Справа № 182/9268/14-к
Провадження № 1-кп/0182/36/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.11.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2014 р. за № 0004609 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого;
ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , проживаючого у АДРЕСА_3 , працюючого ТОВ «АТБ-маркет» молодшим приймальником товару, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 -
в с т а н о в и в :
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_4 12 листопада 2014 р. приблизно о 13-00 год., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , побачили неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , і у них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Діючи з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши ролі кожного, де ОСОБА_4 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та став вимагати у неповнолітнього віддати йому свій мобільний телефон, на що ОСОБА_8 , злякавшись, віддав ОСОБА_4 мобільний телефон. В свою чергу, ОСОБА_7 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 та почав вимагати у останнього передати йому свій мобільний телефон, на що ОСОБА_10 відмовився. В результаті, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відкрито умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, заволоділи мобільним телефоном «Самсунг Гелексі GT-S 5660» чорного кольору, який знаходився у ОСОБА_8 , вартістю 1499 грн. 95 коп. в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 15 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 30 грн., чохлом вартістю 50 грн., які належать потерпілому ОСОБА_11 , чим спричинили йому матеріальну шкоду на загальну суму 1594 грн. 95 коп. З місця скоєння злочину зникли. Викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 12 листопада 2014 р. приблизно о 13-00 год., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , побачили неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , і у них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Діючи з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши ролі кожного, де ОСОБА_7 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 та почав вимагати у останнього передати йому свій мобільний телефон, на що ОСОБА_10 відмовився. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів з метою відкритого викрадення чужого майна, що належало неповнолітньому ОСОБА_6 , виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі. З місця скоєння злочину зникли.
Дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що взимку 2014 р. він зустрівся з ОСОБА_4 . У нього із собою був складний ніж, який знаходився у правому кармані куртки, в кармані ніж знаходився вже на протязі тижня, він його з кармана не витягував. Ніж носив із собою, т.я. ніж зручний, багатофункціональний у ньому є штопор, плоскогубці, відкривалка та інше. Про те, що у нього є ніж, він ОСОБА_4 не говорив і ніж йому не показував. У дворі будинку неподалік СШ № 13 вони побачили 2-ох хлопців. Якось спонтанно вони пішли за цими хлопцями, т.я. вирішили забрати у них телефони. ОСОБА_4 обігнав хлопців, встав перед ними. Хлопці зупинилися, він встав перед іншим хлопцем. Чув, як ОСОБА_4 сказав хлопцеві, щоб той віддав телефон. Хлопець, який стояв поруч із ним, відразу сказав, що він телефон не віддасть, бо у нього вдома будуть проблеми, а інший хлопець, який стояв поруч з ОСОБА_4 , передав останньому свій телефон. Після чого вони з ОСОБА_4 пішли з місця злочину. Потім ОСОБА_4 попросив знайомого здати телефон у ломбард, Той здав за 340 чи 350 грн., гроші вони витратили. Він ніж взагалі не діставав, хлопцям нічого не казав і не погрожував їм. ОСОБА_4 лише сказав хлопцям, щоб вони віддали телефони, але при цьому нічим не погрожував. Чи був у ОСОБА_4 ніж, він не бачив і ОСОБА_4 йому ніж не показував ні до, ні після злочину. У вчиненому він розкаюється.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе також визнав повністю і показав суду, що взимку 2014 р. він зустрівся з ОСОБА_3 і вони разом пішли в сторону вул.. Барнаульської в м. Нікополь. У нього із собою був туристичній ніж, який знаходився у внутрішньому лівому кармані куртки. Ніж він узяв із собою, т.я. йому надходили погрози зі сторони хлопця, тому ніж він носив для самооборони. Також він знав про те, що у ОСОБА_3 із собою також був ніж, бо той йому цей ніж показував, ОСОБА_3 ніж узяв також для самооборони, т.я. хлопець погрожував їм обом. У дворі будинку він побачив 2-ох хлопців, пішов за хлопцями, наздогнав їх, узяв одного з хлопців за руку, розвернув до себе і сказав віддати телефон. Хлопець відразу погодився і сам віддав йому телефон. При цьому він ніж не діставав і ножем не погрожував. Він чув, що ОСОБА_3 говорив іншому хлопцеві, щоб той віддав телефон, але той відмовився передавати телефон. Після чого вони розійшлися. Вони з ОСОБА_12 телефон хлопця через знайомого здали у ломбард, гроші поділили і витратили. В міліції на питання слідчого він розповів, що у нього був із собою ніж, але ніж він не діставав і ним не погрожував. У вчиненому він розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_6 , який був допитаний у присутності матері ОСОБА_13 , показав, що взимку 2014 р. приблизно о 13 год. він з другом ОСОБА_8 поверталися зі школи, йшли до ОСОБА_8 додому. Коли вони виходили із подвір`я будинку, до них підійшли обвинувачені та узяли їх обох за плече. До нього підійшов ОСОБА_3 , а до ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Він чув, як ОСОБА_4 сказав ОСОБА_8 «віддавай телефон». У ОСОБА_4 у руках був ніж, він приставив ніж до курточки ОСОБА_8 , він бачив лише лезо ножа, рукоятку не бачив. В руках у ОСОБА_3 також був ніж, але він був складений і ножем ОСОБА_3 йому не погрожував. ОСОБА_8 віддав телефон ОСОБА_4 , а він сказав, що телефон не віддасть, т.я. у нього вдома будуть проблеми. Після того обвинувачені пішли, а вони з ОСОБА_8 пішли до останнього додому, де подзвонили батькам.
Винуватість також підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0004690, та досліджені у судовому засіданні:
- протоколом огляду місця події вiд 12.11.2014 р. території біля буд. № 142 по вул.. Героїв Чорнобиля в м. Нікополь, де було вчинено злочин, з планом-схемою (а.п. 20-22);
- копією документів на телефон (а.п. 24-25);
- копією договору про надання ломбардом фінансового кредиту, який був заключний між ПТ «Ломбард-Скарбниця» та ОСОБА_14 на суму 340 грн. під заставу мобільного телефону «Самсунг Гелексі GT-S 5660» (а.п. 35);
- протоколом огляду від 14.11.2014 р. мобільного телефону «Самсунг Гелексі GT-S 5660», виданого ОСОБА_14 , імей якого збігається з імей телефону, викраденого у ОСОБА_8 (а.п. 38-40);
- розпискою потерпілого ОСОБА_11 про отримання раніше викраденого у його сина телефону (а.п. 42);
- протоколом огляду від 14.11.2014 р. ножа, який добровільно видав ОСОБА_3 (а.п. 45-46);
- висновком експертизи холодної зброї від 21.11.2014 р. № 32/03-396, відповідно до якої ніж, вилучений у ОСОБА_3 холодною зброєю не являється, є ножем доріжним та має пряме господарсько-побутове призначення (а.п. 51-53);
- протоколом огляду від 14.11.2014 р. ножа, який добровільно видав ОСОБА_4 (а.п. 56-58);
- висновком експертизи холодної зброї від 20.11.2014 р. № 32/03-395, відповідно до якої ніж, вилучений у ОСОБА_4 холодною зброєю не являється, є ножем кухонним та має пряме господарсько-побутове призначення (а.п. 63-64);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.11.2014 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_8 у присутності педагога, законного представника з 4-х осіб впізнав ОСОБА_4 як особу, яка відібрала у нього телефон (а.п. 65-68);
- протоколом огляду від 18.11.2014 р. куртки та шапки, які добровільно видав ОСОБА_3 і в яких він був вдягнений при вчиненні злочину з фото-таблицею (а.п. 78-79);
- протоколом огляду від 18.11.2014 р. куртки та шапки, які добровільно видав ОСОБА_4 і в яких він був вдягнений при вчиненні злочину з фото-таблицею (а.п. 83-84);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.11.2014 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_8 у присутності педагога, законного представника з 4-х речей впізнав шапку з зеленою емблемою як ту, в якій був вдягнений один з нападників (шапка була видана ОСОБА_3 ) з фото-таблицею (а.п. 95-98);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.11.2014 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_6 у присутності педагога, законного представника з 4-х речей впізнав шапку з зеленою емблемою як ту, в якій був вдягнений один з нападників (шапка була видана ОСОБА_3 ) з фото-таблицею (а.п. 99-102);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.11.2014 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_6 у присутності педагога, законного представника на місці показав та розповів обставини вчиненого злочину, а саме як обвинувачені забрали у ОСОБА_8 мобільний телефон. При проведенні слідчого експерименту застосовано відеозапис, який було оглянуто у судовому засіданні (а.п. 105-109);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.11.2014 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_8 у присутності педагога, законного представника на місці показав та розповів обставини вчиненого злочину, а саме як обвинувачені забрали у нього мобільний телефон. При проведенні слідчого експерименту застосовано відеозапис, який було оглянуто у судовому засіданні (а.п. 110-114);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2014 р., в ході якого підозрюваний ОСОБА_4 на місці показав та розповів обставини вчиненого злочину, а саме як він забрав у потерпілого мобільний телефон, при цьому ніж не діставав і ним не погрожував. При проведенні слідчого експерименту застосовано відеозапис, який було оглянуто у судовому засіданні (а.п. 125-129);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2014 р., в ході якого підозрюваний ОСОБА_3 на місці показав та розповів обставини вчиненого злочину, а саме як ОСОБА_4 забрав у потерпілого мобільний телефон, при цьому ніж не діставав і ним не погрожував. При проведенні слідчого експерименту застосовано відеозапис, який було оглянуто у судовому засіданні (а.п. 142-145);
- речовими доказами вилученими у обвинувачений ножами, які є ножами доріжним та кухонним з невеликими за розмірами лезами.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинувачених винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вони обвинувачуються.
Хоча потерпілий ОСОБА_6 і стверджував про те, що ОСОБА_4 приставляв до куртки потерпілого ОСОБА_8 лезо ножа, ця обставина не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки і на досудовому слідстві, і в судовому засіданні обвинувачені категорично стверджували, що, хоча у них із собою були ножі, вони їх не демонстрували і ножами потерпілим не погрожували. Інших достовірних і достатніх доказів суду надано не було.
Дії обвинувачених мають вірну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ч.3 ст.. 68, ст.. 69-1 КК України, які передбачають, що за вчинення замаху на злочин, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце роботи, за місцем проживання і навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, ураховуючи всі обставини справи, відсутність претензій у потерпілих, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо них ст. 75 КК України і звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази ножі кухонний та доріжний, які зберігаються у камері схову Нікопольського міськрайонного суду знищити; телефон, який знаходиться у потерпілого, одяг, який знаходиться у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити їм.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнати винуватими у пред`явленому їм обвинуваченню за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання
за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки,
за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 міс. кожному.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Строк дії запобіжного заходу - домашнього арешту скінчився.
Речові докази ножі кухонний та доріжний, які зберігаються у камері схову Нікопольського міськрайонного суду знищити; телефон, який знаходиться у потерпілого, одяг, який знаходиться у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити їм.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1