Справа №592/1904/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/10/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сутенерство або втягнення особи в заняття проституцією
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання- ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження № 0003160 від 26 червня 2014 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 жовтня 2015 року якою відносно, -

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Шостка Сумської області, громадянки України, яка мешкає в АДРЕСА_1

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_6

законного представника - ОСОБА_9

представника потерпілої - ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в якій порушується питання про скасування ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру та закриття кримінального провадження.

Згідно ухвали суду в березні 2014 року ОСОБА_7 побудила бажання у неповнолітньої ОСОБА_11 займатися проституцією та досягнула згоди останньої на надання сексуальних послуг за грошову винагороду.

В травні 2014 року ОСОБА_7 звела неповнолітню ОСОБА_11 для розпусних дій з ОСОБА_12 , якому за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 надала послуги сексуального характеру за грошову винагороду та отримала за вказані дії 100 грн.

В травні 2014 року ОСОБА_7 виступила посередником при здійсненні розпусних дії та звела ОСОБА_13 із ОСОБА_14 , якому та надала послуги сексуального характеру за грошову винагороду та отримала за вказані дії 50 грн.

25 червня 2015 року о 15 години ОСОБА_7 виступила посередником при здійсненні розпусних дії та звела ОСОБА_15 із ОСОБА_16 , якому та надала послуги сексуального характеру за грошову винагороду, за що ОСОБА_7 отримала за вказані дії 50 грн.

25 червня 2015 року о 13 години ОСОБА_7 виступила посередником при здійсненні розпусних дії та звела неповнолітню ОСОБА_11 із ОСОБА_17 , якому та надала послуги сексуального характеру за грошову винагороду.

Відносно ОСОБА_7 ухвалою суду застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 вказала на відсутність в діях ОСОБА_7 ознаків кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 303 ч. 3, 302 ч.2,3 КК України, а також і відсутність прямого умислу у ОСОБА_7 на протиправні дії, наявність недопустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, звернення органу досудового розслідування з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру поза межами строків досудового розслідування, наявності підстав для відводу судді ОСОБА_1 .

Інші учасники судового провадження апеляційних скарг не подавали.

У запереченнях до апеляційної скарги представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 вважає ухвалу суду законною і обгрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді про суть кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_18 та представника особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілої про законність ухвали та безпідставність вимог апеляційної скарги, прокурора, котрий вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, а апеляційна скарга такою, що задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.ст 302 ч.2, 3, 303 ч. 3 КК України, дослідив докази, здобуті по кримінальному провадженні, у відповідності до процедури судового розгляду.

Суд дав належну оцінку показанням потерпілих та свідків, щодо дій ОСОБА_7 пов`язаних із втягненням особи в заняття проституцією та звідництво.

Так, допитана судом свідок ОСОБА_11 показала, що познайомилась з ОСОБА_7 через листування в соціальній мережі Інтернет, а потім спілкувалася з нею по телефону та при особистих зустрічах, ОСОБА_7 знала, що їй 15 років. ОСОБА_7 запропонувала їй займатися проституцією за гроші і тричі влаштовувала їй зустрічі з чоловіками, яким вона надавала сексуальні послуги, за ці послуги один раз гроші отримала ОСОБА_7 і частину грошей передала їй, також за послуги чоловіки давали гроші і їй і ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_15 показала, що познайомилась із ОСОБА_7 через Інтернет за пропозицією останньої для надання сексуальних послуг за гроші. В червні 2014 року ОСОБА_7 влаштувала для неї зустріч із чоловіком для надання сексуальних послуг, які вона надала і отримала за це гроші.

Потерпіла ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_7 через Інтернет запропонувала посередницькі послуги в наданні сексуальних послуг за гроші. ОСОБА_7 влаштувала для неї зустріч із чоловіком для надання сексуальних послуг, які вона надала і отримала за це гроші.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_7 надавала йому послуги сексуального характеру, за що отримувала гроші. Також вона влаштовувала йому зустріч із двома дівчатами, які надавали йому послуги сексуального характеру, він розраховувався із ОСОБА_7 за посередницькі послуги.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що з ОСОБА_7 познайомився через Інтернет, яка пропонувала приємно провести час. В червні 2014 року влаштувала йому зустріч із жінкою, яка надала йому послуги сексуального характеру, за що отримувала гроші, вартість послуг визначала ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_7 познайомила його із ОСОБА_19 , між ними були інтимні відносини. Він надавав ОСОБА_19 гроші, оскільки вона потребувала матеріальної допомоги.

Суд також дослідив висновок судової психіатричної експертизи від 28.08.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням і страждала на яке в період часу, до якого відносяться інкриміновані їй правопорушення, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Судові експерти ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 в судовому засіданні підтвердили висновки психіатричної експертизи та пояснили, що ОСОБА_7 страждала розумовою відсталістю на фоні якої розвилася шизофренія і це захворювання характеризується хронічним безперервним перебігом. У зв`язку із психічною хворобою вона не зверталася за медичною допомогою, хоча має загальні захворювання.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника, щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях.

Так факт надання ОСОБА_11 послуг сексуального характеру і без посередницької діяльності ОСОБА_7 , не спростовує того, що остання втягнула неповнолітню ОСОБА_23 в зайняття проституцією. Як не має значення для кваліфікації злочину за ст. 303 КК України і той факт, що потерпілі не зверталися до правоохоронного органу із заявою щодо скоєння відносно них злочину.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності того факту, що ОСОБА_7 домовлялася заздалегідь про оплату сексуальних послуг, адже як потерпілі так і свідки показали, що оплату за сексуальні послуги отримували як особи, які такі послуги надавали, так і ОСОБА_7 як посередник.

Те, що ОСОБА_7 є неосудною особою, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, не спростовує факту втягнення неповнолітньої ОСОБА_11 в зайняття проституцією.

Колегія суддів вважає, що в судовому засіданні були з достовірністю встановлений і факт зведення ОСОБА_7 з метою наживи, для розпусти неповнолітню ОСОБА_11 із ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , що підтвердили в судовому засіданні ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , оскільки влаштовувала зустрічі ОСОБА_7 , вона приводила ОСОБА_11 у відповідну квартиру, де та надавала сексуальні послуги і саме для цього її приводила ОСОБА_7 , і також вона отримувала за свої послуги гроші.

Також був встановлений і факт зведення ОСОБА_7 для розпусти ОСОБА_13 із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 із ОСОБА_16 , що підтвердили у судовому засіданні як ОСОБА_15 і ОСОБА_13 , так і ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , при цьому не важливо, що ОСОБА_24 не вважала себе потерпілою і будь якої шкоди їй не завдано, а ОСОБА_25 вважає себе потерпілої тільки у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 отримала гроші за посередницькі послуги.

Колегія суддів вважає, що під час досудового розслідування встановлені обставини, що підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених вимогами ст. 505 КПК України і вони знайшли своє підтвердження в судовому провадженні, досліджені в суді першої інстанції, про що судом наведені відповідні мотиви.

Про те, що матеріали про скоєний злочин внесені у ЄРДР зазначено у реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акту; відповідно до ст. 283 КПК України прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, а відсутність в матеріалах справи витягу з ЄРДР про внесення таких даних не свідчить, що вони в ЄРДР не внесені.

Колегія суддів вважає, що заступник прокурора м. Суми може вирішувати питання про продовження строку досудового розслідування в силу ст. 3 і ч.2 п.1 ст. 294 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення строків досудового розслідування при зверненні із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, 01.08.2014 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень і 19.09.2014 року кримінальне провадження щодо неї було спрямоване до суду першої інстанції. 18.12.2014 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 було повернуто прокурору і 24.12.2014 року строк досудового розслідування було продовжено до 3-х місяців, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру було направлено до суду 27.02.2015 року.

Копію клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 вручена його законному представнику та захиснику і не надання такої копії самої ОСОБА_7 не є порушенням закону, оскільки ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням і з 19.11.2014 року рішенням суду визнана недієздатною. Цей факт завадив слідчому і ознайомити її з матеріалами кримінального провадження, але з матеріалами провадження ознайомлені законний представник ОСОБА_7 і захисник.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо недопустимості деяких доказів, а саме протоколів впізнання ОСОБА_7 від 08.09.2014 року, то на думку колегії суддів вони є безпідставними, оскільки як докази вини ОСОБА_7 зазначені протоколи судом не досліджувалися. Не є підтвердженням незаконності досудового розслідування і направленням клопотання до суду те, що слідчим винесено постанову про уточнення імені ОСОБА_26 , оскільки матеріали провадження мали документи, де ім`я ОСОБА_26 зазначалося як « ОСОБА_27 » і де зазначалося як « ОСОБА_28 », тому уточнення анкетних даних було необхідно.

Судом першої інстанції повністю виконані вимоги ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів не вбачає наявність підстав для відводу головуючого судді ОСОБА_1 , передбачені ст. 75 КПК України, за мотивів зазначених адвокатом ОСОБА_6 в апеляційній скарзі.

Грубих порушень чинного законодавства, які б істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 жовтня 2015 року про застосування відносно ОСОБА_7 , примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психічної допомоги в примусовому порядку - залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_18 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4