УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.128, ч.1 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2015 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5
засудженого: ОСОБА_6 ,
потерпілого: ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8
розглянулаи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Кобилин Овруцького району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, в скоєнні злочинів, передбачених ст. 128 та ч.1 ст.296 КК України, раніше не судимого, -
визнано винним та засуджено за ст. 128 та ч.1 ст.296 КК України:
-за ст. 128 КК України на два роки обмеження волі;
-за ч.1 ст.296 КК України на три роки обмеження волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання 3 (три) роки обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 постановлено звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки при умові, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі ст. 49 КК України постановлено звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Овруцької центральної районної лікарні понесені збитки на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 568,35 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф.Гербачевського понесені збитки на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 3858 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_6 постановлено залишити до набрання вироком законної сили попередній - підписку про невиїзд.
Накладений арешт на майно постановлено зняти.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що перебуваючи відповідно до наказу начальника УМВС України в Житомирській області №305 о/с від 25.06.2010 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області, маючи спеціальне звання - «молодший сержант міліції», тобто являючись працівником правоохоронного органу, на якого згідно типових посадових інструкцій, розроблених у відповідності до вимог Статуту патрульно-постової служби міліції від 28.07.1994. наказів МВС України № 701 від 1993 року, №404 від 1994 року, №513 від 1995 року, № 366 від 1997 року, №495 від 1999 року, №185 від 2001 року та наказу УМВС України в Житомирській області № 88 від 1999 року, покладено обов`язок щодо виявлення, запобігання та розкриття злочинів, а також знання законів та інших нормативних актів органів державної та місцевої влади з питань забезпечення громадської безпеки та охорони громадського порядку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та не будучи при виконанні своїх службових обов`язків, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а також злочин проти громадського порядку та моральності за наступних обставин.
Близько 01 години 30 хвилин, 29 лютого 2012 року, ОСОБА_6 , знаходячись на території АЗС № З ТОВ «Фактор Нафтогаз», розташованого в м.Овруч, по вулиці Радянській, 130, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час бійки, виниклої із мешканцем Овруцького району Житомирської області ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків, не бажаючи спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень та не передбачаючи можливості настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс останньому удар рукою в обличчя, від чого ОСОБА_7 впав з положення стоячи та в результаті послідуючого удару потиличною ділянкою об рівну тверду поверхню дорожнього покриття отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому тім`яної і скроневої кісток справа, гострої субдуральної гематоми в місці перелому, геморагічного забою головного мозку зліва та підшкірної гематоми потиличної ділянки, які згідно висновку експерта №1814 від 14.05.2012 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Крім цього ОСОБА_6 , близько 01 години 30 хвилин 29 лютого 2012 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись на території АЗС № З ТОВ «Фактор Нафтогаз», розташованого в м.Овруч, по вулиці Радянській, 130, тобто у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, діючи умисно, в присутності сторонніх осіб, проявляючи свою безсоромність та знущаючись над ОСОБА_7 , який після падіння та отримання тяжких тілесних ушкоджень втратив свідомість і перебував у безпорадному стані, справив на ОСОБА_7 сечею свої природні потреби, чим демонстративно виявив свою зневагу до загальноприйнятих норм моралі та грубе нехтування правилами поведінки в суспільстві.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Посилається на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Незаконність вироку полягає в однобічності і неповноті досудового розслідування та судового слідства та у не відповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Зазначає, що покази ОСОБА_6 та інших свідків дають підстави вважати, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст.128 КК України не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він повинен нести відповідальність за скоєне ним діяння за ч.2 ст.121 КК України разом із ОСОБА_9 , який також причетний до вчинення даного злочину. Суд першої інстанції фактично проігнорував показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , поставив під сумнів їх законність, та не надав належної оцінки даним доказам.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу, представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого, засудженого, який заперечив проти апеляції потерпілого, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ст.128, ч.1 ст.296 КК України відповідає обставинам справи та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи потерпілого ОСОБА_7 , викладені в його апеляційній скарзі не ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи. Зокрема, безпідставними є доводи про не відповідність вироку суду фактичним обставинам справи, а також те, що вирок ґрунтуються на однобічності та неповноті досудового та судового слідства. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним. Зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 та зазначено чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші докази. Під час проведення досудового слідства та в судовому засіданні досліджені в повній мірі всі докази та допитані всі свідки.
Твердження потерпілого ОСОБА_7 про те, що його побили декілька осіб, а суд не дав оцінки показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які в судовому засіданні це підтвердили, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді вироку, оскільки судом першої інстанції у повному обсязі було досліджено усі докази по справі, в тому числі допитані усі свідки, та зазначеним доказам було надано відповідну оцінку у їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення.
Зокрема за показами свідка ОСОБА_10 , вона вийшла із заправки та побачила ОСОБА_7 , який лежав на тротуарі при вході на заправку. Хто його бив, вона не бачила. Проте сама особисто бачила, що до кафе приїхало таксі звідки вийшло троє хлопців, які почали бити ОСОБА_13 , а ОСОБА_7 в цей час лежав, його ніхто не чіпав. Від ОСОБА_11 вона узнала, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_6 (а.с.176 т.4)
За показами свідка ОСОБА_11 вона бачила, як під час суперечки між чоловіками ОСОБА_6 почав хапати руками за одяг ОСОБА_7 , а потім став наносили йому удари руками по обличчю та по тулубу. Від поштовху чи раптово нанесених ударів ОСОБА_7 присів та нахилився на бік, але не впав. Майже одразу ОСОБА_7 підвівся і між ними продовжилось емоційне з`ясування відносин. В цей час ОСОБА_6 зайшов за спину ОСОБА_7 , обхопив його правою рукою за шию, дещо нахиливши назад і продовжував наносити удари. В якийсь момент ОСОБА_6 наніс удар рукою в обличчя, від чого ОСОБА_7 з положення впав назад на дорожнє покриття. При цьому ОСОБА_7 вдарився головою об плитку, якою вистелено всю територію АЗС. Через декілька хвилин вона побачила, як ОСОБА_6 сам без інших чоловіків з його компанії, вийшов із - за кута АЗС, та підійшовши до ОСОБА_7 , став біля його голови, розстебнув ширінку брюк та справив сечею на голову вказаного чоловіка свої природні потреби. На вказані дії ОСОБА_6 ОСОБА_7 ніяким чином не реагував.
За показами свідка ОСОБА_9 , він особисто не бачив, щоб ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_7 та вказав, що він особисто ніяких ударів ОСОБА_7 не наносив, а пішов розбороняти бійку, яка почалася на заправці. (а.с.194 т.4). Крім того, жоден свідок допитаний в ході судового розгляду справи не вказав безпосередньо на ОСОБА_9 , як на особу, яка разом із ОСОБА_6 побила ОСОБА_7 .
Таким чином, свідки, на яких посилається в своїй апеляційній скарзі потерпілий, підтвердили факт завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 саме ОСОБА_6 .
З приводу показань свідка ОСОБА_14 , в яких він вказав, що ОСОБА_7 побили троє хлопців, слід зазначити наступне. Як встановлено під час розгляду справи в суді, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник конфлікт у приміщенні кафе, оскільки ОСОБА_7 відмовився купувати пиво для усієї компанії. На ґрунті неприязних стосунків між ними почалася бійка, в ході якої саме ОСОБА_6 наніс удари ОСОБА_7 по різним частинам тіла, в результаті чого, не встоявшись на ногах, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 впав на землю та вдарився головою. При цьому свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснював, що дійсно ОСОБА_7 били троє незнайомих чоловіків, однак саме від удару одного з них ОСОБА_7 впав на землю, після чого ОСОБА_14 з місця пригоди від`їхав. Таким чином пояснення даного свідка не суперечать висновкам суду, узгоджуються з іншими доказами.
Згідно висновку експерта №1814 від 14.05.2012 року, у ОСОБА_7 відповідно до наданих медичних документів були виявлені тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому тім`яної і скроневої кісток справа, гострої субдуральної гематоми в місці перелому, геморагічного забою головного мозку в лівій скроневій ділянці, які визнані експертом як тяжкі тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупого твердого предмету з переважаючою контактуючою поверхнею, можливо в термін, вказаний в постанові, а також синці в лобній ділянці справа на повіках обох очей, садно на спинці носу, які віднесені експертом до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути кулак і т.д., можливо в термін та за обставин, вказаних в постанові суду. Будь-яких інших видимих тілесних ушкоджень, які б свідчили про місця прикладання фізичної сторонньої сили на шкірних покровах обличчя, волосистої частини голови, тулубу та кінцівках не виявлено. Тяжкі тілесні ушкодження могли утворитися в результаті падіння потерпілого з положення стоячи з послідуючим ударом потиличною ділянкою до твердого дорожнього покриття, а також враховуючи характер і важкість черепно-мозкової травми у потерпілого могло відмічатися порушення свідомості (кома, стопор, оглушення) на період часу від декількох годин до діб. Тобто з вказаного вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 могли утворитися саме від дій підсудного ОСОБА_6 . Інших тілесних ушкоджень, які б могли свідчити про причетність до побиття потерпілого інших осіб, експертом встановлено не було.
З огляду на викладене, тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворилися саме від дій ОСОБА_6 , який вдарив ОСОБА_7 в ході спільної бійки між ними, а не від дій інших осіб. Крім того, хуліганські дії відносно ОСОБА_7 вчинив саме ОСОБА_6 , справивши на потерпілого сечею свої природні потреби, чим демонстративно виявив свою зневагу до загальноприйнятих норм моралі та грубе нехтування правилами поведінки в суспільстві, що не заперечується учасниками судового розгляду .
Що стосується перекваліфікації дій ОСОБА_6 зі ст.128 на ч.2 ст.121 КК України слід зазначити, що судом першої інстанції не було встановлено умислу у ОСОБА_6 , або у будь-яких інших осіб на спричинення ОСОБА_7 саме тяжких тілесних ушкоджень, оскільки нанесення удару, від якого ОСОБА_7 впав на землю, відбулося в ході спільної бійки між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворилися не від самих безпосередніх ударів ОСОБА_6 , а від падіння на тверду поверхню тротуару внаслідок його удару. Таким чином на думку колегії суддів, ОСОБА_6 передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відвернення, тобто вчинив злочинні дії щодо завдання тілесних ушкоджень потерпілому з необережності, які повинні кваліфікуватися саме як необережне тяжке тілесне ушкодження у відповідності до ст.. 128 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку показам всіх свідків та у сукупності з іншими доказами по справі правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст.128, ч.1 ст.296 КК України.
З огляду на викладене, досудове та судове слідство проведено з достатньою повнотою. Доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілого є безпідставними та не ґрунтується на матеріалах справи. Підстав, для задоволення апеляційної скарги потерпілого, скасування вироку та повернення матеріалів справи на додаткове розслідування у відповідності до положень ст.. 281 КПК України в редакції 1960 року з мотивів наведених в ній, колегія суддів не вбачає.
Разом з тим слід зазначити наступне.
Суд, призначаючи покарання підсудному в межах санкції ст..ст. 128, ч.1 ст. 296 КК України за кожний злочин окремо та вірно визнаючи наявність підстав для звільнення його від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності у відповідності до положень ст..ст. 49, 74 ч.5 КК України, помилково застосовав положення ч.1 ст. 70 даного Кодексу, визначивши остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, а також положення ст..ст. 75, 76 цього Кодексу, додатково звільнивши підсудного, який вже підлягає звільненню від покарання у зв`язку з закінченням строків давності, від остаточно призначеного покарання з випробуванням, порушуючи таким чином вищенаведені норми КПК України 1960 року.
У зв`язку з наведеним, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів разом з тим вважає за необхідне на підставі положень ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 366 КПК України 1960 року змінити вирок суду, виключивши з нього посилання суду на ч.1 ст. 70, 75,76 КК України, як такі, що не підлягають застосуванню в даному випадку та вважаючи ОСОБА_6 засудженим:
- за ст.128 КК України на 2 роки обмеження волі;
- за ч.1 ст.296 КК України на 3 роки обмеження волі,
та на підставі ст.49 КК України звільненим від призначених покарань окремо від кожного у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті вирок є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування у повному обсязі та повернення справи на додаткове розслідування, як того вимагає апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 , в порядку ч.2 ст. 365 КПК України в редакції 1960 року) змінити.
Виключити з вироку при призначенні ОСОБА_6 покарання посилання суду на ч.1 ст. 70 та на ст.ст. 75, 76 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст.128 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст.49 КК України ОСОБА_6 звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.296 КК України на 3 роки обмеження волі.
На підставі ст.49 КК України ОСОБА_6 звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України протягом одного місяця з моменту її оголошення.
Судді: