ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-1765км15 У х в а л а
14 січня 2016 року року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , засудженої ОСОБА_6 її захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-1765км15 за касаційними скаргами прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_6 та за касаційною скаргою з доповненнями засудженої ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , ?
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку Російської Федерації, уродженку міста Черкаси, жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 14911 гривень 39 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 гривень відшкодування моральної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 14 вересня 2012 року, близько 11 години, у кімнаті житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, пов`язаних із розподілом нерухомого майна, умисно, з метою позбавлення життя, нанесла своїй племінниці ОСОБА_11 невстановленим під час досудового розслідування уламком металевої арматури, який узяла на місці злочину, численні удари по голові і тулубу. У результаті зазначених дій потерпілій були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть на місці події.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справх Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді крмінального провадження судом апеляційної інстанії, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного покарання, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що при призначенні засудженій покарання суд не дав належної оцінки тяжкості вчиненого злочину і ставленню до скоєного ОСОБА_6 , яка намагалася уникнути кримінальної відповідальності, вину визнала частово, не розкаялася і завдану шкоду не відшкодувала. Суд апеляційної інстанції, на думку автора скарги, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, належним чином не перевірив аналогічних доводів, що були викладені в апеляційній скарзі прокурора на вирок, і не дав на них переконливих відповідей.

Захисник ОСОБА_9 у касаційній скарзі та засуджена ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі з доповненнями, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання, порушують питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Мотивуючи свої позиції, засуджена і захисник посилаються на недоведеність умислу ОСОБА_6 на позбавлення потерпілої життя. Як зазначають автори скарг, суд не дав належної оцінки доказам, що свідчили про перебування засудженої у стані необхідної оборони від раптового нападу ОСОБА_11 на її матір похилого віку й на неї та неможливість оцінити відповідність заподіяної потерпілійшкоди небезпечності посягання й обстановці захисту через сильне душевне хвилювання. На думку засудженої і захисника, суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової психологічної експертизи від 25 лютого 2013 року № 48/13-23 про виникнення у ОСОБА_6 внаслідок дійпотерпілої стану сильного емоційного збудження по кумулятивному типу, що може бути психологічною підставою для визначення її стану у момент вчинення злочинуяк сильного душевного хвилювання. Автори скарг вказують, що, незважаючи на наявність у справі двох протилежних за змістом висновків судово-психологічних експертиз відносно стану засудженої, апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисту про призначення судової комісійної психологічної експертизи для вирішення даного питання. Як вважають засуджена і захисник, при призначенні покарання суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин і протиправної поведінки потерпілої, з`явилася із зізнанням, щиро розкаялася й активно сприяла розкриттю злочину. Апеляційний суд, на думку авторів скарг, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не здійснив належної перевірки аналогічних доводів, що були викладені в апеляційних скаргах захисту на вирок, і помилку місцевого суду не виправив.
Крім цього, засуджена ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі звертає увагу, що вона є громадянкою Російської Федерації, не розуміє української мови, та, як на порушення вимог ст. 29 КПК України,посилається на відсутність перекладу процесуальних документів на її рідну мову і здійснення судовогопровадження без участі перекладача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали касаційні скарги сторони захисту, при цьому засуджена та її захисник висловили думку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 на ст.118 КК України, заперечуючи можливість задоволення касаційної скарги прокурора, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала касаційні скарги частково, вважаючи за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст.419 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг з доповненнями, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.
При перевірці судових рішень обставин, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, правильність кваліфікації її дій за цією нормою закону про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке за видом та розміром відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої не встановлено.
Як убачається з оскаржуваного вироку, він постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Крім іншого, у ньому належним чином наведено формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 і визнаного судом доведеним, висновки суду про винуватість засудженої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтовано на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Ретельно перевірені судом і доводи захисту про те, що засуджена позбавила ОСОБА_11 життя у стані сильного душевного хвилювання та при перевищенні меж необхідної оборонивід раптового нападу потерпілої.
При цьому суд зробив детальний аналіз поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, на підставі чого обґрунтовано спростував відповідні доводи і дійшов правильних висновків про вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства.
Мотивуючи свої висновки, суд послався, зокрема, на показання ОСОБА_6 у судовому засіданні та під час відтворення обстановки і обставин події. З наведених показань слідувало, що засуджена 14 вересня 2012 року зі своєю матір`ю ОСОБА_12 прийшла у будинок, що належав їх сім`ї і був предметом цивільно-правового спору, за документами. Як зазначала ОСОБА_6 , у будинку між нею та її племінницею ОСОБА_11 виникла сутичка, у ході якої вона нанесла ОСОБА_11 кілька ударів ззаду металевим прутом по голові. Засуджена підтверджувала, що одразу після цього вона переодяглася, оскільки її одяг був у крові, залишила місце злочину, забрала і викинула по дорозі закривавлені речі та цього ж дня виїхала залізничним транспортом до Російської Федерації (т. 2, арк.. 64-88).
Наведені свідчення узгоджувалися з показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що у день вбивства ОСОБА_11 . ОСОБА_12 принесла їй жіночий одяг зі слідами, схожими на кров, і попросила випрати. Як убачалося із зазначених свідчень і показань свідка ОСОБА_14 , про прихід ОСОБА_12 з цими речами ОСОБА_13 заздалегідь повідомила ОСОБА_14 на прохання ОСОБА_6 .
На підставі показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_14 підтверджено тривалий конфлікт з приводу розподілу спадщини між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з одного боку та ОСОБА_12 і ОСОБА_6 з іншого, що неодноразово супроводжувався взаємним насильством.
Показання ОСОБА_6 у ході відтворення обстановки і обставин події про спосіб вбивства узгоджувалися з даними дослідженого у судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи № 753/26 від 30 листопада 2012 року щодо характеру, кількості, локалізації, механізму і знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень, що стали безпосередньою причиною смерті потерпілої (т. 2, арк. 236-237).
Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою для виникнення у винного стану необхідної оборони є вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке б викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Така шкода має бути необхідною і достатньою для негайного відвернення чи припинення посягання.
На підставі поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів об`єктивно не підтверджено вчинення ОСОБА_11 нападу на ОСОБА_12 або ОСОБА_6 , який би становив реальну загрозу для їх життя і здоров`я і не міг бути відвернений або припинений без заподіяння потерпілій фізичної шкоди.
Натомість, після приходу у будинок ОСОБА_12 і ОСОБА_6 за документами на спірне майно між ОСОБА_11 та засудженою, на ґрунті тривалих неприязних стосунків, виникла сутичка із взаємним застосуванням насильства. При цьому ОСОБА_6 нанесла потерпілій не менше 45 ударів металевою арматурою по голові. Як підтверджувала засуджена на місці злочину у ході відтворення обстановки і обставин події, вона продовжувала побиття навіть після того, як ОСОБА_11 впала і припинила активні дії (т. 2, арк. 64-88).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи потерпілій було спричинено, у тому числі, переломи 3 пальців правої кисті, рани 2 пальців з травматичним видаленням нігтьової пластини, які могли виникнути від дії твердого тупого предмета, за властивостями аналогічного або схожого зі знаряддям заподіяння тілесних ушкоджень в області голови, при самозахисті (т. 2, арк. 236-237).
Наведене, у сукупності з положенням тіла ОСОБА_11 , яка була повернута до ОСОБА_6 спиною, давало достатні підстави для висновку, що у момент заподіяння їй небезпечних для життя тілесних ушкоджень потерпіла не нападала, а навпаки, намагалася залишити місце події та захищалася, закриваючи руками життєво важливі органи.
Виходячи з цих обставин, суд дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_6 у стані необхідної оборони не перебувала, а умисно позбавила потерпілу життя з мотивів особистої неприязні.
Доводи захисту про вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання спростовано на підставі висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 686 від 07 листопада 2012 року і показань у судовому засіданні експерта ОСОБА_16 , відповідно до яких у період скоєння інкримінованих їй діянь ОСОБА_6 могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, про що свідчить відсутність проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Як стверджувала експерт, безпосередньо після скоєного у засудженої не спостерігалося ознак глибокої постафективної астенії, що обов`язково слідує за станом фізіологічного афекту, а навпаки, відбулася мобілізація фізичного та особистісного потенціалу.
Зокрема, ОСОБА_6 одразу вчинила ряд активних, логічних і послідовних дій, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності: покинула місце події, знищила речові докази, придбала квиток і вирушила за кордон, підтримувала адекватний мовний контакт зі свідками ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .
Весь обсяг і послідовність таких дій засуджена детально запам`ятала та у подальшому продемонструвала при відтворенні обстановки і обставин події, зокрема, чітко вказала місце, куди викинула знаряддя злочину і закривавлений одяг.
Враховуючи викладене, експертна комісія дійшла висновку, що хоча ОСОБА_6 у досліджуваний період знаходилася у стані значного емоційного збудження, однак глибини фізіологічного афекту даний емоційний стан не досяг (т. 3, арк. 41-52).
Дав суд належну оцінку і висновку судово-психологічної експертизи № 711/27/13-к від 25 лютого 2013 року про перебування ОСОБА_6 у стані сильного емоційного збудження по кумулятивному типу, що може бути психологічною підставою для визначення її стану у момент вчинення злочину як сильного душевного хвилювання. Результати цього експертного дослідження суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони спростовані даними висновку експерта № 686 від 07 листопада 2012 року, показаннями у судовому засіданні експерта ОСОБА_16 та сукупністю інших доказів щодо поведінки ОСОБА_6 після скоєння вбивства, зміст яких докладно наведений у вироку.
Крім цього, медичним критерієм для юридичного визначення стану особи як сильного душевного хвилювання є не будь-яке значне емоційне збудження, а саме фізіологічний афект. Чіткої відповіді про наявність чи відсутність у ОСОБА_6 , на момент вчинення злочину, такого стану висновок експерта № 711/27/13-к від 25 лютого 2013 року не містить (т. 1, арк. 23-32).
Враховуючи викладене, безпідставними є посилання засудженої і захисника у скаргах, як на порушення вимог кримінального процесуального закону, на необґрунтовану відмову апеляційного суду у задоволенні клопотання захисту про призначення комісійної судово-психологічної експертизи ОСОБА_6 .
Висновок комплексної судово-психологічної експертизи № 686 від 07 листопада 2012 року, дані якого покладено в основу вироку, містить вичерпні відповіді на всі поставлені питання, які мали істотне значення для кримінально-правової оцінки дій засудженої. Суперечності між двома проведеними у кримінальному провадженні експертними дослідженнями повністю усунуті судом першої інстанції, у тому числі шляхом допиту експерта ОСОБА_16 . Передбачених ст. ст. 242, 332 КПК України підстав для проведення заявленої у клопотанні комісійної експертизи стороною захисту доведено не було. За таких обставин апеляційний суд, розглянувши відповідне клопотання з дотриманням вимог ст. ст. 350, 404, 405 КПК України, у його задоволенні обґрунтовано відмовив, належні і достатні мотиви чого виклав у відповідній ухвалі (т. 3, арк. 238-239).
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та положеннях кримінального процесуального закону і доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_6 про порушення судами вимог ст. 29 КПК України, з огляду на незнання нею, як громадянкою Російської Федерації, української мови.
Як убачається з журналу судового засідання і технічного запису процесу, у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 зазначала, що українську мову вона розуміє і послуг перекладача не потребує. Згідно з матеріалами кримінального провадження засуджена є українкою, народилася, навчалася, до 1985 року проживала і працювала в Україні. У ході судового розгляду ОСОБА_6 вільно та по суті відповідала на запитання учасників процесу, поставлені українською мовою, і цією ж мовою давала пояснення, зверталася до суду з письмовими клопотаннями. Наведені обставини з достатньою переконливістю свідчать про те, що засуджена розуміє мову судочинства на достатньому рівні та її процесуальні права, передбачені п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, судом не порушено.

Крім того, в ході судового розгляду в суді касаційної інстанції засуджена ОСОБА_6 відмовилася від підтримання касаційної скарги, в частині порушення судами вимог ст.29 КПК України.
Колегія суддів суду касаційної інстанції у ході перевірки доводів касаційних скарг прокурора, захисника і засудженої вважає обґрунтованими висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві та правильною кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 115 КК України.
Вирішення судом питання про призначення засудженій покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.
При цьому суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 , яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (т. 3, арк. 76-77).
Обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, у кримінальному провадженні не встановлено.
Суд дійшов обґрунтованих і переконливих висновків про відсутність у поведінці ОСОБА_6 ознак щирого каяття й активного сприяння розкриттю злочину як обставин, що пом`якшують покарання.
Щире каяття має ґрунтуватися на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, визнанні своєї провини, бажанні виправити ситуацію, що склалася, готовності понести кримінальну відповідальність згідно з законом, а активне сприяння розкриттю злочину становлять дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування допомоги у встановленні істини у справі та з`ясуванні фактичних обставин, що мають істотне значення для розкриття злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження і технічного запису судового розгляду, під час досудового розслідування та в суді ОСОБА_6 визнавала вину частково, давала неправдиві показання щодо спрямованості свого умислу та обсягу насильницьких дій, намагалася перекласти винуватість на потерпілу, не вжила жодних заходів для відшкодування шкоди, що свідчило про бажання перешкодити встановленню істини у справі, уникнути відповідальності за фактично вчинене і відсутність дійсного розкаяння.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, жорстокість дій засудженої, непоправні наслідки у виді смерті молодої людини та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, з`явлення ОСОБА_6 з зізнанням, на що звертає увагу у касаційних скаргах сторона захисту, не дає достатніх підстав для пом`якшення призначеного покарання.
Безпідставними є і доводи касаційної скарги прокурора щодо м`якості такого покарання. Посилання прокурора в обґрунтування своєї позиції на часткове визнання ОСОБА_6 вини не відповідають вимогам кримінального процесуального закону. Така позиція підозрюваного, обвинуваченого є способом реалізації передбаченого ст. 63 Конституції України, ст. 42 КПК України права на захист і не може розцінюватися як підстава для посилення покарання.
Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.
Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами, у тому числі, прокурора, захисника та обвинуваченої на вирок суду першої інстанції, ретельно перевірила викладені у них доводи, аналогічні наведеним у поданих касаційних скаргах.
За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої, касаційні скарги мають бути залишені без задоволення, а судові рішення без зміни.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_6 та касаційну скаргу з доповненнями засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2