Дата документу Справа № 227/26/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 227/26/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
№ провадження 11кп/778/192/15 Доповідач 2-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеозвязку з Артемівського СІЗО Донецької області

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Курахівка Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не одруженого, до затримання не працював, раніше судимого: 1) 22.02.2006 року Новогродівським міським судом Донецької області за ст.185 ч.З КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим мтроком за ст.75 КК на один рік; 2) 28.07.2006 року Селидівським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.2, 357 ч.З, 71 КЬС України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 3) 12.10.2006 року Новогродівським міським судом Донецької області за ст.ст. 190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 13.05.2010 року Селидівським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.2, 357 ч.З КК України до 3 років позбавлення волі; 5) 20 лютого 2014 року Селидівським міським судом за ст.190 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі; перебуває під вартою з 21 грудня 2013 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 357 ч.І, 185 ч.2 КК України і призначено покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України у вигляді одного року обмеження волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.І КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2014 року у вигляді двох років позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 5(п`ять) років позбавлення волі.

Строк покарання визначено обчислювати з дня затримання з 21 грудня 2013 року.

Кондратенко звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, зазначає про те, що його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 190 КК України, підтверджується лише його показами, суд не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, та необґрунтовано відмовив йому у застосуванні амністії.

У вироку суд встановив вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за наступних обставин.

19.05.2013 року о 14:12 годині ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8 , та, назвавши себе спочатку її сином, а потім посередником звільнення її сина, який нібито затриманий за вчинення злочину, 19.05.2013 року близько 17:20 години, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману потерпілої ОСОБА_8 , видаючи себе за посередника, заволодів її грошима в сумі 2500 грн..

11.07.2013 року близько 01:00 години ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_9 , та, представившись посередником, попросив 5000 грн. за звільнення його онука, який нібито затриманий працівниками міліції. В подальшому, 11.07.2013 року близько 09:00 години, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , повторно, умисно, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_9 , у вигляді плати начебто за звільнення його онука від кримінальної відповідальності, заволодів грошима останнього у сумі 5000 грн..

21.07.2013 року близько 03:00 години, ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_11 , та назвавши себе товаришем останнього на ім`я ОСОБА_12 , попросив гроші в сумі 4000 грн. за звільнення з міськвідділу міліції. Далі, вранці того ж дня, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , представившись посередником, повторно, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_11 , заволодів його грошима у сумі 400 грн., мобільним телефоном Nokia-308 вартістю 746 грн. 79 коп., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1146 грн. 79 коп.

10.10.2013 року о 14:00 годині, ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_13 та, представившись його знайомим ви ім`я ОСОБА_14 , попросив гроші в сумі 3000 грн., нібито за звільнення від кримінальної відповідальності. В подальшому, 10.10.2013 року близько 15:00 год„ знаходячись біля магазину Орбіта, розташованого по вул. Першотравневій в м.Добропілля Донецької області представившись посередником, повторно, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_13 , заволодів грошима останнього в сумі 2000 грн., мобільним телефоном Nokia-6300 вартістю 284 грн. та обручкою вартістю 960 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3244 грн.

18.10.2013 року о 08:20 годині ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_15 та, представившись її кумом ОСОБА_16 , нібито для звільнення з відділку міліції, оскільки був затриманий за скоєння злочину умисно, повторно, шляхом обману та зловживання довірою потерпілої ОСОБА_15 , заволодів її грошима у сумі 1400 грн..

17 листопада 2013 року, перебуваючи в салоні автомобілю таксі, маючи умисел на викрадення з рахунку ОСОБА_17 грошових коштів, шляхом вільного доступу, із кишені куртки останнього, таємно викрав офіційний платіжний документ - банківську пластикову картку Ощадбанку, власником якої є ОСОБА_17 .

Після цього ОСОБА_7 27.11.2013 pоку, скориставшись раніше викраденою банківською пластиковою карткою Ощадбанку, яка належить ОСОБА_17 шляхом вільного доступу, в банкоматах, розташованих в м.Добропілля Донецької області, знаючи пін-код цієї картки, таємно, повторно викрав з рахунку ОСОБА_17 гроші в сумі 2590 гривень, провівши п`ять операцій: 500 грн., 50 грн., 40 грн., 1000 грн., 1000 грн. відповідно, та з викраденим зник, розпорядившись ним на свій власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_17 матеріальний збиток на вищезазначену суму.

28.11.2013 pоку, скориставшись раніше викраденою банківською пластиковою карткою Ощадбанку, яка належить ОСОБА_17 , шляхом вільного доступу, в банкоматах, розташованих в містах Добропілля, Красноармійськ, Селидове Донецької області, знаючи пін-код цієї картки, повторно, таємно викрав з рахунку ОСОБА_17 гроші в сумі 7079 грн., провівши вісім операцій: 2000 грн., 500 грн., 500 грн., 2535 грн., 1424 грн., 40 грн., 50 грн., 30 грн. відповідно.

21.12.2013 року приблизно 14:00 години, знаходячись біля гінекологічного відділення Добропільської центральної міської лікарні, яке розташоване по вул. Гагаріна, будинок №1 в м.Добропілля Донецької області, ОСОБА_7 повторно, шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_18 , заволодів майном останнього, а саме: мобільним телефоном Lenovo A390 вартістю 869,13 гривень, в середині якого знаходилися дві сім-карти: одна - оператора МТС, яка матеріальної цінності для потерпілого не має, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 30 гривень, інша - сім карта Лайф та карта пам`яті на 2 Гб, які також матеріальної цінності для потерпілого не мають.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень суд обґрунтував показами обвинуваченого в судовому засіданні, який повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, детально розповів про обставини їх вчинення, розкаявся у вчиненому.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 впевнено показали на ОСОБА_7 як на особу, яка заволоділа їх грошовими коштами та майном.

В суді апеляційної інстанції:

обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтримав свою апеляційну скаргу, посилається на обставини, які пом`якшують його вину, просить застосувати до нього амністію;

прокурор вважає вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні правопорушень та призначенні йому покарання, та вважає, що невідбуту частину призначеного ОСОБА_7 покарання необхідно наполовину скоротити на підставі ст.6 Закону України Про амністію у 2014 році №1185-VII від 8 квітня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши сторони у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обгрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 в частині застосування Закону України Про амністію у 2014 році.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації його дій повністю підтверджується доказами, викладеними у вироку суду.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, обвинувачений в апеляційній скарзі не зазначає доказів, які спростовують висновок суду про доведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку.

В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винним у злочинах, детально розповів про обставини вчинення шахрайства, викрадення офіційного документа та крадіжки, потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 підтвердили покази обвинуваченого в цій частині.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, правильно кваліфікувавши його дії за ст.190 ч.2 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та обману (шахрайство), вчинене повторно, за ст. 357 ч.І КК України як викрадення офіційного документа з корисливих спонукань, за ст.185 ч.2 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_7 , суд повною мірою врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання: повне визнання вини, щире розкаяння у вчиненому та сприяння встановленню істини у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі продовжив злочинну діяльність, суд обґрунтовано призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Підстав для пом`якшення покарання не встановлено.

Разом з тим, статтею 6 Закону України Про амністію у 2014 році №1185-VII від 8 квітня 2014 року передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

ОСОБА_7 під заборони, передбачені ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році та ст. 4 Закону України Про застосування амністії в України, не підпадає, тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у застосуванні амністії, обмежившись лише посиланням на статті 1, 2 Закону Про амністію у 2014 році.

Такиим чином, невідбута ОСОБА_7 на день набрання чинності Законом частина покарання підлягає скороченню наполовину відповідно до ст. 6, 11 Закону України Про амністію у 2014 році.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 ст.6 Закону України Про амністію у 2014 році №1185-VII від 8 квітня 2014 року, та скоротити наполовину не відбуту ним частину покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3