Справа №1490/4845/12 22.11.2012 22.11.2012 22.11.2012
Апеляційний суд Миколаївської області
Провадження № 11/1490/831/2012 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України суддя Крутій Ю.П.
Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого-судді Івченко О.М.,

суддів: Кваші С.В., Чебанової-Губарєвої Н.В.,

за участю прокурора Іванова А.О.,

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2012 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимий

- 17.06.2011 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 31.05.2012 р. апеляційним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. та 80 годинам громадських робіт,

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 3 місяця позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 р. та за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 31.05.2012 р., остаточно визначено покарання у виді 4 років 3 місяців 10 днів позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., з призначенням самостійного виконання покарань.

За вироком суду ОСОБА_2, 04.06.2012 р. приблизно о 12.00 годині, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля будинку побуту «Юбілейний» на території ринку «Колос» по пр. Миру, 2-а в м. Миколаєві, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоровя потерпілої, вирвав з руки ОСОБА_3 належний їй гаманець, який не представляє матеріальної цінності, з грошима в сумі 383 грн. З викраденим з місця події засуджений втік, розпорядившись ним за власним розсудом.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок суду змінити, помякшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Посилається на те, що судом першої інстанції не були взяті до уваги ті обставини, що він повністю визнав свою вину, має на утриманні мати, інваліда першої групи, яка потребує постійного уходу та опіки, а також стареньку бабусю, яка також потребує опіки.

Крім того, ніяких тілесних пошкоджень потерпілій він не наносив.

Щодо покарань, призначених за попередніми вироками вони не виконані і це повязано з хворобою матері та із скрутним матеріальним становищем.

В заперечені на апеляцію потерпіла ОСОБА_3 просить вирок суду залишити без змін. Вважає, що вирок є обґрунтованим та вірним.

Заслухавши доповідача, засудженого, на підтримку своєї апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_2 у вчиненні злочину. Дії засудженого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України. Ці висновки суду апелянтом не оспорюються.

Призначаючи покарання ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував дані про особу засудженого, який раніше судимий, скоїв злочин в період не відбутого покарання, перебуває на обліку в ОНД з 14.02.2010 р. з діагнозом: синдром залежності від опіатів, канабіноїдів, ДІМ Ленінського РВ УМВС України в Миколаївській області характеризується негативно, за місцем мешкання характеризується позитивно, обставини, які помякшують покарання визнання вини та щире каяття засудженого, наявність у нього на утриманні хворої матері та старенької бабусі. Тобто суд врахував усі обставини, які помякшують покарання, в тому числі і ті, на які посилається апелянт.

З огляду на наведене, покарання засудженому ОСОБА_2 призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не має підстав для застосування ст. 69 КК України, як того просить апелянт.

Разом з тим, враховуючи вчинення ОСОБА_2 злочинів в період не відбутого покарання, суд призначаючи остаточне покарання, застосував вимоги ст. 71 КК України.

Але, призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд не врахував тієї обставини, що вироком апеляційного суду Миколаївської області від 31.05.2012 р. ОСОБА_2 вважається засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. і на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, а саме з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 р., яким йому було призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт, йому остаточно призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 850 грн. А тому посилання суду першої інстанції при застосуванні вимог ст. 71 КК України на приєднання до призначеного покарання не відбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 р. підлягає виключенню.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Виключити з вироку посилання суду на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 р. при застосуванні вимог ст. 71 КК України.

У решті вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2012 року відносно ОСОБА_2 залишити без зміни.

Головуюча:

Судді: