Справа № 357/5317/14-к Головуючий у І інстанції Кошель
Провадження № 11-сс/780/172/14 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 08.05.2014

УХВАЛА
Іменем України
07 травня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 в режимі відеоконференції під час трансляції з Київського слідчого ізолятора УДПСУ в м. Києві та Київській області
секретаря судових засідань ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біла Церква, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2014 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області та застосовано до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 19 червня 2014 року включно.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя, переконавшись у наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні даного злочину, а також дані, які характеризують особу неповнолітнього, та дійшов висновку про те, що докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме здійснення спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, при цьому застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаних ризиків є недостатнім.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Підставою для скасування ухвали слідчого судді підозрюваний зазначає порушення його права на захист, яке на його думку виразилося у тому, що слідчий, прокурор та слідчий суддя не звернули увагу під час судового засідання на його відмову від захисника та від наданих ним раніше показань, проігнорували прохання щодо повідомлення батьків про його затримання. Апелянт заявляє про вчинення слідчим відносно нього злочину, передбаченого статтею 374 КК України, а також порушення вимог статті 91 КПК України. Також підозрюваний стверджує про порушення органом досудового слідства вимог Глави 38 КПК України, яка регулює порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, яке на його думку виразилося в неповідомленні батьків про його утримання в ізоляторі тимчасового тримання в період з 21 по 23 квітня 2014 року та вимаганні надання показань без захисника.
В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме статей 177, 194 КПК України. Зокрема, апелянт вказує, що слідчим суддею не встановлено наявності жодного ризику, передбаченого статтею 177 КПК, який би давав достатні підстави для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 та не доведено недостатність застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. На переконання апелянта, поза увагою суду першої інстанції залишився неповнолітній вік підозрюваного та неправомірна поведінка потерпілої, яка напоїла його спиртними напоями, тим самим спровокувавши на вчинення злочину. Таким чином, захисник вважає, що під час судового розгляду прокурором не було доведено, а слідчим суддею не було встановлено наявності обставин, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України, а тому з урахуванням вимог ч.2 ст. 194 КПК України необхідно постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження: прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а подані апеляції такими, що не підлягають задоволенню, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подані апеляції та просили їх задовольнити, перевіривши доводи апеляцій та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подані апеляції не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч.1 ст.178 КПК України.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні слідчого відділу Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002014 від 21.04.14.
21 квітня 2014 року о 19 годині 05 хвилин ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208 КПК України, в присутності законного представника та захисника, за підозрою у вчиненні даного злочину.
22 квітня 2014 року, о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 в присутності захисника повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, а саме у зґвалтуванні потерпілої ОСОБА_9 , вчиненому групою осіб.
Старший слідчий СВ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за погодженням із прокурором прокуратури міста Біла Церква Київської області звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Мотивуючи клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 покладається необхідність запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.
23 квітня 2014 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області до підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З журналу судового засідання вбачається, що доводи, наведені в клопотанні слідчого належним чином перевірялись судом при його розгляді. При цьому, був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а також обґрунтовано встановив наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявного ризику. При цьому слідчим суддею враховано негативну характеристику з місця навчання підозрюваного (а.с. 21), роздруківку з бази «Армор» з якої вбачаються відомості про підозру у вчиненні ОСОБА_7 інших злочинів (а.с. 18).
Обґрунтовано судом не визначений і розмір застави при застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки злочин, у вчиненні якого він підозрюється, вчинений із застосуванням насильства.
Доводи підозрюваного щодо порушення його права на захист ретельно перевірялися колегією суддів під час апеляційного розгляду та не знайшли свого підтвердження. З протоколу затримання ОСОБА_7 від 21.04.2014, який міститься в матеріалах, витребуваних з суду першої інстанції вбачається, що того ж дня старшим слідчим про його затримання повідомлено законного представника ОСОБА_10 (а.с.6), даний протокол складено в присутності підозрюваного, його захисника та законного представника. Строки, встановлені в статтях 211, 278 КПК України органом досудового слідства не порушені. Матеріали кримінального провадження, в тому числі журнал судових засідань, не містять будь-яких даних щодо відмови підозрюваного ОСОБА_7 від захисника, як і щодо заяв про застосування фізичного та психологічного тиску зі сторони працівників міліції та вчинення відносно нього злочину, передбаченого ст. 374 КК України, а тому доводи підозрюваного щодо неприйняття слідчим суддею вказаних клопотань є непереконливими та необґрунтованими та не приймаються колегією суддів до уваги. Посилання підозрюваного щодо відмови від наданих ним раніше показань не впливають на обґрунтованість повідомленої йому підозри та не можуть бути предметом перевірки апеляційним судом на даній стадії кримінального провадження.
Доводи захисника щодо неправомірної поведінки потерпілої, яка на його думку спровокувала ОСОБА_7 на вчинення злочину, не впливають на обґрунтованість підозри та є обставинами, що підлягають доказуванню в межах статті 91 КПК України під час судового розгляду.
Таким чином, винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції застосовано до неповнолітнього ОСОБА_7 , у відповідності з вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 492 КПК України та з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, а тому доводи захисника та підозрюваного, викладені в апеляційних скаргах не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому ухвала слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та задоволення поданих апеляцій не вбачається.
Керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 422, 492 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника та підозрюваного залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4