Дата документу Справа № 314/2546/15-к
Верховний Суд України

Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/2546/15-к
№ пр.11-кп/778/1813/15 Головуючий 1 інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Судова колегія по кримінальнім справам Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, міста Мелітополя і там же проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

09.08.2000 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч.2, 3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі, 15.11.2000 року постановою Донецького обласного суду вирок змінено призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини майна;

30.10.2000 року тим же судом за ч.2, 3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

08.05.2001 року Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької

області за ч.1 ст.183 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення

волі, звільнений 19.04.2005 року за відбуттям покарання;

30.03.2006 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

11.03.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ст.75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

14.06.2012 року Мелітопольським районним судом Запорізької області ч.1 за ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2009 року і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 років;

який відбуває покарання у Кам`янській ВК УДПтСУ в Запорізькій області №101 за останнім вироком Мелітопольського районного суду Запорізької області від 14.06.2012 року.

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, мотивуючи відсутністю підстав вважати, що засуджений довів своє виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений за її змістом вважає ухвалу місцевого суду необґрунтованою, з посиланням на те, що відбуваючи покарання він постійно працював, мав 4 заохочення, що свідчить про його виправлення, також має на утриманні мати похилого віку та 2-х неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурора, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами статті 81 КК України та правовою позицією Верховного Суду України, рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

З матеріалів справи вбачається, що за вироком Мелітопольського районного суду Запорізької області 14.06.2012 року ОСОБА_8 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 років з 03.11.2011 року. Із зарахування в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення з 30.08.2008 року по 11.03.2009 року, тобто на день розгляду клопотання засуджений вже відбув більше, ніж 2/3 частини призначеного строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, відбуття засудженим 2/3 частини строку покарання не є єдиною та обов`язковою підставою для звільнення від подальшого відбування покарання, адже засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду перебування у виправних установах.

Так, судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 взято до уваги дані про його особу, який подяк не мав, був працевлаштований слюсарем на промисловій зоні, проте процент виконання норм виробітку у 2013 році не перевищував 3,9%, у 2014 році - 36,8%, у 2015 році не перевищує 25,9%, додержання ним вимог режиму, поведінку засудженого, яка не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявляв себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

На думку колегії суддів, при розгляді матеріалів суд першої інстанції виконав вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 81,372, 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: