Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Заголдного В.В. і Пивовара В.Ф.,
розглянула в судовому засіданні 2
жовтня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Донецької
області на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 22 серпня 2007 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 187 КК
України до позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1. звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим
строком на 2 роки та на підставі ст. 76 КК України на нього покладено певні
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 1 ст. 396 КК України до обмеження волі строком на 2 роки;
за ст. 198 КК України до обмеження
волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_2 остаточно призначено 2 роки обмеження
На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком
на 2 роки та на підставі ст. 76 КК України на нього покладено певні обов'язки
В апеляційному порядку вирок не
ОСОБА_1а та ОСОБА_2 визнано винними
у вчинені злочинів за таких обставин.
10.04.2007 року ОСОБА_1,
перебуваючи в нетверезому стані, разом з ОСОБА_2 біля будинку № 9 по вул. К.
Маркса у м. Селідові зустріли
ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5. ОСОБА_1 із
застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілих, погрожуючи пневматичним пістолетом,
заволодів мобільними телефонами ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5, заподіявши їм
матеріальну шкоду на загалльну суму 1722 грн., а потім зробив один постріл з
пістолету в бік потерпілих.
ОСОБА_2, достовірно знаючи про
скоєння ОСОБА_1им злочину, придбав у останнього мобільний телефон, а потім
продав цей телефон невстановленій особі.
У касаційному поданні порушується
питання про скасування вироку в частині засудження ОСОБА_1а у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості
злочину та особі засудженого та направлення справи на новий судовий розгляд.
Вирок у частині засудження ОСОБА_2 просить змінити та виключити з обвинувачення
ч. 1 ст. 396 КК України, оскільки, на його думку, вона є зайвою та крім того,
виключити вказівку про застосування ст. 70 КК України щодо ОСОБА_2.

Заслухавши доповідача, прокурора,
яка підтримала касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає,
що касаційне подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи,
висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1а та ОСОБА_2 у вчинених злочинах
грунтуються на зібраних та ретельно перевірених в судовому засіданні доказах, а
саме, показаннях самих засуджених ОСОБА_1а та ОСОБА_2, які повністю визнали
свою вину та показали, за яких обставин було вчинено злочини, потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4., які
підтвердили показання засуджених.

Дії
засуджених ОСОБА_1а за ч. 1 ст. 187 КК України та ОСОБА_2 за ч. 1
ст. 396, ст. 198 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи подання про те, що суд
призначив ОСОБА_1 занадто м'яке покарання, яке не відповідає
тяжкості злочину та особі засудженого безпідставні.

Як убачається з матеріалів справи,
призначаючи покарання ОСОБА_1, суд в достатній мірі врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується,
раніше не судимий, має батька, який є
інвалідом третьої групи, котрий не працює та потребує матеріальної допомоги,
сестру, інваліда першої групи, яка потребує постійного догляду. Крім того, суд
врахував щире каяття засудженого у вчиненому злочині, відшкодування ним
заподіяної шкоди. За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про
застосування до ОСОБА_1а ст. 75 КК України та звільнення його від відбування
покарання з іспитовим строком. Призначене покарання ОСОБА_1 є необхідним і достатнім для його виправлення
та попередження нових злочинів. Крім того, на даний час, як видно із
характеристики з місця роботи, ОСОБА_1 працевлаштувався уПП СК “Універсал”,
характеризується керівництвом підприємства позитивно. Підстав вважати, що
покарання є занадто м'яким і внаслідок цього
несправедливим не вбачається.

Переконливих доводів про
необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання у поданні не
наведено, а тому у задоволенні подання
необхідно відмовити.

Крім того, посилання у поданні на
те, що з обвинувачення щодо ОСОБА_2 слід виключити ч. 1 ст. 396 КК України та
вказівку про призначення покарання йому за ч. 1 ст. 70 КК України безпідставні.

Як видно з матеріалів справи,
ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 зустріли потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5 і ОСОБА_1, застосувавши
до них насильство, небезпечне для життя та здоров'я потерпілих, заволодів їх
мобільними телефонами. Потім ОСОБА_2, достовірно знаючи про вчинений ОСОБА_1им
злочин, придбав у останнього мобільний телефон і в подальшому продав його
невстановленій особі. Суд правильно встановив, що своїми діями ОСОБА_2 скоїв
заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, який вчинив ОСОБА_1 та
кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 396 КК України.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

касаційне подання заступника
прокурора Донецької області залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду
Донецької області від 22 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2
залишити без зміни.

Судді:

В.Г. Жук В.В.
Заголдний В.Ф.
Пивовар