Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14
суддів:ОСОБА_15, ОСОБА_16,
за участю прокурора ОСОБА_17
засудженого захисника ОСОБА_5,ОСОБА_6,
розглянула у відкритому судовому засіданні 13 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року щодо останнього.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з встановленням іспитового строку терміном 2 роки та з покладенням на нього виконання обов'язків, передбачених п. п. 2, 3 ст. 76 КК України.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати по справі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 3 543 грн. 39 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5, 20 січня 2005 року, близько 20 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Мазда 626», д.н.з. НОМЕР_1, рухався по вул. Київський шлях у м. Борисполі, в напрямку м. Києва.

В цей час проїжджу частину вказаної вулиці в безпосередній близькості від нерегульованого пішохідного переходу (за ним) біля Бориспільської загальноосвітньої середньої школи № 4, справа - наліво по напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5, рухався пішохід ОСОБА_8

Під'їжджаючи до вказаного нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у правому ряду зупинився попутній автомобіль, що рухався попереду та пропускав пішохода ОСОБА_8, водій ОСОБА_5, порушуючи вимоги п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, не надав переваги пішоходу ОСОБА_8, який продовжував пересікати проїжджу частину поблизу пішохідного переходу, не зупинився перед пішохідним переходом та допустив наїзд на останнього.

Внаслідок первинного контакту ОСОБА_8 спричинено уламковий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині.

В подальшому відбулося закидання тіла пішохода ОСОБА_8 на капот автомобіля «Мазда 626», під керуванням ОСОБА_5, після чого ОСОБА_8 впав з автомобіля на дорожнє покриття.

Внаслідок зіткнення з автомобілем потерпілому, згідно висновку експерта спричинено наступні тілесні ушкодження: садна на обличчі, перелом ІІ хребця шийного відділу хребта із зруйнуванням оболонок та речовин спинного мозку, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх спричинення; перелом правої ключиці, множинні переломи ребер справа, відламкуватого перелому обох кісток правої гомілки у верхній третині, які мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості; дрібні садна на тильній поверхні правої кисті, поверхневе поширене садно на зовнішній поверхні лівої гомілки у середній та нижніх третинах, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; крововиливи в прикореневих відділах легень та у зв'язувальному апараті печінки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Смерть ОСОБА_8 настала від закритої спинно - мозкової травми.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 18.1, 18.4 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв'язку з заподіянням смерті потерпілому ОСОБА_8

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року вирок міськрайонного суду залишений без зміни.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень щодо його підзахисного, а кримінальну справу просить закрити у зв'язку з відсутністю складу злочину в діях останнього, і цивільний позов потерпілої залишити без розгляду. При цьому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового та судового слідства. Стверджує, що саме пішохід ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху України, створив аварійно небезпечну ситуацію, і саме його дії знаходяться в причинно - наслідковому зв'язку з його смертю. Також зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 323, 324, ч. 2 ст. 327, ч. 1 ст. 334 КПК України; в матеріалах справи немає жодного документа, що доказує факт порушення ОСОБА_5 п. 18.1, 18.4 ПДР України; судом не взято до уваги п. п. 6-9 у висновку додаткової судової автотехнічної експертизи № 749 від 11.04.2014 року та висновок експертизи від 11.12.2012 року № 7829/344/10660; суд не надав у вироку ніякої оцінки доказам, які спростовують вину засудженого, зокрема показання свідка ОСОБА_9, який протягом всього досудового та судового слідства незмінно стверджував, що потерпілий ОСОБА_8 після зіткнення з автомобілем «Мазда 626» був живий і що ОСОБА_10 хотів відвезти його в лікарню, але не встиг, оскільки автомобіль ВАЗ - 21011 під керуванням ОСОБА_11 наїхав на ОСОБА_12 від чого останній і загинув; судом не надана оцінка висновку судової транспортно - трасологічної експертизи № 8500 від 16.01.2008 року; суд у вироку виклав показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_13 та експерта неточно та вибірково; суд не виконав вказівки апеляційного суду зазначені в ухвалі від 02.02.2011 року, чим порушив вимоги ч. 7 ст. 374 КПК України.

Апеляційний суд формальну переглянув справу, з порушенням вимог ст. ст. 367, 368, 369 КПК України та постановив ухвалу яка не відповідає вимогам закону.

Касаційна скарга засудженого містить аналогічні вимоги та доводи, що і скарга його захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримку поданих ними касаційних скарг у повному обсязі; думку прокурора, який просив судові рішення залишити без зміни; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвала апеляційного суду є рішенням щодо законності і обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим самим вимогам, що і рішення суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року, у ній має бути зазначено, зокрема, суть апеляцій, короткий виклад пояснень осіб, які брали участь у засіданні, усі доводи апеляцій мають бути проаналізовані і жоден із них не повинен залишитися без відповіді, докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишені апеляції без задоволення - підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте, апеляційний суд не дотримався цих вимог і положень закону.

Так, ключовими питаннями апеляцій засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 були доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового та судового слідства. Апелянти вказували на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та відсутність у його діях складу цього злочину. Посилалися на суперечливі та неправдиві показання свідків по справі. Стверджували, що судом не було усунуто протиріччя у зібраних по справі доказах, а самі докази проаналізовано вибірково та частково, без належної юридичної оцінки. Крім того, зазначали, що висновки експертиз які містяться у матеріалах справи базуються на припущеннях і не підтверджені ні одним фактом.

Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений та захисник навели конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені та проаналізовані апеляційним судом.

Однак, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг зазначив суть апеляційних доводів, проте їх з достатньою повнотою не перевірив, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилались засуджений та його захисник.

Колегія суддів апеляційного суду, не погодившись з апеляціями ОСОБА_5 та його захисника не навела докладні мотиви прийнятого рішення. Зосередившись виключно на висновках, викладених у вироку, достатніх мотивів залишення апеляцій останніх без задоволення в ухвалі не навела, не проаналізувала доказову базу, а обмежилась формальним переліченням доказів, показань свідків, які наведені у вироку суду першої інстанції та загальними формулюваннями, чим порушила вимоги ст. 377 КПК 1960 року та право засудженого на об'єктивний і неупереджений розгляд справи в апеляційному порядку, що є неприпустимим.

Наведене свідчить про істотне порушення кримінально-процесуального закону, що перешкодило апеляційному суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення. А тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого слід з використанням передбачених законом процесуальних можливостей, повно і всебічно, в тому числі при необхідності шляхом проведення судового слідства розглянути подані на вирок апеляції, перевірити зазначені в них доводи, прийняти законне і обґрунтоване рішення з наведенням у ньому мотивів його прийняття, аналізу доказів, а також перевірити й інші доводи касаційних скарг засудженого і захисника.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16