У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Присяжнюк Т.І. та Філатова
В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 19 червня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього, -

встановила:

вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26 грудня 2005 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця міста
Кривого Рогу Дніпропетровської області, раніше судимого: 1) 22 квітня 1997 року
за ст. 140 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі умовно з іспитовим
строком 2 роки; 2) 5 листопада 1998 року за ст. 229-6 ч. 1 КК України на 3 роки
і 6 місяців позбавлення волі, -

засуджено за:

- ст. 185 ч. 5 КК України на 10 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ст. 15 ч. 3 і 185 ч. 5 КК України на 7
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ст. 186 ч. 5 КК України на 11 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ст. 187 ч. 4 КК України на 12 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ст. 304 КК України на 2 роки позбавлення
волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 визначено остаточне
покарання 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що його
власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2., ОСОБА_3 і ОСОБА_4.,
судові рішення щодо яких не оскаржено.

Судом задоволено позови цивільних позивачів і
постановлено стягнути на їх користь солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3 відповідні суми на відшкодування шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5
квітня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено - виключено з його обвинувачення
кваліфікуючу ознаку вчинення злочину організованою групою осіб і
перекваліфіковано його дії з визначенням міри покарання за:

ст. 185 ч. 3 КК України - 5 років позбавлення волі; ст.
ст. 15 ч. 3 і 185 ч. 3 КК України - 3 роки позбавлення волі; ст. 186 ч. 3 КК
України - 7 років позбавлення волі; ст. 187 ч. 3 КК України - 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю; ст. 304 КК
України - 2 роки позбавлення волі. На підставі вимог ст. 70 КК України ОСОБА_1 визначено остаточне покарання
8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що його власністю. У
решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1
визнано судом винним і засуджено за те, що він за попередньою змовою в групі з
іншими засудженими у справі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у період із вересня 2003 року до червня 2004
року з проникненням на охоронювані території різних підприємств вчинив 26
епізодів крадіжок майна та замах на крадіжку чужого майна, 19 епізодів
відкритого заволодіння майном та 3 розбійні напади. Крім того,ОСОБА_1 втягнув
неповнолітнього ОСОБА_4. у злочинну діяльність - вчинив у групі з ним кілька
епізодів таємного викрадення чужого майна.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 висловлює незгоду з постановленими щодо нього
судовими рішеннями і просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 на ч. 3
ст. 186 КК України. Зазначає, що у справі не зібрано доказів, які б
підтверджували те, що за епізодами розбійних нападів до потерпілих
застосовувалося насильство, що було небезпечним для життя та здоров'я. Крім
того,ОСОБА_1 вважає, що досудове слідство та судовий розгляд у справі проведені
однобічно та неповно.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановлених у ній судових рішень.

Винність
ОСОБА_1 у вчиненні злочинів підтверджена сукупністю зібраних по справі, вірно
оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку доказів, зокрема,
показаннями самого ОСОБА_1, в яких він не заперечував фактів вчинення ним
злочинів, показаннями інших засуджених у справі ОСОБА_2., ОСОБА_4., які також
не заперечували фактів вчинення злочинів разом з ОСОБА_1., показаннями потерпілих, щодо яких було вчинено злочини,
показаннями численних свідків, даними письмових доказів про кількість та
вартість викраденого майна, даними протоколів оглядів місць подій, очних
ставок, відтворення обстановки та обставин подій, іншими доказами.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно
проаналізована судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про
доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, а тому доводи його скарги про
незаконність засудження є безпідставними.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. ст. 185 ч. 3, 15 ч. 3 і
185 ч. 3, 186 ч. 3, 187 ч. 3, 304 КК
України є правильною. Доводи його скарги про необхідність перекваліфікації його
дій колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу. Як встановлено у
справі, під час вчинення розбійних нападів ОСОБА_1 погрожував потерпілим
застосуванням ножа, тобто насильства, що було небезпечним для життя та
здоров'я, що є ознакою розбійного нападу, хоча ці потерпілі й не отримали
тілесних ушкоджень.

Міра покарання ОСОБА_1 обрана у відповідності до вимог
закону з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності вчинених
злочинів, даних про його особу, а також усіх обставин справи. Колегія суддів в
даному випадку вважає цю міру покарання необхідною та достатньою для
виправлення цього засудженого та попередження нових злочинів й такою, що не
підлягає зміні.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для
скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1,
засудженого вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26 грудня 2005 року.

С у д д і: Паневін В.О Присяжнюк Т.І. Філатов В.М. ________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України
Паневін В.О.