АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/853/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Баган, Новосибірської області (Російська Федерація), українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Павлиш, Онуфріївського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_11 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 13 березня 2015 року

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін домашній арешт.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін домашній арешт.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що 19 січня 2015 року, у нічний час, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вулиць Академіка Щусєва та Олени Теліги в м.Києві, вступили у попередню злочинну змову на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 19 січня 2015 року, приблизно о 00 годині ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вулиць Дорогожицька та Тимофія Шамрила в м.Києві, звернули свою увагу на раніше невідомого ОСОБА_12 , який переходив пішохідний перехід та тримав в руці свою спортивну сумку. Вважаючи, що в середині вказаної сумки можуть знаходитьсь гроші чи інші цінні речі, у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_12 , поєднаному із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розробили злочинний план, який полягав у тому, що вони мали прослідкувати за ОСОБА_12 доки він зайде в безлюдне місце, після чого ОСОБА_9 мав застосувати до нього насильство, а саме нанести декілька ударів, щоб дезорієнтувати останнього, а ОСОБА_8 , в цей час мав вихопити з його рук спортивну сумку, після чого вони мали втекти та розпорядитись викраденим на власний розсуд.

Так, продовжуючи реалізацію свого умислу, діючи відповідно до умов розробленого злочинного плану, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжували рух за ОСОБА_12 , який зайшов на територію парку «Сирецький», що за адресою: м. Київ, вулиця Тимофія Шамрила, 2. Впевнившись, що в парку більше крім них нікого немає, вже 20 січня 2015 року, приблизно о 00 години 20 хвилин, ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_12 ззаду, та нанісши йому декілька ударів ногами, збив його з ніг, після чого продовжив його бити. В цей же час ОСОБА_8 , діючи у групі з ОСОБА_9 , також підбіг до ОСОБА_12 та вирвав з його рук, тим самим відкрито викрав, спортивну сумку фірми «Адідас», вартістю 120 гривень, в якій знаходились:
- книга, 6-й том збірки творів ОСОБА_13 , вартістю 50 гривень;
- карта м. Києва, вартістю 30 гривень;
- книга «правила дорожнього руху», вартістю 85 гривень;
- технічна книга автомобіля марки «ЗАЗ», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє;
- технічна книга по експлуатації сигналізації фірми «Шериф», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє;
- особисті роздруківки з технічною документацією на комплектуючі для автомобіля, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють;
- олівець, вартістю 2 гривні;
- пуста пластикова пляшка з-під води «Моршинська», об`ємом 1,5 л, яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє;
- пачка з насінням ТМ «Сємки», вартістю 8 гривень,
- а всього майна на загальну суму 300 гривень.
В цей час їх злочинні дії були помічені випадковими перехожими, які затримали ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 разом з викраденим майном вдалося втекти і він мав реальну можливість розпорядитись ним на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 13 березня 2015 року в частині призначеного обвинуваченим покарання скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_9 - за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В іншому вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеність вини обвинувачених та кваліфікацію їх дій за ч.2 ст.186 КК України, апелянт посилається на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, безпідставне застосування ст.75 КК України та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Зазначає, що судом недостатньо враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення і наслідки, завдані діями обвинувачених; призначене судом першої інстанції покарання є надто м`яке і не достатнє для виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора ОСОБА_10 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, неофіційно працює, думку потерпілого, який до обвинуваченого претензій не має та просить не позбавляти його волі. Крім цього, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, позитивно характеризується, працює, думку потерпілого, який до обвинуваченого претензій не має та просить не позбавляти його волі. Крім цього, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і чи повинні вони її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питанняі прийшов до висновку про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши їх від відбування покарання з іспитовим строком, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Доводи прокурора щодо неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених,колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, вирок щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства. Підстави для його скасування - відсутні, а тому апеляційна скарга прокурора прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 13 березня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими - в той же строк з дня вручення їм копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4