Справа № 1-78/10 Провадження №11/0390/195/2012
Головуючий у 1 інстанції:Логвинюк І.М.
Категорія: ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209,
ч. 2 ст. 366 КК України
Доповідач: Філюк П. Т.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого -Філюка П.Т.,

суддів -Хлапук Л.І., Борсука П.П.,

при секретарі - Ліннік Т.В.,

з участю прокурора -Кухтей-Хилюк О.В.,

засуджених -ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

захисників - ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4,

ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5,

ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями прокурора, який брав участь
у розгляді справи судом першої
інстанції, засудженого ОСОБА_2 та його
захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
засудженого ОСОБА_1 та його захисника
ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_3 на вирок
Ковельського міськрайонного суду від 26
жовтня 2010 року, яким:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
житель м. Ковеля Волинської області,
громадянин України, з вищою освітою,
непрацюючий, одружений, раніше не
судимий, мешканець АДРЕСА_2,

засуджений:

- за ч. 5 ст. 191 КК України на 7 (сім) років
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на 3 (три) роки, з конфіскацією
всього майна, що є власністю
засудженого;

- за ч. 2 ст. 366 КК України на 3 (три) роки
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на 3 (три) роки;

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено до відбуття
ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення
волі на строк 7(сім) років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на 3
(три) роки, з конфіскацією всього майна,
що є власністю засудженого.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець та
житель АДРЕСА_3, громадянин України, з
вищою освітою, непрацюючий, одружений,
раніше не судимий,

засуджений:

- за ч. 5 ст. 191 КК України у виді
позбавлення волі на 8 (вісім) років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на
строк 3 (три) роки, з конфіскацією всього
майна, що є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 366 КК України на 4 (чотири)
роки позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначено покарання ОСОБА_2 у
виді позбавлення волі на строк 8 (вісім)
років з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на
строк 3 (три) роки, з конфіскацією всього
майна, що є у власності засудженого.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець та
житель АДРЕСА_1, громадянин України, з
вищою освітою, працюючий приватним
підприємцем, одружений, раніше не
судимий,

засуджений:

- за ч. 1 ст. 209 КК України на 3 (три) роки
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на 2 (два) роки, з конфіскацією
коштів, одержаних злочинним шляхом та
майна, що є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 190 КК України на 6 (шість)
років позбавлення волі з конфіскацією
майна, що є власністю засудженого;

- за ч. 5 ст. 191 КК України на 8 (вісім)
років позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на строк 2 (два) роки, з
конфіскацією майна, що є власністю
засудженого;

- за ч. 2 ст. 366 КК України на 4 (чотири)
роки позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на строк 2(два) роки.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначено покарання 8 (вісім)
років позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на строк 2 (два) роки, з
конфіскацією коштів, одержаних
злочинним шляхом та з конфіскацією
майна, що є власністю засудженого.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу
залишено попередній -утримання під
вартою, а ОСОБА_1 змінено з підписки про
невиїзд на взяття під варту та взято
під варту в залі суду.

У строк відбування покарання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зараховано час перебування під
вартою з 10 грудня 2008 року та час
перебування ОСОБА_3 під вартою з 1
лютого 2008 року по 12 червня 2008 року, а
ОСОБА_1- з 8 по 9 січня 2008 року.

Постановлено стягнути: із засудженого
ОСОБА_8 у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди на користь ДП
"Ковельський державний завод кормових
додатків «Ветсанзавод»- 159 389 грн., на
користь ДП «Калинівський державний
завод Вінницької області по
виробництву м'ясо-кісткового борошна
«Ветсанзавод»- 565 991 грн.; із засудженого
ОСОБА_2 на користь ДП «Калинівський
державний завод Вінницької області по
виробництву м'ясо-кісткового борошна
«Ветсанзавод»565320,4 грн. та 1 802,8 грн.
судових витрат за проведення
експертиз.

Вироком вирішено долю речових доказів
по справі.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_9 за ч. 5
ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, вирок щодо
якого не переглядається.

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 24 грудня 2010 року цей вирок
щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в частині їх
засудження за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК
України скасовано, а справу направлено
на новий судовий розгляд.

Залишено ОСОБА_3 призначене судом
покарання за ч. 1 ст. 209 та за ч. 4 ст. 190 КК,
на підставі ч. 1 ст. 70 КК України
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 6 (шість)
років з позбавленням права обіймати
посади пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на 2
(два) роки з конфіскацією коштів,
одержаних злочинним шляхом та
конфіскацією всього майна, що є
власністю засудженого.

Вирок щодо ОСОБА_1 змінено в частині
призначеного покарання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 грудня 2011 року ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 24 грудня 2010 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в частині його засудження за
ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України скасовано,
а справу направлено на новий
апеляційний розгляд.

Розглянувши справу в апеляційному
порядку, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано
винними та засуджено за вчинення
умисних злочинів при наступних
обставинах.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він,
займаючи посаду директора державного
підприємства "Ковельський державний
завод кормових додатків "Ветсанзавод"
(далі -ДП "Ковельський ветсанзавод"),
будучи службовою особою - головним
розпорядником бюджетних коштів, які
виділялися цьому підприємству
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 19 серпня 2004 року
№ 1059 "Про затвердження Державної
програми реконструкції та
модернізації державних
спеціалізованих
ветеринарно-санітарних заводів на
2005-2010 роки" згідно із планом
використання бюджетних коштів на 2007
рік за кодом програмної класифікації
видатків (КПКВ) 2801340 "Запобігання
розповсюдженню збудників інфекційних
хвороб тварин", у тому числі за кодом
економічної класифікації видатків
(КЕКВ) 2410 "Капітальні трансферти
підприємствам (установам,
організаціям)", протягом квітня -серпня
2007 року, умисно, вчинив розтрату
зазначених коштів в особливо великих
розмірах на загальну суму 249 909,60 грн.

Крім того, ОСОБА_1 20 липня 2007 року
підписав і завірив печаткою ДП
"Ковельський ветсанзавод" акт прийому
виконаних підрядних робіт за липень 2007
року (форма № КБ-2), довідку про вартість
виконаних підрядних робіт за липень 2007
року (форма № КБ-3), до яких було внесено
завідомо неправдиві відомості про те,
що замовник -ДП "Ковельський
ветсанзавод" прийняв, а генпідрядник
ПП "Конструктив НТ" здав роботу
реконструкції бокової стінки
виробничого корпусу (встановлення
ангару), за якими вартість виконаних
робіт становила 249 909,60 грн., хоча
фактично будь-які роботи, вказані в
акті приймання виконаних підрядних
робіт та у довідці про вартість
підрядних робіт, виконані не були, що
спричинило тяжкі наслідки для
державних інтересів.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він,
займаючи посаду директора
Калинівського державного заводу
Вінницької області по виробництву
м'ясо-кісткового борошна "Ветсанзавод"
(далі ДП "Калинівський ветсанзавод"),
будучи службовою особою - головним
розпорядником бюджетних коштів, які
виділялись ДП "Калинівський
ветсанзавод" відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 19
серпня 2004 року № 1059 "Про затвердження
Державної програми реконструкції та
модернізації державних
спеціалізованих
ветеринарно-санітарних заводів на
2005-2010 роки" згідно із планом
використання бюджетних коштів на 2006, 2007
роки за кодом програмної класифікації
видатків (КПКВ) 2801340 "Запобігання
розповсюдженню збудників інфекційних
хвороб тварин", у тому числі за кодом
економічної класифікації видатків
(КЕКВ) 2410 "Капітальні трансферти
підприємствам (установам,
організаціям)", за попередньою змовою з
ОСОБА_3 упродовж 2006-2007 років умисно
вчинив розтрату зазначених коштів в
особливо великих розмірах на загальну
суму 1 265 846 грн.

Він же, повторно в червні 2007 року,
умисно вчинив розтрату зазначених
коштів в особливо великих розмірах на
загальну суму 265 320 грн.

Крім того, ОСОБА_2 протягом 2006-2007 років
підписав і завірив печаткою ДП
"Калинівський ветсанзавод" акти
приймання виконаних підрядних робіт
(форма № КБ-2), довідки про вартість
виконаних робіт (форма № КБ-3),
видаткові накладні про отримання
обладнання до яких було внесено
завідомо неправдиві відомості, що
спричинило тяжкі наслідки для
державних інтересів.

ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він
протягом 2006-2007 років шляхом
зловживання довірою директора ДП
"Калинівський ветсанзавод" ОСОБА_2 та
директора ДП "Ковельський ветсанзавод"
ОСОБА_1 незаконно заволодів бюджетними
коштами на загальну суму 1454891,21 грн., які
виділялися для реконструкції та
модернізації зазначених підприємств.

Частину привласнених коштів у розмірі
337 099 грн. ОСОБА_3 легалізував шляхом
внесення готівкою цих коштів на
поповнення статутного фонду
приватного підприємства
"Енергоресурси" (далі -ПП
«Ененргоресурси»), бувши його
засновником.

В апеляційній скарзі прокурор, який
брав участь в суді першої інстанції, не
оспорюючи дій засуджених, просить
вирок щодо ОСОБА_2 скасувати у зв'язку
із невідповідністю покарання
призначеного судом, ступеню тяжкості
злочину. Вказує, що суд безпідставно
врахував щире каяття, як пом'якшуючу
обставину, оскільки ОСОБА_2 визнав свою
вину частково.

Перед початком розгляду справи
вказана апеляція відкликана
прокурором.

Засуджений ОСОБА_2 та його захисники
ОСОБА_10 та ОСОБА_5 в своїх апеляційних
та касаційних скаргах, не погоджуючись
із постановленим вироком просять
перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.5 ст.
191 КК України на ч.2 ст.364 КК України та
призначаючи покарання врахувати
пом'якшуючі обставини і застосувати ст.
75 КК Укр., або направити справу на
додаткове розслідування. Зазначають,
що кошти, які перераховувались по
фіктивних договорах не перебували на
рахунках підприємства, а знаходились
на рахунку казначейства і без
працівників казначейства не могли бути
списані. Вказують на недоведеність
обвинувачення по епізоду з
подрібнювачем на 5 тонн, оскільки
ОСОБА_2 придбав його за власні кошти та
поставив на завод, та стосовно
поставки комплектуючих котла КВ 4.6 М,
оскільки вони є в наявності на ДП
«Калинівський ветсанзавод».
Недоведеним також вважають звернення
майна та коштів, які було ввірено
ОСОБА_2 на його користь. Вказують, на
істотне порушення судами
кримінально-процесуального закону, а
саме порушення права обвинуваченого на
захист, про обов'язковість пред'явлення
обвинувачення. Постанови про
пред'явлення обвинувачення ОСОБА_2 від
01.07.2009 та 13.07.2009 рр. по епізоду із
комплектуючими складовими вакуумного
котла КВ 4,6 М не вручені, підписів про
його ознайомлення із постановами
немає. Крім того, порушено правила
підсудності, оскільки справа по цьому
епізоду повинна була розглядатись
Калинівським судом Вінницької області
та вважають, що судом не надано
правової оцінки, стосовно суб'єкту
злочину, оскільки ОСОБА_2 в даному
випадку таким не являється. Призначене
судом першої інстанції покарання
вважають таким, що не відповідає особі
засудженого, оскільки останній раніше
не судимий, щиро розкаявся, активно
сприяв розкриттю злочину, в значній
мірі відшкодував завдані збитки,
позитивно характеризується за місцем
проживання.

Засуджений ОСОБА_11 та його
захисник ОСОБА_4 у своїх апеляціях
вказують на неправильну кваліфікацію
дій засудженого, оскільки в процесі
судового розгляду не доведено умислу
на вчинення протиправних дій у ОСОБА_1,
який є обов'язковою каліфікуючою
ознакою ч.5 ст. 191 КК України. Також
зазначають, що суд допустив
суперечливі висновки у своєму вироку,
оскільки дії ОСОБА_3 кваліфіковані як
шахрайство, а саме заволодіння
бюджетними коштами, зловживаючи
довірою ОСОБА_1 Судом невстановлено
наявність домовленості між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 про викрадення коштів та не
доведено наміру ОСОБА_1 звернути
бюджетні кошти на свою користь чи
користь третіх осіб. Крім того,
вказують, що при постановленні вироку
суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1, до
порушення справи розпочав
претензійно-позовну роботу, що в
послідуючому потягло проведення
відповідних перевірок та те, що ОСОБА_3
декілька разів для ведення ОСОБА_1 в
оману поставляв на завод матеріали для
будівництва ангару. Поза увагою суду на
думку апелянтів залишилось і те, що
ОСОБА_1 на відміну від ОСОБА_3 протягом
усього часу розгляду справи давав
чіткі, незмінні та послідовні
показання. Також вказують, що при
призначенні покарання не враховані
пом'якшуючі обставини по справі, а саме
те що ОСОБА_1 вперше притягується до
кримінальної відповідальності, щиро
розкаявся та відшкодував шкоду. Не
враховано особу засудженого, його
позитивну характеристику, значний
внесок у розвиток та впровадження
нових технологій і його досягнення у
професійній діяльності, стан здоров'я
засудженого, те, що він є особою
похилого віку, тому вважаю його
виправлення можливе без ізоляції від
суспільства. Просять виправдати ОСОБА_1
за ч.5 ст. 191 КК України., або
перекваліфікувати дії засудженого за
цією статтею на ч. 2 ст. 364КК України.

Засуджений ОСОБА_3 у своїй
апеляції вказує, що вирок суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
направленням справи на новий судовий
розгляд, оскільки під час досудового та
судового слідства було істотне
порушення вимог
кримінально-процесуального закону, а
саме при наявності підстав для
закриття справи її не було закрито, не
прийнято до уваги, доводів про
відсутність в діях складу злочину
передбаченого ст. 209 КК Укр. (договори
кредиту, квитанції і.т.д.) Зазначає, що
судом не взято до уваги фактичну
передачу коштів та їх отримання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про що свідчать акти опису
майна засуджених та не дано оцінки,
діям ОСОБА_2, який неодноразово
перераховував кошти за роботи які не
виконувались та ОСОБА_1 який до
порушення кримінальної справи подавав
неправдиві документи про закінчення
реконструкції на його підприємстві.
Крім того, вказує про порушення права
на захист, яке виразилось у тому, що
судом першої інстанції йому не було
роз'яснено, що для участі у судовому
засіданні під час перегляду справи
апеляційним судом, крім апеляційної
скарги потрібно подати відповідне
клопотання.

При перегляді справи в апеляційному
порядку засуджений ОСОБА_2 та його
захисник ОСОБА_5 вимоги вказані в
апеляційних та касаційних скаргах,
змінили, підтримавши їх лише у частині
недоведеності умислу на розтрату
державних коштів, факту отримання
ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_3 і як наслідок
зміни кваліфікації його дій, а також
зменшення об'єму обвинувачення шляхом
виключення епізодів по подрібнювачу на
5 тонн, та комплектуючих до котла ВК 4,6 М,
з підстав наявності вказаного
обладнання на заводі.

Засуджений ОСОБА_3 також змінив свої
вимоги викладені в апеляційній та
касаційній скаргах, підтримавши їх
лише в частині недоведеності його вини
у вчиненні злочину передбаченого ч.1
ст.209 КК України. В частині його
обвинувачення за ч.4 ст. 190 КК України,
від своїх вимог відмовився, вину визнав
повністю, та просив пом'якшити
призначене судом першої інстанції
покарання.

Заслухавши доповідача, який доповів
суть вироку суду першої інстанції,
повідомив ким і в якому обсязі він
оскаржений, виклав основні доводи
апеляцій засудженого ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_2
та його захисника ОСОБА_5, які кожен
зокрема, частково підтримали свої
апеляції, а також апеляції один одного
та заперечили проти апеляції
засудженого ОСОБА_3 і просили вирок
суду змінити, перекваліфікувавши дії
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із ч.5 ст.191
на ч.2 ст. 364 КК України та звільнити від
покарання з іспитовим строком,
засудженого ОСОБА_3 який разом із своїм
захисником ОСОБА_6 підтримав свою
апеляцію частково та просили вирок
суду скасувати, виправдавши
засудженого ОСОБА_3 за ч.1 ст. 209 КК
України та змінити в частині
призначеного судом покарання за ч.4 ст.
190 КК України пом'якшивши його,
перевіривши матеріали справи, частково
провівши судове слідство, колегія
суддів приходить до висновку, про
часткове задоволення апеляцій.

Перевіркою матеріалів справи, колегією
суддів встановлено, що висновки суду
про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
підписанні та завіренні печаткою
офіційних документів до яких було
внесено завідомо неправдиві відомості,
ґрунтуються на зібраних органами
досудового слідства та досліджених в
судовому засіданні доказах, правильно
кваліфіковані за ч.2 ст. 366 КК України та
ніким не оспорюються.

Разом з тим, висновки суду про
винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
розтраті державних коштів у великих
розмірах не відповідає фактичним
обставинам та наявним у матеріалах
справи доказам.

Суд першої інстанції допустив
суперечності у своїх висновках
вказавши, що ОСОБА_3, маючи на меті
шахрайським шляхом заволодіти
бюджетними коштами, які виділялися для
реконструкції та модернізації
державних підприємств Калинівського
та Ковельського ветсанзаводів, вступив
у злочинну змову з директорами цих
підприємств ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які в
свою чергу, мали на меті розтрату
вказаних бюджетних коштів в особливо
великих розмірах.

В матеріалах справи знаходять своє
підтвердження доводи апеляцій
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
захисників про недоведеність умислу у
їх діях на розтрату бюджетних коштів,
наявності домовленостей між ними та
ОСОБА_3 про заволодіння бюджетними
коштами, та факту отримання ними
готівкових коштів від ОСОБА_3

З показань ОСОБА_1 вбачається та
об'єктивно підтверджується доказами,
що він дійсно зловживаючи своїм
службовим становищем, порушивши
фінансову дисципліну перерахував
авансом всю суму згідно договору
повіривши ОСОБА_3 та підписав акт
виконаних робіт, в той час коли вони не
були виконанні (т.9 а.с.33, т.15 а.с.210).

Разом з тим, ОСОБА_1, підписав акт
виконаних робіт та довідку про їх
вартість лише в одному екземплярі, чим
спонукав ОСОБА_3 до виконання умов
згідно договору та неодноразово ставив
вимогу останньому про будівництво
ангару. Це підтверджують свідки
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та не
заперечує сам ОСОБА_3 (Т.9 а.с.16/зв, 19, 21;
Т.15 а.с.66, 212; Т.4 а.с. 20, 87).

До порушення кримінальної справи,
ОСОБА_1 проводив претензійно-позовну
роботу, про стягнення з ПП «Конструктив
»- 249909,60 грн. за невиконання зобов'язань
по договору, в результаті якої
задоволено позовні вимоги ДП
«Ковельського ветсанзавод». (т.3
а.с.243-261)

Висновками акту прийому в експлуатацію
пускового комплексу та акту ревізії
господарської діяльності ДП
«Ковельського
ветсанзавод»встановлено, що
реконструкція заводу на загальну суму 4
500000,00 грн., проведена без жодних
порушень, крім спорудження ангару на
суму 249909,60, що свідчить про відсутність
умислу у засудженого ОСОБА_1 на
розтрату бюджетних коштів. (т.3
а.с.243-261Т.1 а.с. 59, 60, Т.3 а.с.268-276)

Засуджений ОСОБА_2 в своїх показаннях
не заперечує, що користуючись своїм
посадовим становищем, він дійсно
перераховував кошти за відсутності
достатніх правових підстав для цього з
метою їх акумулювання та подальшого
виконання договірних зобов'язань,
оскільки довіряв ОСОБА_3, та не знав про
його наміри на заволодіння цими
коштами, вважав, що роботи будуть
виконанні та будь-яких коштів від
останнього не отримував (т.7а.с57,63, т.9
а.с.4), що підтвердив ОСОБА_3

Про те, що кошти перераховані заводами
отриманні саме ОСОБА_3, доведено
вироком у цій же справі щодо ОСОБА_19

Що стосується вимоги засудженого
ОСОБА_2 та його захисників стосовно
виключення з обвинувачення розтрати
коштів на придбання подрібнювача на 5
тонн вартістю 82 000 грн. та
комплектуючого обладнання до котла
вакуумного марки КВ 4.6 М вартістю 265 320
грн. 04 коп, то вони не заслуговують на
увагу.

Вказане обладнання не було поставлено
на завод згідно договорів укладених з
ПФ «Солідер»та ТОВ «Буд-Пром-Тех», а
придбане ОСОБА_2 поза цими договірними
відносинами, за інші кошти ніж ті, що
перераховані в оплату договорів, що
підтверджує засуджений ОСОБА_2М.(т.7
а.с.57)

Крім того, наявне обладнання
невідомого походження, без відповідних
технічних документів, відмінне від
того, що мало бути поставлене по
договорах та бувше у використанні, що
підтверджується поясненнями свідків
ОСОБА_20, ОСОБА_21, та іншими матеріалами
справи і не заперечується самим ОСОБА_2
(т.6 а.с. 156-187, 223 т.7 а.с. 58,97,145,147 т.8 а.с.143 т.
10 а.с.6-8).

Враховуючи викладені обставини
колегія суддів приходить до висновку,
що дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вірно
кваліфіковані за ч.5 ст. 191 КК України,
оскільки суб'єктивна сторона
інкримінованого досудовим слідством
злочину, характеризується прямим
умислом, тобто особа вчиняючи певні дії
(в даному випадку укладаючи договори та
перераховуючи бюджетні кошти) мала за
мету розтрату ввірених їй коштів з
корисливих мотивів. Однак вказана
обставина не знайшла свого
підтвердження.

Засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент
укладення договорів та перерахування
коштів не було відомо, що ОСОБА_3 не мав
наміру виконувати взятих на себе
зобов'язань, та довіряючи останньому,
вони діяли під впливом обману, не маючи
користі від своїх дій.

Таким чином ОСОБА_1 як і ОСОБА_2 не мали
умислу на розтрату ввірених ним
державних коштів, а тому у їхніх діях
відсутній склад злочину за який їх
засуджено.

Однак, ОСОБА_1 розуміючи протиправність
своїх дій, вчинив умисне в інтересах
третіх осіб, а саме ОСОБА_3 використання
свого службового становища, давши
вказівку бухгалтеру на перерахування
коштів в оплату по договору в сумі 249
909,60 грн., без достатніх для цього
підстав, чим спричинив тяжкі наслідки,
тобто вчинив злочин, передбачений ч.2
ст. 364 КК України.

В свою чергу ОСОБА_2, розуміючи
протиправність своїх дій, вчинив
умисне в інтересах третіх осіб, а саме
ОСОБА_3 та невстановлених осіб ТОВ
«Буд-Пром-Тех»використання свого
службового становища, давши вказівку
бухгалтеру на неодноразове
перерахування коштів в оплату по
договорах в сумі 1531186,00 грн., без
достатніх для цього підстав, чим
спричинив тяжкі наслідки, тобто вчинив
злочин, передбачений ч.2 ст. 364 КК
України.

Тому, колегія суддів, приходить до
висновку, що у зв'язку із цим дії ОСОБА_1
та ОСОБА_2 слід перекувати з ч.5 ст. 191 КК
України на ч.2 ст. 364 КК України.

Висновки суду про винуватість
засудженого ОСОБА_3 в заволодінні
державними коштами шляхом обману та
зловживанням довірою директорів
державних підприємств Ковельського та
Калинівського ветсанзаводів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 вчинене в особливо великих
розмірах, ґрунтуються на зібраних
органами досудового слідства та
досліджених в судовому засіданні
доказах, вірно кваліфіковані за ч.4 ст.
190 КК України, та не оспорюються самим
засудженим.

Разом з тим, колегія суддів,
погоджується із доводами апеляції
засудженого ОСОБА_3, щодо
недоведеності його вини у вчиненні
злочину передбаченого ч.1 ст.209 КК
України, оскільки ні досудовим
слідством ні судом першої інстанції не
здобуто об'єктивних доказів того, що
кошти отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 він вніс в статутний фонд свого
підприємства ПП «Енергоресурси».

З матеріалів справи вбачається, що
оборот від зайняття ОСОБА_3
підприємницькою діяльністю за 2006- 2007
роки склав близько 500000,00 грн. на рік, не
враховуючи доходів підприємства ПП
«Енергоресурси». Також у цей період
ОСОБА_3 отримано кредит на суму 1767500, 00
грн. ( т.3 а.с.322). Тобто доказів, на
підтвердження доведеність
обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст. 209 КК
України не здобуто, зважаючи на те, що
можливості збирання додаткових
доказів втрачені з урахуванням, що з
моменту події пройшов досить тривалий
проміжок часу, колегія суддів
приходить до висновку, що вирок суду в
частині засудження ОСОБА_3 за ч.1 ст.209 КК
України підлягає скасуванню, а справа -
закриттю за недоведеністю вчинення ним
даного злочину.

У відповідності до ст. 65 КК України суд
призначає покарання у межах санкції
статті Особливої частини
Кримінального Кодексу України та з
урахуванням ступеню тяжкості вчинених
злочинів, особи винного та обставин, що
пом'якшують та обтяжують покарання. При
цьому воно має бути необхідне і
достатнє для виправлення особи та
попередження нового злочину.

Зважаючи на перекваліфікацію дій
ОСОБА_1, щире каяття, сприяння слідству
по справі, відшкодування завданих ним
збитків, (т.9, а. с.192, т.8, а.с.140)
враховуючи, те що він вперше
притягається до кримінальної
відповідальності, є непрацездатною
особою похилого віку, страждає на ряд
хронічних захворювань та має
інвалідність по загальних
захорюваннях (т.8, а.с.35-36, т.16), має сина
-інваліда (т.8, а.с.36, 37), ), виключно
позитивно характеризується за місцем
проживання та за останнім місцем
роботи (т.16 а.с. 127-131), неодноразово
відзначався за внески у розробку та
впровадження у виробництво винаходів
(т.9, а.с.178-192; т.8, а.с.112-134), при
відсутності обтяжуючих покарання
обставин, дає суду можливість вважати,
що його виправлення можливе без
відбування покарання, а тому
застосовує до ОСОБА_1 ст. 75 КК України з
покладенням передбачених ст. 76 КК
України обов'язків.

Обговорюючи призначене покарання
ОСОБА_2, судом першої інстанції вірно
враховано пом'якшуючі покарання
обставини та дані про особу
засудженого, однак зважаючи на
кількість злочинних дій та розмір
заподіяної цими діями шкоди, колегія
суддів не вбачає підстав для
застосування ст. 75 КК України щодо
ОСОБА_2

Своє рішення про призначення
покарання засудженому ОСОБА_3 за ч.4 ст.
190 КК України, суд першої інстанції
належним чином умотивував і колегія
суддів вважає це рішення переконливим.
У даному випадку призначене покарання
засудженому є необхідним та достатнім
для виправлення та попередження
вчинення нових злочинів.

Керуючись ст. 365,366 КПК Україна,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та його
захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
засудженого ОСОБА_1 та його захисника
ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_3
задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного
суду від 26 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 змінити:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.5 191 КК
України на ч.2 ст. 364 КК України.

Призначити ОСОБА_1 за ч.2 ст. 364 КК
України покарання у виді позбавленя
волі на 3(три) роки з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на 3 (три) роки.

Залишити призначене судом ОСОБА_1
покарання за ч.2 ст. 366 КК України у виді 3
(трьох) років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на 3
(три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом часткового
складання призначених покарань,
остаточно призначити ОСОБА_1 покарання
у виді 3(трьох) років 6(шість) місяців
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування основного
покарання з випробуванням, якщо він
протягом 2(двох) років іспитового
строку не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов'язати
ОСОБА_1, не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_1 скасувати,
звільнити з під варти в залі суду
негайно.

В решті вирок щодо ОСОБА_1 залишити без
зміни.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.5 191 КК
України на ч.2 ст. 364 КК України.

Призначити ОСОБА_2 за ч.2 ст. 364 КК
України покарання у виді позбавлення
волі на 4 (чотири) роки з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
функцій на 3 (три)роки.

Залишити призначене судом ОСОБА_2
покарання за ч.2 ст. 366 КК України у виді 4
(чотирьох) років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на 3
(три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом часткового
складання призначених покарань,
остаточно призначити ОСОБА_2 покарання
5(п'ять) років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади
пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій на 3
(три) роки.

В решті вирок щодо ОСОБА_2 залишити без
зміни.

Цей же вирок в частині засудження за ч.1
ст. 209 КК України щодо ОСОБА_3 скасувати,
справу провадженням закрити за
недоведеністю вчинення ним даного
злочину.

Залишити призначене судом ОСОБА_3
покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді
6 (шести) років позбавлення волі з
конфіскацією майна, що є його
власністю.

В решті вирок щодо ОСОБА_3 залишити без
зміни.

Головуючий ____________________

Судді ______________________ ___________________