Провадження № 1-кп/161/43/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 18 лютого 2016 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000913 від 23 листопада 2015 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, розлученої, позбавленою батьківських прав, задовільним станом здоров`я, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , будучи раніше судимої за скоєння злочину проти власності, за що має не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не стала та знову скоїла кримінальне правопорушення проти власності.

Так, біля 19-тої години, 16 листопада 2015 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, в будинку АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, з умислом на незаконне заволодіння майном, шляхом зловживанням довірою, попросила надати прибувшій до неї в гості, ОСОБА_6 , мобільний телефон, щоб зателефонувати, при цьому достовірно знаючи, що отримавши мобільний телефон вона повертати не буде, схилила ОСОБА_6 до того, що та, будучи помилково впевненою у правильності та сумлінності дій , добровільно передала ОСОБА_3 мобільний телефон марки Флай вартістю 600 гривень.

Вподальшому, ОСОБА_3 заволодівши, чужим майном, вчиненим повторно, мобільним телефоном марки Флай, розпорядилась ним за власним розсудом, продала односельчанам, заподіявши ОСОБА_6 майнову шкоду на зазначену суму.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнала повністю та показала, що в указаний час, перебуваючи в себе в дома, у прибувшої до неї погостювати ОСОБА_6 попросила мобільний телефон, але заволодівши ним, продала його односельчанам для придбання спиртних напитків.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності їх позицій, з`ясувавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд встановив, що винність ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю.

Суспільно-небезпечні дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ст.190 ч.2 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно (шахрайство).

Суд дослідив дані про особу обвинуваченої.

За місцем реєстрації проживання ОСОБА_3 характеризується негативно, трудовою діяльністю не займається, позбавлена батьківських прав щодо дочки ОСОБА_7 в 2008 році (а.с. 50-51).

Разом з тим, суд, встановив, що ОСОБА_3 раніше судима: 18 жовтня 2011 року Луцьким міськрайонним судом за ст..185 ч.2 КК України, звільнена умовно-достроково 24 липня 2012 року, строком на 8 місяців 11 днів (а.с. 44-45).

З медичних довідок, встановлено, що ОСОБА_3 осудна ( а.с. 48-49).

Обставини, що пом`якшують покарання слід визнати активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив, оскільки такі не зазначені в обвинуваченні.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, як за рівнем суспільної небезпеки так і за класифікацією злочину, як середньої тяжкості, дані про особу винної, що указані вище, попередню судимість за скоєння умисного злочину, що є працездатною особою та негативно ставиться до праці, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин покарання, визнанням своєї вини, вважає, що для виправлення та перевиховання слід призначити покарання в виді обмеження волі, що зазначена в санкції статті, за якою притягається обвинувачена до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд, вважає, що відповідно до ст.ст.177,178, 179 КПК України, для забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків відповідно до даного вироку, при доведеній вині в межах обвинувачення по даній справі, з врахуванням тяжкості призначеного покарання у виді обмеження волі, віку, стану здоров`я, приходить до висновку, що до набрання вироку законної сили, слід обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись, ст.368,370,371,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_3 винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

До набрання вироку законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням на нього обов`язків прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, не відлучатись з місця постійного проживання: буд. АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляція через Луцький міськрайонний суд в апеляційний суд Волинської області, протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, потерпілій і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1