В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.04.2015 Оржицький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законних представників

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника служби

у справах дітей ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області кримінальне провадження № 00000191 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, студента Хорольського міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених в запас військовослужбовців, в силу ст. 108 КК України раніше не судимого

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Малий В`язівок Лубенського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, учня СПТУ-46 с. Лазірки Оржицького району Полтавської області, раніше судимого вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 24.12.2014 року за ст. 69, ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік,

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , повторно маючи не погашену і не зняту судимість за злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, відбуваючи покарання із застосування іспитового строку разом з ОСОБА_4 вчинили злочини за таких обставин.

В ніч з 21 на 22 січня 2015 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , проникли в гараж господарства ОСОБА_9 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де знайшовши у салоні автомобіля ключі від транспортного засобу - легкового автомобіля «ЗАЗ Deowoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , спільними зусиллями викотили його з гаража. Привівши до руху автомобіль, поїхали у село Маяківку Оржицького району Полтавської області, а у подальшому ОСОБА_5 ,який керував ним, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, чим пошкодив транспортний засіб. Так, спільними злочинними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта № 26 від 18.02.2015 року, потерпілому ОСОБА_9 було завдано матеріальні збитки на загальну суму 77217,87 грн. ( з них 35839 грн. збитки, завдані пошкодженням автомобіля).

Крім того, в ніч з 5 на 6 лютого 2015 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 повторно, шляхом вільного доступу здійснили крадіжку шиферу в кількості 29 листів із господарства ОСОБА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, злочинними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до висновку про вартість майна № 1702/1 від 17.02.2015 року, потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальні збитки на загальну суму 1305 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та пояснив, що в ніч на 22 січня 2015 року до нього у гості приїхав ОСОБА_4 , який був до пізнього вечора. Проводжаючи додому гостя, хотіли викрасти з будь-якого двору велосипед, але коли зайшов до гаража ОСОБА_9 , побачив там автомобіль ЗАЗ ДЕО, який спільними діями з ОСОБА_4 викотили з гаража. ОСОБА_5 сів за кермо, поїхали у с.Маяківку, де проживає товариш. Покатавшись там, ОСОБА_5 по дорозі до с.Онішки вирішив випробувати яку швидкість може розвивати дане авто, та не впоравшись з керуванням на засніженій слизькій дорозі перекинув даний транспортний засіб. Автомобілем заволоділи, оскільки хотіли як найшвидше доїхати додому у с.Маяківку.

По 2-му епізоду пояснив, що в ніч з 5 на 6 лютого приїхав ОСОБА_4 , якому запропонував вчинити крадіжку шиферу, а гроші від його продажу розділити пополам. Близько 12 год. ночі проникли до господарства ОСОБА_10 та на взяті з господарства знайомого ОСОБА_12 санки погрузили шифер та перевезли в сарай, який знаходиться поряд з господарством ОСОБА_13 та належить знайомому ОСОБА_14 . Мали намір шифер продати, але так як господар помітив крадіжку та знайшов викрадене , не встигли.

У вчиненому розкаюється.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та пояснив, що у ніч на 22 січня 2015 року поїхав до свого знайомого ОСОБА_5 у с.Денисівку Оржицького району. Оскільки було вже пізно, ОСОБА_15 його проводив. На вулиці було холодно, хотіли викрасти велосипед, щоб доїхати до с.Маяківки, але коли ОСОБА_5 пішов до приміщення гаража, то побачив автомобіль, який вирішили викрасти. Викотивши автомобіль з приміщення, завели його та поїхали у с.Маяківку. Там покатавшись, поїхали у сторону смт.Оржиця, ОСОБА_15 розігнав автомобіль до швидкості 160 км. на год. та на ньому перекинулись.

По 2-му епізоду пояснив, що ОСОБА_5 зателефонував та запропонував «швидкий заробіток». Взявши з господарства ОСОБА_12 санки, погрузили на них шифер та перевезли у сусіднє господарство неподалік будинку ОСОБА_10 . Шифер хотіли продати, щоб кошти розділити. У вчиненому розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_9 у суді зазначив, що зранку пішов на роботу та навіть не побачив, що в гаражі немає автомобіля. Через певний час зателефонували та сказали, що належний йому транспортний засіб знаходиться неподалік села Онішки у розбитому стані. На даний час провів експертизу вартості ремонту автомобіля. Обвинувачені нічого не відшкодували.

Потерпілий ОСОБА_10 у суді зазначив, що зранку 6 лютого 2015 року побачив у дворі слід від санок, які вели до господарства ОСОБА_14 , потім звернув увагу, що з двору зник шифер у кількості 29 листів. У сараї ОСОБА_12 знайшов викрадений шифер. Претензій до обвинувачених немає.

Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють жодних обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо епізоду крадіжки шиферу правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд знаходить винність обвинувачених доведеною повністю.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, є тяжким злочином. Суд враховує також особу винного, який за місцем навчання характеризується негативно. Згідно медичної довідки лікування не потребує, працездатний. Суд вважає, що покарання за вказані злочини слід призначити з урахуванням вироку Семенівського районного суду Полтавської області від 24.12.2014 року, згідно якого останнього було засуджено до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Злочини по яким на даний час здійснюється судовий розгляд вчинені у період іспитового строку, що відповідно впливає на призначення покарання з огляду на норми ст. 71 КК України та відповідно до досліджених доказів у суді встановлено, що ініціатором крадіжки та незаконного заволодіння транспортним засобом був ОСОБА_5 , вказана особа раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин (ч.2 ст. 289 КК України) та не зробила висновку стосовно своєї поведінки, оскільки до неї вже раніше було застосовано положення ст. 69, 75 та 104 КК України. Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, так як нові умисні корисливі злочини ним скоєно в період іспитового строку Також слід врахувати, що по даному обвинуваченню остаточне покарання слід визначити з урахуванням положень ст. 70 КК України. З урахуванням пом`якшуючих вину обставин, суд вважає, що покарання за дані злочини слід призначити у мінімальному розмірі відповідно до санкцій передбачених статтями 185 ч.2 та ч.2 ст. 289 КК України, які передбачені для такого виду покарання як позбавлення волі.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, є тяжким злочином. Суд враховує також особу винного, який за місцем навчання характеризується негативно. Згідно медичної довідки лікування не потребує, працездатний. Покарання за дані злочини має бути призначено у вигляді позбавлення волі. Також слід врахувати, що по даному обвинуваченню остаточне покарання слід визначити з урахуванням положень ст. 70 КК України. З урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 можливо застосувати норми ст. 75 та 104 КК України та прийняти рішення щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

По обом обвинуваченим суд приймає до уваги ту обставину, що збитки, які були завдані внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілому не відшкодовано. Підстав для застосування положень ст.69 КК України у суді не встановлено.

Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року N 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.
За положеннями ч.2 ст. 98 КК України до неповнолітнього не може бути застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, хоча вказане передбачено у санкції ст. 289 ч.2 КК України. Враховуючи вказане, суд вважає, що дане додаткове покарання до обвинувачених не буде застосовано.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 підлягає до задоволення у повному обсязі, оскільки відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За положеннями ст. 1179 неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Стосовно відшкодування моральної шкоди суд звернувся до положень

ст. 23 ЦК України де передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, щодо неї самої. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_16 не мають самостійного доходу та майна, а отже шкоду, завдану злочином слід відшкодувати за рахунок їх батьків, які залучені до участі у розгляді справи у якості цивільних відповідачів. Сума завданих злочином збитків є документально доведеною та становить 35839 грн., а розмір моральної шкоди у розмірі 10000 грн. є обґрунтованим, оскільки з моменту вчинення злочину потерпілий ОСОБА_9 не має фізичної можливості користуватися транспортним засобом, обвинувачені та їх батьки жодним чином не відшкодували вартості пошкодженого майна. У суді доведено, що злочинними діями обвинувачених порушено нормальний життєвий уклад потерпілого, оскільки автомобіль був придбаний в інтересах сім`ї та є необхідним для забезпечення її потреб. Внаслідок неправомірних дій обвинувачених, потерпілому створені не сприятливі умови, оскільки наявність у користуванні транспортним засобом давала можливість його використовувати за призначенням. Відсутність коштів на його ремонт також впливає на моральний стан потерпілого від злочину..

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинувачених. До набрання вироком чинності відносно ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених:

-ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік;

-ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст. 70 КК України визнати ОСОБА_5 остаточно засудженим за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до 5 (п`яти ) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 24.12.2014 року та вважати ОСОБА_5 остаточно засудженими до 5 (п`яти ) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою і взяти під варту із зали суду.Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 09 квітня 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених:

-ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік;

-ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст. 70 КК України визнати ОСОБА_4 остаточно засудженим за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 35839 грн. та 10000 грн. моральної шкоди підлягає до задоволення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 35839 грн. та 10000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_9 . Всього до стягнення 45839 грн.

Стягнути процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі по 798,85 грн. з кожного.

Речові докази : автомобіль «ЗАЗ Deowoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 повернуто власнику; спортивну шапку з написом Reebok, взуття, кросівки та санки, належні ОСОБА_5 , які передані до кімнати зберігання речових доказів Оржицького РВ УМВС України у Полтавській області повернути власнику; фрагмент оббивки салону автомобіля зі слідами речовини бурого кольору, зразки крові та контрольні зразки марлі, які передані до кімнати зберігання речових доказів Оржицького РВ УМВС України у Полтавській області знищити; одяг та взуття належні ОСОБА_4 , які передані до кімнати зберігання речових доказів Оржицького РВ УМВС України у Полтавській області повернути власнику; ключ від будинку, що належить ОСОБА_14 , які передані до кімнати зберігання речових доказів Оржицького РВ УМВС України у Полтавській області - повернути власнику ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до апеляційного суду Полтавської області через Оржицький районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1