів, в якій виклав обставини подій та вказав про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ( Т.1 а.с.7).
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи 144-ая/113, яка була проведена 16.01.2015 року, у ОСОБА_4 виявлено синець на голові, який утворився від дії тупого твердого предмета і міг бути заподіяна у строк, вказаний засвідчуваним, і який за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (Т.1 а.с.26).
Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2015 року потерпілий ОСОБА_4 детально розповів про обставини подій, які мали місце 13.01.2015 року та вказав механізми нанесення йому удару обвинуваченим (Т.1 а.с.30-32), що в свою чергу узгоджується зі свідченнями потерпілого, так і свідка ОСОБА_11 та не суперечить висновку експерта №№231-ая/15, відповідно до якого синець на голові ОСОБА_4 утворився як мінімум від одноразового травматичного впливу тупого твердого предмета і міг бути заподіяний у строк, при тому способі і механізмі, на які вказує потерпілий в протоколі проведення слідчого експерименту від 23.01.2015року (Т.1 а.с.28-29).
Отже, експертом було встановлено ступінь тяжкості тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_4 , а судом зроблено висновок про узгодженість між свідченнями потерпілого щодо механізму нанесення удару ОСОБА_6 та його наслідком.
У зв`язку з вищезазначеним, свідчення самого потерпілого ОСОБА_4 , а також свідчення свідка ОСОБА_11 , який бачив як і нанесення ударів потерпілому, так і наслідки від ударів, суд приймає до уваги та розцінює їх як правдиві, оскільки вони узгоджуються між собою, були стабільні протягом усього судового слідства, останні були попереджені про кримінальну відповідальність. Крім того, їх свідчення та пояснення узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, а саме висновками експертизи, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_6 у інкримінованому йому діянні.
Також суд приймає до уваги та розцінює як правдиві свідченні потерпілого та свідчення свідка ОСОБА_11 про порушення ОСОБА_6 громадського порядку, що виражалося у порушенні роботи громадського транспорту, а саме здійснення водієм автобуса №289 незапланованої зупинки через протиправні дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого.
Аналізуючи показання самого обвинуваченого щодо обставин подій, які мали місце 13.01.2015 року, а саме його непричетність до порушенні громадського порядку, не нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень, суд ставить їх під сумнів, оскільки вони не підтверджені будь-якою доказовою базою та крім того вони суперечать іншим доказам по справі, досліджених у судовому засіданні та вказаних вище.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Будь-які докази у підтвердження обставин подій, які мали місце 13.01.2015 року за участю потерпілого та обвинуваченого, які були викладені в залі суду ОСОБА_6 , самим обвинуваченим так і його захисником суду надані не були.
Крім того, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, посилання обвинуваченого на невірну кваліфікацію його дій та на неповноту досудового розслідування по справі, оскільки останній не був обмежений в реалізації своїх прав, передбачених КПК України.
У зв`язку з чим, сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 винний у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилась у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому та порушенні роботи громадського транспорту і його дії правильно кваліфіковані за ст. 296 ч. 1 КК України.
Даний висновок суду підтверджується правовими позиціями, які були викладені у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2012 року у справі №5-17кс, що згідно положень ч.1 ст. 458 КПК України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону та для всіх судів України.
Так, у постанові суду було визначено, що об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Аналізуючи показання потерпілого, судом встановлено, що ініціатором вчинення кримінального правопорушення був саме обвинувачений ОСОБА_6 , який використовуючи нікчемний привід у публічному місці, супроводжуючи свої дії нецензурною лексикою та фізичним насильством, призвів до заподіяння шкоди потерпілому, який до цього часу був йому не знайомий, жодних протиправних дій по відношенню до обвинуваченого не вчинив, у особистих неприязних стосунках не перебував.
При цьому ж поведінка самого обвинуваченого була зумовлена бажанням показати свою ніби вищість та супроводжувалась неповагою до потерпілого, його людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра, є інвалідом 2 групи (Т.1 а.с.67-70).
Обставин, які згідно з положеннями статей 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, судом встановлено не було.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд визнає скоєння обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Також відповідно до висновків судово-психіатричного експерта №287 від 25.03.2015 року судом встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час має ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизофренії, параноїчної у стані ремісії (покращення). За своїм психічним станом може розуміти значення своїх дій та керувати ними. У період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , останній знаходився у стані вищевказаного психічного розладу, при якому не був в повній мірі здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т.1 а.с.84-88).
У зв`язку із вищезазначеним та на підставі ч.2 ст. 20 КК України суд враховує встановлені висновком судово-психіатричного експерта обставини при призначенні покарання ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зз ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, ставлення його до скоєного, а саме невизнання ним своєї протиправної поведінки, зухвале відношення до потерпілого під час вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді обмеження волі на певний строк та у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачуються і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, оскільки на думку суду призначення йому більш м`якого покарання не буде достатнім та не зможе у повній мірі вплинути на подальшу поведінку обвинуваченого.
Проте, зважаючи на те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, є інвалідом 2 групи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без реального відбуття призначеного покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає зазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Цивільний позов, який відповідає положенням ч. 4 ст. 128 КПК України потерпілим заявлено не було, а тому суд роз`яснює потерпілому, що він має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства на загальних підставах.
Судових витрат та речових доказів по справі не має.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді обмеження волі, призначеного за цим вироком з випробувальним строком на 2 (два) роки, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися до органів кримінально виконавчої інспекції для реєстрації.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не обирався.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.
Суддя ОСОБА_1