Справа № 515/640/15-к
Провадження № 1-кп/515/917/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року м.Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.382 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року у справі №2-58/2010 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та зобов`язано обвинувачену виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з обов`язковим погодженням проекту конструкцій з потерпілою. ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його примусового виконання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, не зважаючи на накладення на неї двічі державним виконавцем штрафів за його невиконання, маючи матеріальну можливість для виконання рішення, з моменту набрання рішенням чинності, а саме з 04.10.2010року і по теперішній час, умисно, з метою ухилення від його виконання, в порушення положень ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згадане судове рішення не виконує.
Крім того, заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.08.2013 року у справі №515/884/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014року, задоволено позовні вимоги виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області до ОСОБА_6 та зобов`язано обвинувачену зупинити будівництво (розміщення) двох тимчасових споруд (МАФ) в м.Татарбунари по вул.23Серпня (приринкова площа) біля магазину «Тарас», а також демонтувати вказані споруди за власний рахунок (власними силами) відповідно до рішення комісії по обстеженню та вивченню ситуації з приводу самовільного розміщення тимчасової споруди (МАФ) від 05.09.2012року та акта комісії по земельним спорам від 04.06.2013року. ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його примусового виконання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, не зважаючи на накладення на неї двічі державним виконавцем штрафів за його невиконання, маючи матеріальну можливість для виконання рішення, з моменту набрання рішенням чинності, а саме з 20.01.2014року і по теперішній час, умисно, з метою ухилення від його виконання, в порушення положень ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згадане судове рішення не виконує.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочинів не визнала, дала показання, що судове рішення, ухвалене за позовом потерпілої ОСОБА_4 в 2010 році, намагалася виконати, у зв`язку з чим звернулася до проектантів за виготовленням проекту та схеми відводу води і отримала такий проект, однак потерпіла відмовилася його погоджувати, що унеможливило виконання рішення суду. Зазначила також, що державний виконавець повинен був у такому випадку самостійно примусово виконати судове рішення з подальшим стягненням з її карткового рахунку витрат на організацію відповідних робіт. Крім того, пояснила, що не сплачувала штрафи, накладені на нею державною виконавчою службою у 2013 році, оскільки в постановах про відкриття виконавчого провадження, про накладення штрафів було зазначене прізвище боржника « ОСОБА_7 » замість « ОСОБА_8 », і тому обвинувачена вважала, що постанови винесені відносно іншої особи. Вказала, що остання постанова про накладення штрафу у розмірі 340грн. датована 24.12.2013року, при цьому подання держвиконавця внесено вже наступного дня, 25.12.2013року, відтак обвинувачена не мала часу для сплати цього штрафу. Обвинувачена ОСОБА_6 дала також показання, що про рішення суду першої інстанції, ухвалене за позовом Татарбунарської міської ради в 2013 році, і залишене без змін судом апеляційної інстанції, знала, виконувати його не відмовляється, вживала заходи щодо його виконання, які полягали, зокрема, в досягненні усних домовленостей з робітниками-будівельниками щодо зносу МАФів. Пояснила також, що постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення, а також постанови про накладення штрафів, винесені у 2014 році не отримувала, про них дізналася під час розгляду кримінальної справи, і тому штрафи не сплачувала. Вказала, що ніяких перешкод державним виконавцям не чинила, більш того, вважала що у них достатньо повноважень для самостійного примусового виконання судового рішення з подальшим стягненням з її рахунку коштів.
Вина обвинуваченої ОСОБА_6 , не зважаючи на її невизнання, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, а саме:
-показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила, що в 2010 році була вимушена звернутися в суд з позовом до своєї сусідки ОСОБА_6 , оскільки остання побудувала господарську споруду на межі земельних ділянок. В результаті будівництва після кожного випадання осадків вода з даху цієї споруди почала стікати у двір потерпілої, руйнуючи кухню, стіни, інші будівлі, що знаходяться поруч. Дала також показання, що отримавши рішення суду неодноразово зверталася як до самої ОСОБА_6 щодо добровільного його виконання, так і до державної виконавчої служби, проте рішення на сьогодні не виконано, а її двір перебуває у жахливому стані. Вказала, що обвинувачена ОСОБА_6 зверталася до якогось спеціаліста за виготовленням робочого проекту, проте цей проект потерпіла ОСОБА_4 відмовилася погоджувати, оскільки він суперечив рішенню суду, не вирішував проблеми запобігання потраплянню води у двір, і був зроблений так, як було вигідно лише ОСОБА_6 . Зазначила також, що вода після кожного дощу продовжує затікати у двір потерпілої;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що працює архітектором, кілька років тому до нього зверталася з приватним замовленням потерпіла ОСОБА_4 , яка просила виготовити технічний висновок, оскільки з суміжної земельної ділянки на її будівлю здійснювалося водовідведення. В рамках виконання замовлення виходив на місце, піднімав картографічні матеріали та виконував креслення на підставі своїх професійних вмінь. Пам`ятає, що в рамках виконання цього замовлення оглядав також одне креслення з варіантами можливої організації водовідведення, виконавцем якого був ОСОБА_10 . Зазначене креслення мало робочий характер, не було проектною документацією, яка повинна виготовлятися у встановленому порядку, за яким, зокрема, замовник спочатку звертається до органу місцевого самоврядування, отримує дозвіл на збір вихідних даних (топографічну зйомку, технічні умови і містобудівні умови і обмеження), виготовляє проектно-кошторисну документацію, погоджує її з суміжними користувачами або власниками майна та подає її на затвердження відповідним органам для отримання дозволу на здійснення будівельних робіт. Зазначив також, що обвинувачена ОСОБА_6 до нього з питанням про виготовлення проектно-технічної документації не зверталася;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що є директором приватного підприємства «Моноліт», в якому раніше працював проектант ОСОБА_12 . Пояснив також, що йому було відомо, що ОСОБА_12 на чиєсь замовлення готував план організації водовідводу, на який свідок ставив печатку підприємства. Зазначив, що до нього особисто ОСОБА_6 за виготовленням проектно-технічної документації, як до директора, не зверталася. Вказав також, що робоче креслення, виконане ОСОБА_12 , не вважається проектною документацією, а є лише робочим варіантом вирішення питання, куди можна вивести воду;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що за освітою є інженером-гідротехніком, працював проектантом у приватному підприємстві. Пояснив також, що кілька років тому до нього усно зверталася ОСОБА_6 з приводу виготовлення креслення для організації водовідведення води. Вказав, що оцінив ситуацію та дійшов висновку, що було кілька варіантів відводу води як на вулицю Горького, так і на вулицю 23 Серпня. Він обрав другий варіант, вважаючи його оптимальним, та взимку 2012 року виготовив робочий проект-креслення, один екземпляр якого віддав ОСОБА_6 . Зазначене креслення не було проектно-технічною документацією, оскільки при її виготовленні необхідно отримувати погодження міськради чи ЖКГ. За виготовленням проектно-технічної документації обвинувачена до нього не зверталася. Пам`ятає, що проти цього варіанту висловила заперечення ОСОБА_4 , наполягаючи на організації відводу води на вулицю Горького. В подальшому ніхто більше за виготовленням проектної документації не звертався;
-показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що працює на посаді начальника відділу ДВС Арцизького РУЮ Одеської області. Пояснив також, що приблизно у 2013-2014 роках до нього надходило виконавче провадження від Татарбунарського ВДВС, в якому стягувачем була ОСОБА_4 , а боржником ОСОБА_6 . Зазначив, що провадження було прийнято, і в рамках примусового виконання рішення суду направлено ОСОБА_6 повідомлення про зобов`язання виконати це рішення. Крім того, вказав, що неодноразово приїжджав до м.Татарбунари з метою оглянути об`єкт та перевірити стан виконання судового рішення, зустрічався з боржником та стягувачем, в присутності понятих складав акт державного виконавця. Пам`ятає, що ОСОБА_6 надавала до відділу ДВС проект відводу води, однак ОСОБА_4 була з ним не згодна, і тому обвинуваченій направлялися вимоги з зобов`язанням виконати інший проект. Свідок також пояснив, що було рішення Татарбунарського районного суду Одеської області з роз`ясненням того, як необхідно виконати судове рішення від 2010 року, яке мало зобов`язальний характер. Зазначив, що у зв`язку із невиконанням рішення суду на ОСОБА_6 накладалися штрафи в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження»;
-показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив що у 2013-2015 роках працював на посаді в.о. начальника ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області. Пам`ятає, що на примусовому виконанні перебувало два виконавчі листи, один з яких зобов`язував обвинувачену встановити водовідведення, другий надійшов від міської ради та стосувався знесення МАФів, розташованих на території ринку. Пояснив також, що ОСОБА_6 неодноразово викликалася до виконавчої служби, попереджалася про необхідність виконати рішення суду, про встановлену кримінальну відповідальність, на неї накладалися штрафи, жодний з яких не було сплачено, неодноразово складалися при понятих акти державного виконавця, від отримання яких ОСОБА_6 відмовлялася, на об`єкт державні виконавці нею не допускалися. У зв`язку з тим, що вимоги державного виконавця не були виконані, подання про притягнення ОСОБА_6 було направлено до органів внутрішніх справ. Зазначив також, що виконавче провадження по виконанню рішення, пов`язаного з організацією відводу води було розпочато до призначення свідка на посаду, провадження щодо знесення МАФів розпочато, коли ОСОБА_14 вже виконував обов`язки начальника відділу, і це свідчить, що рішення суду на користь ОСОБА_4 не виконувалося дуже тривалий час. Вказав, що рішення судів мали зобов`язальний для ОСОБА_6 характер, і тому виконавча служба не повинна була їх виконувати за свій рахунок або за рахунок стягувача;
-показаннями представника потерпілого Татарбунарської міської ради ОСОБА_15 , який пояснив, що в 2013 році за позовом виконкому міської ради Татарбунарським райсудом ухвалено рішення, яким зобов`язано ОСОБА_6 виконати рішення тимчасової комісії міськради, а саме демонтувати дві тимчасові споруди на приринковій площі по вул.23 Серпня. Отриманий в суді виконавчий лист направлено до відділу ДВС. Рішення на даний час не виконано, причина невиконання не відома. Пояснив також, що договорів оренди на землю під даними спорудами з міською радою не укладалися, орендна плата до міського бюджету не сплачується. Зазначив, що виконання рішення суду не входить до компетенції міськради, тому самостійно його виконати потерпіла юридична особа не в змозі;
-показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що влітку 2014 року проходив стажування у відділі державної виконавчої служби, під час якого начальник відділу ОСОБА_14 запрошував його у якості понятого бути присутнім під час виїзду державного виконавця на об`єкти. У трудових відносинах з ВДВС не перебував. Пам`ятає, що був присутнім під час одного з таких виїздів на об`єкт, де, як йому пояснили, боржник був зобов`язаний прибрати 2 контейнери, які знаходилися в районі ринку, навпроти магазину «Тарас». При виїзді на об`єкт була запрошена інша дівчина у якості понятого. Свідок також зазначив, що при виході на об`єкт контейнери були на місці, було складено акт державного виконавця. З`явилася боржник ОСОБА_6 , з якою розмовляв державний виконавець ОСОБА_14 . Вказав, що при складанні акта державного виконавця ОСОБА_6 попереджалася про кримінальну відповідальність, від його підпису обвинувачена відмовилася;
-показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що у 2014 році проходила стажування в ВДВС Татарбунарського РУЮ, і її разом з хлопцем на ім`я ОСОБА_18 , який також стажувався у відділі, часто запрошували у якості понятих при складанні актів. Пояснила також, що підписувала акт державного виконавця, проте не пам`ятає, чи ОСОБА_6 вручили акт, чи вона відмовилася від його отримання;
-показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що є депутатом міської ради, приватним підприємцем, який здійснює діяльність у своєму магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Пояснив також, що у 2012 році, під`їжджаючи до магазину, побачив, що йде будівництво. Знаючи, як депутат, що будівництво незаконне, оскільки сам отримав за місяць до цієї події відмову міськради у виділенні землі в оренду, спробував зупинити будівництво, однак свідку пояснили, що МАФи будує ОСОБА_20 зять ОСОБА_6 . Зазначив, що одразу викликав на місце голову міської ради, працівників міліції, які перебували неподалік, оскільки у місті відбувалося святкування. Пам`ятає, як голова міської ради ОСОБА_21 вимагав припинити будівництво, однак будівельники на вимоги не реагували. Пам`ятає, що в подальшому на сесіях міської ради неодноразово порушувалося питання про необхідність прибрати МАФи, проте споруди так і не були демонтовані. Вказав також, що на теперішній час в кіосках працюють орендатори, які торгували взуттям. Зазначив, що один раз намагався самостійно перемістити кіоски, які перекривають вхід до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак підійшла ОСОБА_6 в оточенні невідомого хлопця розвинутої фізичної статури, які прогнали свідка, й наступного дня МАФи повернулися на своє місце;
-показаннями свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що є співвласником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на території ринку. Пояснила також, що подавала заяву до міської ради з проханням виділити земельну ділянку для благоустрою прилеглої до магазину території. Зазначила, що 23.08.2012року разом з чоловіком дізналися, що на цьому місці почалося будівництво МАФів. Намагаючись встановити, хто здійснює будівництво, звернулися до міської ради, яка надала довідку, що це є ОСОБА_6 . Вказала також, що зверталася до прокуратури та міліції щодо порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за самозахоплення земельної ділянки. Крім того, свідок пояснила, що в контейнерах працюють особи, які орендують контейнери у ОСОБА_6 . На даний час, вказані споруди використовуються як складське приміщення для тих, хто торгує поруч. Зазначила, що 23.08.2012року запитувала будівельників, хто саме здійснює будівництво, на що останні відповідали, що виконують накази ОСОБА_6 , а також чула розмову міського голови ОСОБА_21 , який давав вказівки будівельникам та ОСОБА_6 негайно припинити будівництво. Крім того, вказала, що про факт незаконного будівництва неодноразово разом з чоловіком писали в місцеві газети, проте МАФи й досі не демонтовані;
-показаннями свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що є депутатом Татарбунарської районної ради, журналістом. Пояснила також, що у 2012 році бачила, як відбувається самозахоплення землі. Пам`ятає, як на місце пригоди прибули міліціонери, голова міської ради ОСОБА_21 , його заступник ОСОБА_24 , голова районного осередку партії «Свобода» ОСОБА_25 , депутат міської ради ОСОБА_19 , а також обвинувачена ОСОБА_6 . Зазначила, що чула, як міський голова сказав ОСОБА_6 про те, що здійснювати будівництво не можна, на що обвинувачена погодилася. Проте наступного дня, будівництво було продовжено та завершено. Зазначила також, що питання незаконного будівництва з боку обвинуваченої та необхідності знесення МАФів постійно розглядалося на сесіях міської ради, де свідок була присутня як журналіст, висвітлювалося нею у численних статтях в місцевих газетах, при цьому жодних спростувань від ОСОБА_6 не надходило;
-показаннями свідка ОСОБА_25 , який пояснив, що 23 серпня 2012 року разом з ОСОБА_19 на його автомобілі проїхали через центральну площу, де відбувалося святкування з нагоди Дня Незалежності. Під`їхавши до магазину ОСОБА_19 побачили, що відбувається будівництво. Дізнавшись від ОСОБА_19 , що будівництво є не законним, пішов на площу та запросив на місце події міського голову ОСОБА_21 . Пам`ятає, що на місце події під`їхала ОСОБА_6 . Зазначив, що міський голова пояснив обвинуваченій, що необхідно припинити будівництво, на що вона погодилася. Однак наступного дня будівництво відновилося. Вказав також, що на теперішній час всі контейнери знаходяться на своїх місцях, їх ніхто не прибрав;
-показаннями свідка ОСОБА_26 , яка пояснила, що здійснює торгівлю на ринку, і її контейнер знаходиться на його території. Пояснила також, що наприкінці 2014 року на початку 2015 року користувалася на підставі усної домовленості з ОСОБА_6 належним їй контейнером при вході на ринок. Зазначила, що до неї підходили державні виконавці та пояснювали, що контейнер не повинен там знаходитися, однак свідок їм радила звертатися з цього питання безпосередньо до ОСОБА_6 ;
-рапортом дільничного інспектора міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області від 13.02.2014 року про встановлення факту ухилення ОСОБА_6 від виконання рішення суду (а.с.175);
-рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року у справі №2-58/2010, яким усунуто перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні нею прав власності відносно своєї будівлі шляхом зобов`язання ОСОБА_6 виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідведення з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з обов`язковим погодженням конструкцій з позивачем у справі (а.с.а.с.185-187);
-ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.07.2012року у справі №6-35/1529/12, якою роз`яснено відділу ДВС Арцизького РУЮ, що державний виконавець має вжити примусові заходи щодо зобов`язання боржника ОСОБА_6 виконати зовнішній водостік, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі на межі суміжних земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . При цьому проект конструкції зовнішнього водостоку має бути обов`язково погоджений зі стягувачем ОСОБА_4 . Судом також роз`яснено, що заперечення ОСОБА_4 , надані державному виконавцю, мають бути враховані та погоджені з нею виконавцем проекту конструкцій зовнішнього водостоку покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок (а.с.а.с.188, 189);
-виконавчим листом у справі №2-58/2010, виданим 12.11.2010року, за рішенням суду про зобов`язання ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права власності відносно своєї будівлі шляхом виконання зовнішнього водостоку в сторону своєї будівлі, організації водовідводу з реконструйованої обвинуваченою покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , з обов`язковим погодженням конструкцій з позивачем у справі (а.с.176);
-заявою потерпілої ОСОБА_4 про повторне відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду від 12.11.2010року у справі №2-58/2010 (а.с.179);
-постановою заступника начальника ВДВС Татарбунарського РУЮ від 28.10.2013року про відкриття виконавчого провадження з супровідним листом на адресу ОСОБА_6 та фіскальним чеком на підтвердження поштового відправлення вказаної постанови (а.с.180);
-постановами заступника начальника ВДВС Татарбунарського РУЮ від 20.11.2013року та від 24.12.2013 року про накладення штрафів, а також актами державного виконавця від 20.11.2013 року та від 24.12.2013року, з яких слідує, що державним виконавцем здійснено виходи за адресою, вказаною у виконавчому документі, попереджено ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду у присутності понятих, та накладено на неї штрафи у розмірі 170 грн. та 340 грн. за його невиконання (а.с.а.с.181-183);
-постановою заступника начальника ВДВС Татарбунарського РУЮ про закінчення виконавчого провадження від 27.12.2013року, з якої вбачається, що в ході проведення виконавчих дій ОСОБА_6 було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 належним їй майном, проте заходи здійснені державним виконавцем, направлені на виконання вимог виконавчого документа, виявилися безрезультатними (а.с.184);
-поданням в.о. начальника відділу ДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області ОСОБА_14 від 25.12.2013 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 , зі змісту якого слідує, що державним виконавцем у період з 28.10.2013 року по 24.12.2013 в ході виконавчого провадження за заявою ОСОБА_4 вжито заходи щодо виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області, попереджено ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність, встановлену за його невиконання, накладено на неї штрафи, однак вимоги виконавчого документа боржником умисно не виконані (а.с.а.с.177, 178);
-листом в.о. начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Татарбунарської РДА Одеської області від 02.12.2013року №90 про невідповідність вимогам п.3.25 ДБН360-92 проектного рішення при виготовленні проекту відводу дощової води з покрівлі існуючих прибудов по АДРЕСА_3 (а.с.190);
-проектною документацією, виготовленою ФОП ОСОБА_27 з супровідним листом начальника ВДВС Арцизького РУЮ Одеської області від 13.10.2014року, протоколом огляду предмету від 10.02.2015року та кваліфікаційним сертифікатом на ім`я архітектора ОСОБА_9 , з яких вбачається, що на робочому кресленні, яке було виготовлено ОСОБА_12 в січні 2012 року, зображено один із варіантів можливої організації водовідведення з добудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вказане робоче креслення не є проектною документацією відповідно до вимог ДБНА від 22.03.2004 року (а.с.а.с.191-197);
-клопотанням експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_28 від 14.07.2014року та повідомленням експерта про неможливість надання висновку від 04.09.2014року, зі змісту яких слідує, що проектне рішення щодо організації водовідведення атмосферних опадів з сусідньої ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , не є стадією проектування згідно з вимогами ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» та не регламентується (а.с.а.с.198-206);
-заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.08.2013 року у справі №515/884/13-ц, яким зобов`язано ОСОБА_6 зупинити будівництво (розміщення двох тимчасових споруд) (МАФ) в м.Татарбунари по вул.23 Серпня (приринкова площа), біля магазину «Тарас» та демонтувати дані дві споруди за власний рахунок (власними силами) відповідно до рішення від 05.09.2012 року комісії по обстеженню та вивченню ситуації з приводу самовільного розміщення тимчасової споруди (МАФ) в АДРЕСА_5 (приринкова площа) та акта комісії по земельним спорам від 04.06.2013 року (а.с.а.с.229, 230)
-ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014 року, якою згадане рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.08.2013року залишено без змін (а.с.а.с.231, 232).
-виконавчим листом у справі №515/884/13-ц, виданим 28.03.2014року, за рішенням суду про зобов`язання ОСОБА_6 зупинити будівництво (розміщення двох тимчасових споруд) (МАФ) в м.Татарбунари по вул.23 Серпня (приринкова площа), біля магазину «Тарас» та демонтувати дані дві споруди за власний рахунок (власними силами) відповідно до рішення від 05.09.2012 року комісії по обстеженню та вивченню ситуації з приводу самовільного розміщення тимчасової споруди (МАФ) в АДРЕСА_5 (приринкова площа) та акта комісії по земельним спорам від 04.06.2013 року (а.с.212);
-заявами голови Татарбунарської міської ради Одеської області ОСОБА_21 від 01.04.2014року про направлення виконавчого листа про зобов`язання ОСОБА_6 зупинити будівництво (розміщення двох тимчасових споруд) в м.Татарбунари по вул.23 Серпня (приринкова площа) біля магазину «Тарас» та демонтувати дані споруди за власний рахунок (власними силами) та про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом (а.с. а.с.210,211);
-постановою заступника начальника ВДВС Татарбунарського РУЮ від 04.04.2014року про відкриття виконавчого провадження з супровідним листом на адресу ОСОБА_6 (а.с.213);
-постановами заступника начальника ВДВС Татарбунарського РУЮ від 14.05.2014року та від 06.06.2014 року про накладення штрафів, а також актами державного виконавця від 14.05.2014року, від 06.06.2014року та від 29.07.2014 року, з яких слідує, що державним виконавцем здійснено виходи за адресою, вказаною у виконавчому документі, попереджено ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду у присутності понятих, та накладено на неї штрафи у розмірі 170 грн. та 340 грн. за його невиконання (а.с.а.с.214-218);
-поданням в.о. начальника відділу ДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області ОСОБА_14 від 04.09.2014 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 , зі змісту якого слідує, що державним виконавцем у період з 04.04.2014 року по 04.09.2014 року в ході виконавчого провадження за заявою Татарбунарської міської ради Одеської області вжито заходи щодо виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області у справі №515/884/13-ц, попереджено ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність, встановлену за його невиконання, накладено на неї штрафи, однак вимоги виконавчого документа боржником умисно не виконані (а.с.а.с.207-209);
-протоколом огляду місця події від 09.01.2015 року з фототаблицями, зі змісту якого вбачається, що на ділянці місцевості, яка розташована на приринковій площі по вул.23 Серпня, м.Татарбунари, біля магазину «Тарас» при вході до ринку з лівого боку розташовані дві тимчасові споруди (а.с.а.с.219-228).
Показання свідка ОСОБА_29 , яка в судовому засіданні пояснила, що її матір ОСОБА_6 є здоровою, неагресивною людиною, не є належним доказом винуватості обвинуваченої, і свідчать лише про перебування ОСОБА_6 у стані осудності на час вчинення злочинів та після їх вчинення.
Суд критично оцінює доводи обвинуваченої ОСОБА_6 щодо неможливості виконання рішення суду від 18.02.2010 року у зв`язку із непогодженням потерпілою проектів відводу води, оскільки робоче креслення, виготовлене на замовлення ОСОБА_6 проектантом ОСОБА_12 , відображає лише один з можливих варіантів водовідведення, при цьому саме креслення не вважається проектно-технічною документацію, яка повинна виготовлятися у встановленому порядку, що підтвердили свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Заперечення потерпілої ОСОБА_4 щодо вказаного проекту обвинуваченою враховані не були, інші проекти ОСОБА_6 не замовлялися, при цьому самі заперечення потерпілої ґрунтуються на рішенні суду, яким встановлено напрямок водовідводу в сторону будівлі ОСОБА_6 , яка знаходиться по вул.Горького, а також є спроможними з технічної точки зору, що підтверджується проектним рішенням щодо організації водовідведення атмосферних опадів, складеним на замовлення потерпілої приватним підприємством «Вертикаль-Е» (а.с.а.с.200-206). Суд також критично ставиться до доводів ОСОБА_6 щодо причини несплати штрафів, накладених на неї державним виконавцем, яка полягає у зазначенні невірного прізвища в постановах про відкриття виконавчого провадження та про накладення штрафів. Зазначені доводи спростовуються поясненнями самої обвинуваченої, яка вказала, що знала про наявність виконавчого провадження, та, не зважаючи на технічну помилку при написанні її прізвища в постановах державного виконавця («Буднік» замість вірного « ОСОБА_8 »), намагалася виконати рішення суду шляхом замовлення робочого креслення у проектанта ОСОБА_12 .
Доводи ОСОБА_6 щодо можливості самостійного виконання судових рішень державним виконавцем суд вважає не спроможними, оскільки обидва рішення суду мали зобов`язальний характер, і орган ДВС у встановленому законом порядку вживав заходів, направлених на їх виконання, та доводив до відома ОСОБА_6 встановлені судом обов`язки з організації за власний рахунок водовідводу та знесення малих архітектурних форм, що підтверджується дослідженими судом доказами.
Інші доводи ОСОБА_6 щодо її наміру добровільно виконати рішення суду від 09.08.2013року та знести незаконно збудовані споруди не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.
На думку суду, використання технічної помилки в написанні прізвища у якості обґрунтування неможливості сплати штрафів під час виконавчого провадження, тривалість невиконання судових рішень, про наявність яких обвинувачена була достовірно обізнана, відсутність доказів на підтвердження об`єктивної неможливості їх виконання при її задовільному майновому стані (а.с.а.с.245-256), свідчать про наявність прямого умислу ОСОБА_6 у кожному випадку, направленого на ухилення від виконання згаданих судових рішень.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку, що мали місце суспільно небезпечні діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , ці діяння містять склади злочинів, які підлягають кваліфікації за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, обвинувачена винна у вчиненні цих злочинів, і тому підлягає покаранню за їх вчинення.
Обставини, що пом`якшують покарання, під час судового розгляду не встановлені.
При розгляді справи встановлено, що обвинуваченою ОСОБА_6 не виконувалися два різних рішення суду, із значною перервою у часі між їхніми ухваленнями (2010 та 2013 роки), при цьому діяння обвинуваченої не охоплювалися єдиним умислом. З урахуванням зазначеного, за відсутності кваліфікуючої ознаки повторності у диспозиції статті 382 КК України, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання повторності злочинів обставиною, яка обтяжує покарання на підставі п.1 ч.1 ст.67 КК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у п.п.4,6 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Суд не погоджується із посиланнями сторони обвинувачення на сукупність кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченою, оскільки за змістом ч.1 ст.33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. при цьому ОСОБА_6 висувалося обвинувачення у вчиненні злочинів лише за ч.1 ст.382 КК України.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер та ступінь вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винної, яка позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.267), на обліку лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, проте здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.а.с.261-265), бере до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує, враховує матеріальний стан обвинуваченої, яка є пенсіонером (а.с.233), як фізична особа-підприємець доходу від провадження господарської діяльності не має (а.с.244), бере до уваги, що під час виконавчого провадження жодний штраф не сплатила, та доходить висновку про неможливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу та необхідність призначення більш суворого покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.382 КК України. З урахуванням того, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером та потребує постійного лікування, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, і тому знаходить підстави для звільнення її від відбування покарання з випробуванням.
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні не застосовувалися, цивільний позов не пред`явлено, докази на підтвердження понесення сторонами провадження процесуальних витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 382 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.
Апеляційна скарга на вирок подається апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя: