У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Вус С.М., Нікітіна Ю.І.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 20 лютого 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього.

За вироком Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2006 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, судимий:

05.12.1993 року за ст.ст. 861 ,
17, 81 ч.2, 140 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі;

03.02.2000 року за ст. 102 КК
України на 4 роки 6 місяців 1 день позбавлення волі;

21.04.2005 року за ст. 309 ч.1 КК
України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання згідно
ст. 75 КК України та з встановленням іспитового строку 3 роки,

засуджений: за ст. 187 ч.2 КК України на 7 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ст. 189 ч.2 КК України на 3
роки позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_1 суд визначив
покарання у виді позбавлення волі на 7 років з конфіскацією всього майна, яке є
власністю засудженого, а на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків,
суд призначив ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 7 років 6
місяців.

Суд постановив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
сумі 153 грн. та 4 грн. на відшкодування шкоди ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2006 року цей
вирок було змінено: виключено з мотивувальної частини вироку вказівку про
вчинення ОСОБА_1 злочину за попередньою змовою з ОСОБА_4, замінивши прізвище
“ОСОБА_4” на “особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження”. В
решті вирок суду залишено без змін.

З врахуванням цих змін ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів за
наступних обставин.

21 листопада 2005 року, приблизно о 03 годині, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, на проїзній частині між будинками НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на
пл. Перемоги у м. Костянтинівка Донецької області, за попередньою змовою з
особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_1 вчинив
розбійний напад на ОСОБА_2, поєднаний із застосуванням до потерпілого
насильства, небезпечного для його життя та здоров'я та погрозою застосування
такого насильства. В результаті вчинення цього нападу засуджений заволодів
майном потерпілого на загальну суму 153 грн.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_1 почав вимагати від потерпілого
гроші в сумі 100 грн., а коли той відмовився засуджений ударив його декілька
раз і почав вимагати від потерпілого спиртне та продукти харчування. Приблизно
о 4 год. ранку вони разом прийшли в квартиру АДРЕСА_1, де ОСОБА_1 продовжував
вимагати у потерпілого, а також у його дружини ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_6
передати йому їх майно, погрожуючи застосуванням насильства та вбивством
потерпілого ОСОБА_2. В результаті потерпілі віддали засудженому 4 грн.

У касаційній скарзі, як видно із її змісту, засуджений ОСОБА_1 просить
перевірити законність та обґрунтованість винесених щодо нього судових рішень і
ставить питання про пом'якшення призначеного йому покарання із застосуванням
ст. 69 КК України. Крім того, він посилається на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, однобічність судового слідства, а також указує на
порушення в ході досудового слідства його права на захист.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, колегія
суддів вважає, що її слід залишити без задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 398 КПК України підставами для
скасування або зміни судових рішень, зазначених у ч.2 ст. 383 КПК України є:
істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування
кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину
та особі засудженого.

Що стосується застосування кримінального закону, то
колегія суддів вважає висновки суду про необхідність кваліфікації дій
засудженого ОСОБА_1 за ст.ст. 187 ч.2, 189 ч.2 КК України такими, що
відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, яким суд дав належну
оцінку, і така кваліфікація є правильною.

Так, із змісту показань потерпілого ОСОБА_2 вбачається,
що ОСОБА_1 дійсно вчинив на нього розбійний напад. При цьому засуджений бив
його у груди, потім в ніс, ногами по ногам, вимагаючи віддати йому свою куртку.
Коли він почав знімати куртку, ОСОБА_1 зірвав її з нього, передавши особі,
матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Вона ж забрала його кепку.
По дорозі додому засуджений його супроводжував з особою, матеріали щодо якої
виділені в окреме провадження. При цьому ОСОБА_1 вимагав передати йому 100
гривень, а також віддячити за те, що він його проводжає додому. Двері в
квартиру відкрила його дружина, яка сказала щоб засуджений йшов геть, але
ОСОБА_1 став вимагати аби йому дали 4 гривні, погрожуючи при цьому вбити
потерпілого ОСОБА_2 і намагався витягти його із квартири та бив по щоках.
Злякавшись, дружина потерпілого ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 зібрали та передали
ОСОБА_1 гроші в сумі 4 гривні.

Указані показання потерпілого ОСОБА_2 узгоджуються із
дослідженими судом та наведеними у вироку показаннями потерпілих ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, даними протоколів впізнання та іншими дослідженими судом і наведеними
у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку і, з врахуванням висновку
судово-медичної експертизи щодо ступені тяжкості заподіяних ОСОБА_2 тілесних
ушкоджень та інших обставин вчинення нападу на потерпілого, прийшов до
обґрунтованого висновку про вчинення засудженим розбійного нападу та вимагання.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними
посилання ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував його
дії за ст. 187 ч.2 КК України.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, то вирішення
судом першої інстанції цього питання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав для пом'якшення покарання засудженому колегія суддів не вбачає.

Під час перевірки матеріалів справи не підтвердились викладені у касаційній
скарзі ОСОБА_1 доводи про порушення в ході досудового слідства його права на
захист.

Так, із змісту долучених до справи протоколів від 26 грудня 2005 року
видно, що ОСОБА_1 було ознайомлено із правами підозрюваного, в тому числі
правом мати захисника, від участі якого ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить
його власноручний підпис.

Після того, як 24 січня 2006 року ОСОБА_1 заявив про своє бажання мати
захисника, відповідною постановою слідчого, цього ж дня, до участі в справі
було допущено захисника ОСОБА_7, який здійснював захист ОСОБА_1 протягом всього
досудового слідства.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б могли
вплинути на правильність висновку суду, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1
відмовити.

Судді:

Вус С.М.
Нікітін Ю.І. Федченко
О.С.