У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
розглянувши в судовому засіданні у місті Києві 22 червня 2015 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України постановлених щодо нього судових рішень,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 6 серпня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки та на підставі статті 75 КК його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 статті 76 КК.

Апеляційний суд м. Києва скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_4 покарання і постановив у цій частині новий вирок від 8 жовтня 2014 року, яким призначив йому за частиною другою статті 286 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 11 червня 2015 року звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України постановлених щодо нього ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року та вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Як убачається зі змісту заяви, засуджений ОСОБА_4, хоча і посилається на пункт 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), проте по суті не погоджується з рішенням суду касаційної інстанції від 19 березня 2015 року про залишення без зміни вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_4 при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки не застосовано положення статті 75 КК.

У своїй заяві засуджений ОСОБА_4, посилаючись на те, що у справі відсутні обтяжуючі його покарання обставини, та наявні обставини, що пом'якшують покарання, на що не звернули уваги суди апеляційної та касаційної інстанцій, просить Верховний Суд України скасувати постановлене щодо нього рішення суду касаційної інстанції та змінити постановлений щодо нього вирок апеляційного суду і застосувати положення статті 75 КК, звільнивши його від відбування основного покарання, призначеного Апеляційним судом м. Києва, з випробуванням.

На підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, засуджений долучив до заяви копію ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2011 року, якою у зв'язку з м'якістю призначеного засудженому покарання було скасовано вирок Єнакіївського міського суду Донецької області від 5 лютого 2010 року про засудження Б. за частиною другою статті 286 КК до п'яти років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4 червня 2010 року про залишення цього вироку без зміни, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, матеріали провадження, колегія суддів вважає, що заява засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню заявнику з наступних підстав.

З наявної у Верховному Суді України інформації вбачається, що 28 травня 2015 року захисником ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 було подано заяву про перегляд Верховним Судом України в порядку, передбаченому частиною першою статті 445 КПК, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року та вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_4

У цій заяві захисник ОСОБА_5 просив скасувати рішення касаційного суду, змінити вирок апеляційного суду та застосувати до ОСОБА_4 положення статті 75 КК. При цьому він посилався на ті ж доводи, що викладені в заяві ОСОБА_4, та на ті ж копії судових рішень, які долучені й до заяви останнього.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 4 червня 2015 року захиснику ОСОБА_5 було відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України кримінальної справи щодо ОСОБА_4 за відсутністю передбачених законом підстав для такого перегляду.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 450 КПК заява про перегляд судового рішення повертається заявнику у разі, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у допуску справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Оскільки заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього подана в тій же справі та з аналогічних підстав, що й попередня заява його захисника ОСОБА_5, по якій колегією суддів Верховного Суду України 4 червня 2015 року відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України, заява засудженого підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК України повернення заяви з підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 445, 450 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Повернути засудженому ОСОБА_4 заяву про перегляд Верховним Судом України постановлених щодо нього судових рішень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3