АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000002 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_6 07 липня 2011 року приблизно о 23 годині, знаходячись поряд із вагончиком для відпочинку працівників Київської дистанції колії ДТГО «Південно-Західна залізниця», що розташований на території залізничної станції Київ-Волинський, що в Солом`янському районі міста Києва, перебуваючи в стані алкогольного _________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1979/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_1
сп`яніння, побачив раніше знайомого ОСОБА_8 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння та сидів біля зазначеного вагончика. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з мотивів особистих неприязних відносин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , тримаючи в руках металевий предмет, наніс ним удар ОСОБА_9 в область лівого плеча, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у виді закритого перелому діалізу лівої ключиці в середній третині із зміщенням уламків, від чого останній впав на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , користуючись тим, що потерпілий знаходиться в безпорадному стані та лежить на землі, підійшов до останнього та наніс йому два удари кулаками в обличчя, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді саден в ділянці чола зліва та ділянки носа, які, згідно висновку експерта №2011/Е від 08.01.2013, за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Згідно висновку експерта №2011/Е від 08.01.2013 року, тілесне ушкодження у виді закритого перелому діалізу лівої ключиці в середній третині із зміщенням уламків за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, просить змінитивирок суду, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з тим, що він має постійну роботу, джерело доходута соціально адаптований.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду про його винуватість у вчиненні злочину та неможливість виправлення без відбування покарання не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які, відповідно до вимог закону, є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, та не спростовують тих доводів і обставин, на які він посилався під час розгляду справи, як на підставу його невинуватості у вчиненні злочину.

На думку апелянта, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадженнята були досліджені під час судового розгляду і на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене йому обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд увироку не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили бпро його вину у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, не мають жодного доказового значення винуватості чи невинуватості дані, що містяться в показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вони не містять фактичних даних про подію злочину та інші обставини, які підлягають доказуванню. При цьому, показання даних свідків відповідають одне одному у частині, що між ним та ОСОБА_12 була дійсно бійка, але жоден з вказаних свідків не описують в своїх показаннях обставини, на які вказує потерпілий, який до того ж його шантажував та змінював свої показання у справі, зазначаючи, що він ( ОСОБА_6 ) заподіював йому тілесні ушкодження металевим прутом (знаряддя злочину), який був у нього ( ОСОБА_13 ) в руках та який не помітив жоден свідок. Сторона обвинувачення також не встановила мотив його начебто незаконних дій.
Звертає увагу й на інші обставини, які не були враховані судом під час постановлення вироку, а саме: копію пояснення ОСОБА_14 про те, що він впав з драбини та зламав ключицю, а також копію акту про нещасний випадок невиробничого характеру, згідно якого ОСОБА_15 10 липня 2011 року, перебуваючи дома, впав з драбини та вдарився лівим плечем і рукою, та внаслідок нещасного випадку отримав перелом середньої третини лівої ключиці із зміщенням, а також не враховано особу потерпілого, який на вказаний період позбавився джерела існування, та розбіжності у показаннях потерпілого і свідків в частині наявності металевого прута в його руках, який на місці вчинення злочину не був виявлений.
Крім того, судом не враховано його особу, а саме те, що він працює та має дружину.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи сповіщеним про день, час та місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій повідомив про неможливість прибуття в судове засідання, у зв`язку з перебуванням на військовій службі, та підтримку всіх своїх заяв та вимог до ОСОБА_6 , а тому апеляційний суд, враховуючи, що його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який, підтримавши доводи апеляційної скарги, вказав, що він не оспорює те, що між ним та потерпілим була бійка і він заподіяв потерпілому лише синці, але металевим прутом потерпілого він не бив і своєї вини у спричиненні йому середньої тяжкості тілесного ушкодження не визнає, при цьому висловив прохання лише про зміну вироку в частині покарання та просив застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, врахувавши, що він раніше не судимий, працює, позитивно характеризується, має дружину та на його утриманні перебувають батьки, а також прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_6 в заподіянні потерпілому ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Твердження обвинуваченого, як в суді першої інстанції, так і за змістом апеляційної скарги, а також в суді апеляційної інстанції, про те, що він не наносив потерпілому удару металевим прутом, а середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілий отримав, відповідно до його ж пояснень та акту про нещасний випадок невиробничого характеру, вдома, внаслідок падіння з драбини, та таким чином потерпілий його обмовляє у вчиненні злочину, - були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні, які змістовно наведені у вироку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який він засуджений, підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який, будучи допитаним в суді, пояснив, що 07 липня 2011 року після сумісного розпиття з ОСОБА_6 алкогольних напоїв, ще в період перебування їх в кафе, між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 вдарив його. В подальшому, коли він вже зайшов до вагончика, в якому проживав, ОСОБА_6 знову на нього напав, штовхнув та порвав ланцюжок. Після цього, він вийшов з вагончика на вулицю та сидів біля нього і палив, а ОСОБА_6 також вийшов та без слів наніс йому удар металевим предметом по плечу, від чого він впав на землю. Тоді ОСОБА_6 сів на нього та почав наносити удари в обличчя. В подальшому, коли його побиття закінчилося, він викликав швидку медичну допомогу, лікарі якої доставили його в лікарню, де у нього виявився перелом, і він написав в міліції заяву про злочин. Однак, ОСОБА_6 , під приводом того, що відшкодує йому матеріальну та моральну шкоду, переконав його написати заяву, що тілесне ушкодження він отримав від падіння, і кримінальне провадження було закрито. В подальшому, незважаючи на те, що він тривалий час перебував на лікуванні та потребував коштів, ОСОБА_6 відмовився виконувати домовленість.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_8 є логічними і послідовними, оскільки про такі обставини події у нічний час 07.07.2011 року потерпілий ОСОБА_8 повідомив одразу ж 08.07.2011 року, зазначивши в протоколі усної заяві про злочин, що 07.07.2011 року ОСОБА_6 наніс йому удар металевим предметом по лівому плечу і кулаком вдарив в ліву сторону голови (а.п. 84б-84в), та підтвердив їх при повторному своєму зверненні в органи внутрішніх справ із заявою від 16.11.2012 року (а.п. 85).
Крім того, показання потерпілого щодо спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень легких та середнього ступеню тяжкості об`єктивно підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також письмовими доказами.

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що в той вечір у вагончик, в якому він та інші працівники відпочивали, прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , котрі почали між собою сваритися, а потім між ними почалася бійка та після того, як він її припинив, ОСОБА_8 вийшов на вулицю, а ОСОБА_6 пішов до себе. А наступного дня від інших співробітників він дізнався, що ОСОБА_8 їм розповідав, що ОСОБА_6 вдарив його металевим прутом та в нього болить рука, та в подальшому ОСОБА_8 тривалий час знаходився на лікарняному.

Свідок ОСОБА_16 в суді вказав, що очевидцем події він не був, оскільки відпочивав у вагончику, але вранці від інших працівників дізнався, що була бійка між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , внаслідок чого у ОСОБА_8 був перелом та він тривалий час перебував на лікарняному. Хоча до того, як він ліг відпочивати, ніяких ушкоджень у ОСОБА_8 не було.

Отже, показання потерпілого ОСОБА_8 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 щодо етапів розвитку конфлікту між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_6 і остаточних наслідків цього конфлікту, як і з показаннями свідка ОСОБА_16 в цій частині.

Також і в ході слідчого експерименту ОСОБА_8 вказав обставини спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, в т.ч. умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, стверджуючи про його утворення внаслідок нанесення йому ОСОБА_6 удару металевим предметом в ділянку лівої ключиці (т. 1 а.п. 23-35), і відповідно до висновків судово-медичної експертизи №2011/Е від 08.01.2013 року та №336/е від 01.04.2013 року, у ОСОБА_8 мали місце: садна в ділянці чола зліва та ділянки носа; закритий перелом діалізу лівої ключиці в середній третині зі значним зміщенням уламків. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони тупим предметом, характерні особливості травмуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний у постанові, тобто 07.07.2011. Характер і локалізація тілесних ушкоджень не виключають можливості утворення їх за обставин, на які посилається ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту за його участю. Утворення вказаних ушкоджень внаслідок падіння ОСОБА_8 «при паданні лівим плечем на металеву рейку з висоти власного зросту» виключається. Вказане тілесне ушкодження у виді закритого перелому діалізу лівої ключиці в середній третині із зміщенням уламків, за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, а зазначені садна за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.п. 92-95, 104-107).
Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює, що 07.07.2011 року після сумісного розпиття алкогольних напоїв з ОСОБА_8 між ними була сутичка, в ході якої вони завдали один одному ударів, та він спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у виді синців на обличчі, за що сплатив потерпілому 5000 грн.

І хоча ОСОБА_6 причин даної сварки не пам`ятає, але, виходячи з показань потерпілого про поведінку ОСОБА_6 від початку конфлікту під час їх перебування в кафе, де обвинувачений вперше вдарив його, та його продовження за місцем їх тимчасового проживання, де ОСОБА_6 знову на нього напав, штовхнув та порвав ланцюжок, а в подальшому вже під час перебування на вулиці без слів наніс потерпілому удар металевим предметом, та показань самого обвинуваченого, - слід дійти висновку, що мотивом таких дій є виключно особисті неприязні відносини, що, всупереч тверджень апелянта, правильно встановлений судом першої інстанції.

Посилання ОСОБА_6 на отримання потерпілим ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок падіння вдома з драбини, виходячи з пояснень ОСОБА_8 від 14.11.2011 року та акту №42 про нещасний випадок невиробничого характеру від 06.12.2011 року (а.п. 44-45),не заслуговують на увагу, оскільки у вказаних документах зазначено, що ці події мали місце 10.07.2011 року, що суперечить заяві ОСОБА_8 про злочин, в якій він ще 08.07.2011 року повідомляв, що саме 07.07.2011 року ОСОБА_6 наніс удар металевим предметом по лівому плечу і кулаком вдарив в ліву сторону голови (а.п. 84б-84в).

Тим більше, що як в заяві від 16.11.2012 року (а.п. 85), так і в суді ОСОБА_8 пояснив обставини написання такого пояснення, зокрема на прохання ОСОБА_6 та його обіцянок відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, на підтвердження чого ОСОБА_6 13.07.2011 року надав відповідну розписку, в якій зобов`язався оплатити затрати на лікування та моральну шкоду.

Крім того, і свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_16 стверджують, що вже 08.07.2011 року потерпілий не вийшов на роботу внаслідок травми, і про можливість утворення у ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження 07.07.2011 року та за обставин, вказаних ОСОБА_8 у протоколі проведення слідчого експерименту, вказано і у висновках судово-медичної експертизи.

А, відтак, відомості зазначені у вказаних вище поясненнях ОСОБА_8 від 14.11.2011 року, наданих начальнику Київської дистанції колії, та акті №42 про нещасний випадок невиробничого характеру від 06.12.2011 року, складеному комісією ВП «Київська дистанція колії» ДТГО «Південно-Західна залізниця», як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, не відповідають дійсності та не можуть свідчити про обмовляння потерпілим ОСОБА_6 у вчиненні щодо нього злочину, як про те вказує обвинувачений.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, відсутності обставин, що пом`якшують його покарання, а вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, а також і з урахуванням думки потерпілого та конкретних обставин провадження.

Саме на цих підставах суд, за змістом судового рішення, визнав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції видом та розміром призначеного ОСОБА_6 покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вищевикладене та те, що нових даних, в тому числі, про особу обвинуваченого, що не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, апелянтом не було подано, а ті обставини, на які посилається ОСОБА_6 - що він є неофіційно одруженим та на його утриманні знаходяться батьки, не лише нічим не підтверджені, але й самі по собі не є підставами для застосування ст. 75 КК України, з огляду на ставлення ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, намагання його приховати і звинуватити потерпілого в його обмові у вчиненні злочину з корисливих спонукань, то апеляційні доводи обвинуваченого про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3