АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3945/14-к Номер провадження 11-кп/786/294/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого,-

- 0.11.2004 року Чорноморським районним судом АРК за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.3 185 КК України на 3 роки 6 міс. позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 06.10.2006 року Чорноморським районним судом АРК за ч.1 ст. 317, ч.2 263 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі, звільнився 04.06.2010 року по відбуттю строку покарання;

- 03.02.2011 року Чорноморським районним судом АРК за ст. 395 КК України на 2 місяці арешту, звільнився 02.04.2011 року по відбуттю строку покарання;

- 22.07.2011 року Лубенським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнився 30.05.2014 року по відбуттю строку покарання;

Засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.

За змістом вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 21.10.2014 року, близько 04 години, з метою вчинення крадіжки чужого майна, шляхом розбиття шибки вікна, проник до приміщення Лубенської релігійної громади «Всіх Святих» УАПЦ, розташованої за адресою: вул. Гомона, 3-А, м. Лубни Полтавської області, звідки намагався таємно викрасти ікони, інші церковні речі, продукти харчування та грошові кошти на загальну суму 384 грн. 75 коп., але злочин не довів до кінця з незалежних від його волі причин, оскільки був затриманий працівниками Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області.

В принесеній апеляції та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 вважає призначене йому покарання надмірно суворим і просить звільнити його від його відбування з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, або пом`якшити покарання, шляхом застосувавння до нього ст. 69 КК України. На обґрунтування своїх вимог посилається на вік, поганий стан здоров`я, визнання вини і каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наміри покінчити із злочинним минулим.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляції, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 у закінченому замаху на крадіжку чужого майна з проникненням до примміщення, повторно, тобто злочину, передбаченого ч.2, ст.15, ч.3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Твердження апелянта про те, що районний суд призначив йому надмірно суворе покарання, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 будучи раніше неодноразово судимим на вчинення умисних злочинів, у тому числі і корисливих, на шлях виправлення не став, не працював, і уже на п`ятий місяць після звільнення з місць ув`язнення вчинив новий корисливий злочин.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, дані про особу винного, його посередню характеристику з місця проживання, а також щире каяття у вчиненому, у зв`язку з чим обрав ОСОБА_9 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону.

З огляду на особу винного, який вчинив новий злочин через короткий проміжок часу після відбуття покарання за аналогічний злочин, має чотири непогашені судимості, за відсутності виключних обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину чи вказували про наявність колишніх заслуг у ОСОБА_9 перед суспільством і державою, які б характеризували його виключно позитивно, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, та звільнення його від покарання з випробуванням, чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого у санкції кримінального закону.

Ніяких виключних обставин засуджений ОСОБА_9 не назвав і у апеляційній інстанції при розгляді провадження.

Отже, з урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість покарання, наявність додаткових обставин та підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ті обставини, на які посилається апелянт, належно були враховані судом першої інстанції, який обрав ОСОБА_8 за вчинене справедливе покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2