Справа №580/2225/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/192/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транпортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000801 від 23 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , в якій він просить, дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити йому за ч.1 ст.289 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 15 300 грн.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням в прибуток держави 20% заробітку щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 736 грн. 56 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України неправильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність, та призначено покарання у виді виправних робіт, яке є суворішим покаранням ніж штраф, що передбачений санкцією ч.1 ст.289 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 22 жовтня 2015 року, близько 20 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Партизанській в м. Лебедині, біля буд. №2 «А», незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 2108, 1992 року випуску, який перебував у володінні потерпілого ОСОБА_9 , чим заподіяв йому шкоди на суму, згідно висновку автотоварознавчої експертизи №17 від 27.10.2015 року - 36 299 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, та не підтримала клопотання про дослідження доказів, обвинуваченого ОСОБА_10 , який не погодився з вимогами апеляційної скарги і вважав вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих матеріалів, дане кримінальне провадження розглядалось відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, і доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.289 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді виправних робіт, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 69 КК України передбачено порядок призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до якого суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановлені в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. При цьому, призначене у такому порядку основне покарання має бути менш суворим порівняно з іншими видами основних покарань, що встановлюються у конкретній санкції. З`ясовуючи, яке покарання є більш м`яким, а яке - більш суворим, треба керуватися закріпленим у ст. 51 КК України переліком покарань, у якій останні розташовані у певній послідовності - від менш суворого до більш суворого.

Так, санкція частини 1 статті 289 КК України, передбачає сукупність альтернативних покарань у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, обмеження волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Однак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, суд застосувавши положення ст. 69 КК України, перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин і призначив покарання у виді виправних робіт, при цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 51 КК України виправні роботи є більш суворим покаранням ніж штраф.

Тобто, суд першої інстанції при призначенні покарання допустив неправильне застосування кримінального закону, а саме, при призначенні покарання на підставі ст. 69 КК України і застосовуючи принцип перходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної статті, призначив такий вид покарання, який є більш суворим, порівняно з іншим видом покарання, як штраф, що визначений в переліку альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.289 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд в даному випадку неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тому вирок суду на підставі п.4 ч.1ст.409 КПК України, в частині призначення покарання підлягає зміні.

При цьому, змінюючи вирок в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає за необхідне при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.289 КК України, застосувати вимоги ст.69 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, і призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті у виді штрафу, однак в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Такий розмір штрафу, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 69 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок Лебединського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 289 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.