ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

01 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Кінські Роздори, Пологівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу вимог ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 жовтня 2014 року близько 21:55 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ - 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Бердянськ - Оріхів на території Куйбишевського району Запорізької області на 70 км вказаної дороги, в порушення вимог п. 10.1, п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не впевнився, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, змінивши напрямок руху вліво для виконання маневру обгону попутного вантажного автомобіля виїхав на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого останній та пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про зміну оскаржуваного судового рішення щодо нього у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості. На думку засудженого, суд при призначенні йому покарання неповною мірою врахував: визнання винуватості, щире каяття у вчиненому злочині та сприянням у його розкритті, відсутність судимості в силу вимог ст. 89 КК України, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність хвороби серця. Посилається на те, що він зобов'язався відшкодувати потерпілим завдану шкоду, та з цією метою вже надіслав певну суму грошей у користь відшкодування затрат на лікування останніх. Зазначає про те, що його вагітній дружині та батькам-пенсіонерам необхідна його підтримка. Просить змінити оскаржувані судові рішення, застосувати ст. 75 КК України та призначити йому покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

Вивчивши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

ОСОБА_1 не оскаржуються доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України. У касаційній скарзі засудженого не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із судових рішень, при призначенні ОСОБА_1 покарання вищевказані вимоги кримінального закону судом дотримано. Так, призначаючи ОСОБА_1 покарання за вчинений злочин, суд врахував ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який в силу вимог ст. 89 КК України не судимий, посередньо характеризувався за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває. Обставинами, що пом'якшують покарання судом визнано щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому злочині та активне сприяння його розкриттю. Обставиною, що його обтяжує суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Із ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, які за змістом фактично аналогічні доводам його касаційної скарги, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, докладно обґрунтувавши свою позицію в ухвалі, зміст якої відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Обставини, на які засуджений посилається у своїй касаційній скарзі, не є такими, що свідчать про можливість його виправлення та перевиховання при призначенні йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.

На думку колегії суддів, з огляду на тяжкість злочину, характер грубого порушення правил дорожнього руху, вчиненого у стані алкогольного сп'яніння, визначене ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі, тобто покарання, що не пов'язане з ізоляцією від суспільства, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Інших доводів, які б давали підстави вважати призначене ОСОБА_1 покарання таким, що не відповідає вимогам закону внаслідок суворості, касаційна скарга засудженого не містить.

Клопотання про зупинення виконання судових рішень розглядається судом касаційної інстанції в порядку, визначеному ст. 430 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5