Справа № 585/2368/14-к
Номер провадження 1-кп/585/9/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

представника потерпілого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни кримінальне провадження № 0002780 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ІН НОМЕР_1 , уродженця м. Ромни Сумської області,

українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого

системним адміністратором ТОВ «Завод Кобзаренка»,

не одруженого, раніше не судимого, мешканця

АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив злочини проти безпеки дорожнього руху за таких обставин.

30 листопада 2013 року близько 02 год. 00 хв., в темний час доби ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «NISSAN-Almera» р.н.н НОМЕР_2 , рухався з швидкістю близько 110 км/год. по автодорозі Київ-Суми-Юнаківка з с.Вільшана Недригайлівського району в напрямку м.Ромни з увімкненим світлом фар.

Своїми діями ОСОБА_5 порушував вимоги пункту 12.6.ґ Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, згідно з яким «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю…г) іншим транспортним засобам: на автомагістралях не більше 130- км/год., на дорогах для автомобілів не більше 110 км/год., на інших дорогах не більше 90 км/год.».

Рухаючись по 240 км вказаної автодороги поблизу с. Вовківці Роменського району, водій ОСОБА_5 , проявляючи неуважність, відволікся від стеження за дорожньою обстановкою, своєчасно не виявив нерівності дорожнього покриття і здійснив на них наїзд. В результаті наїзду на нерівності ОСОБА_5 відчув удари в ліву підвіску автомобіля, що призвели до втрати курсової стійкості керованого ним транспортного засобу.

Вказана обставина загрожувала безпеці дорожнього руху і змушувала водія негайно зменшити швидкість або зупинитися, оскільки могла бути ознакою зміни технічного стану транспортного засобу. Однак водій ОСОБА_5 гальмування не застосував і продовжив свій рух, намагаючись кермом відновити курсову стійкість автомобіля та втримати транспортний засіб в межах проїзної частини.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

В результаті допущених порушень правил безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_5 втратив контроль над транспортним засобом та допустив виїзд на ліве узбіччя і далі в лівий кювет, де відбулося перекидання автомобіля «NISSAN-Almera», р.н. НОМЕР_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажири керованого ОСОБА_5 автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження відповідно.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 вину визнав частково, суду пояснив, що визнає, що потерпілі отримали тілесні ушкодження через те, що він не справися з керуванням транспортним засобом, але не в наслідок порушення вимог п. 12.3 та 12.6 ПДР. Згоден сплатити потерпілому ОСОБА_7 15-20 тис. моральної шкоди. Крім того пояснив, що 30 листопада 2013 року близько 02.00 години в нічну пору, при опадах у вигляді мокрого снігу він повертався з с.Вільшани разом з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Керуючи автомобілем «NISSAN-Almera Класік», р.н. НОМЕР_3 , рухався зі швидкістю не більше 110 км/год. Видимість була добра, але трасу він знав погано, їздив по ній усього 3-4 рази перед тим, тому наскочив на бугор. Відчувши удар у ліве переднє колесо намагався вирівняти машину кермуванням, викручуючи руль управо, бо автомобіль понесло: задні колеса занесло вправо, а передні вліво по ходу руху, таким чином пересік зустрічну смугу, а перекинувся лише у кюветі, машина стала на дах, потім на колеса, перевернувшись через правий бік. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 повилітали у бокові вікна. Гальмування після удару не застосовував, бо так його вчили на курсах водіїв. Визнає, що можливо десь не додивився, вважає, що винне дорожнє покриття, хоча з приводу незадовільного технічного стану дороги ні в які інстанції не звертався. Горби знаходяться за поворотом, але поворот не крутий, тому швидкості перед поворотом не знижував. Попереджаючих дорожніх знаків про те, що дорога не рівна перед ділянкою не встановлено, як і інших знаків. Керувався п. 1.5 ПДР України, а не 12.6 при цьому. Не заставляв пасажирів пристебнутися пасами безпеки, коли сіли в автомобіль.

Незважаючи на такі показання ОСОБА_5 також доводиться наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 дав суду показання про те, що 30 листопада 2015 року близько 02.00 години в нічну пору, при опадах у вигляді мокрого снігу він повертався з с.Вільшани разом зі знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , який керував автомобілем Ніссан. Видимість була нормальна. Жиренко алкогольних напоїв не вживав. Він сидів на пердньому сидінні поруч з водієм, пасом безпеки не пристебнувся, оскільки коли їхали у Вільшану, то товариши кепкували з нього з того приводу, що він пристебнувся паском безпеки, але прямо підсудний не казав йому не пристібатись. Вважає, що ОСОБА_5 задрімав, тому не помітив вчасно того бугра. Не вибачився, хоча і зустрічались декілька разів після аварії. Вважає, що його не слід позбавляти волі і права керування транспортним засобом.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку зі станом здоров`я, претензій до обвинуваченого не має, пояснень щодо обставин ДТП надати не може, оскільки нічого не пам`ятає (а.с. 90)

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.11.2013 року, планом-схемою та фото таблицею до нього було встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди з участю автомобіля Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_3 , водієм якого був ОСОБА_5 , на автодорозі Ромни-Суми, яке на час огляду не змінилось, спосіб регулювання руху на діляниці не регульована, не освітлена, вид пригоди перекидання, покриття асфальтне, мокре (а.с.103-109).

З Фототаблиці, наданої захисником обвинуваченого вбачається, що дорожне покриття не рівне (а.с. 93, 96-101), горби знаходяться за поворотом (а.с. 94, 95) та слід від автомобіля ОСОБА_5 на узбіччі (а.с. 102). дана фототаблиця не суперечить протоколу огляду місця події та показанням самого обвинуваченого і потерпілого, тому суд приймає її як доказ.

З фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП, вказаного вище, також вбачається, що дорога має розривчасту роздільну смугу, що спростовує твердження захисника ОСОБА_4 про те, що з боку обвинуваченого ОСОБА_5 не було перевищення швидкості, оскільки він вважав що рухався по дорозі для автомобілів, яка дозволяє рух транспортних засобів зі швидкістю 110 км/год. Сам ОСОБА_5 суду про цю обставину не пояснював. Суд прийшов до такого висновку на підставі аналізу ПДР.

Так п.п. 1 пункту 1 Загальні положення зазначає, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

п.п. 1.10 визначає, що розділювальна смуга виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 і 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів;

а визначення терміну дорога для автомобілів взагалі немає.

В той час як п. 12.6 дозволено поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, рух зі швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Тобто в діях ОСОБА_5 вбачається порушення вимог п. 12.6 ґ ПДР України.

В протоколі слідчого експерименту від 05 березня 2014 року та плану-схеми до протоколу зазначено, що водій автомобіля «Нісан-Класік» ДНЗ н256 КР ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту пояснив, що 30.11.2013 року він їхав із швидкістю 110 км/год в напрямку м.Ромни. Проїхавши поворот рухався по прямолінійній ділянці дороги, при цьому лівими колесами рухався по розділяючій смузі. В цей час відчув ряд ударів в ліву підвіску, гальмування не застосував, які кермувальні дії застосовував, пояснити не зміг. Асфальт був мокрим, значної уваги на стан покриття не звертав. При цьому ОСОБА_5 вказав на «горби», які розташовані на розділяючій смузі. Автомобіль почало кидати зі сторони в сторону при цьому гальмування не застосовував. Доповнень та зауважень до протоколу ОСОБА_5 не заявляв ( а.с.151-152).

Згідно висновку експерта № 23 від 20.03.2014 року та фото таблиці до нього, на час огляду автомобіля «Нісан-Класік» ДНЗ н236 КР системи, які безпосередньо впливають на безпеку руху, знаходяться в такому стані: гальмівна система працездатна, рульове управління працездатне, ходова частина непрацездатна( відсутній тиск в шинах лівого переднього та правого заднього колеса). Розгерметизація лівого переданого колеса носить аварійний характер утворення, що визначає час утворення даної неполадки під час ДТП, коли на колесо діяли значні поперечні сили, що перевищують експлуатаційні. Зниження тиску в шині правого заднього колеса виникло після ДТП ( а.с.157-161).

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 57 від 9 квітня 2014 року водій ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3, 12. 6 ґ Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість уникнути пригоди шляхом виконання вимог пунктів 12.3 та 12.6 ґ ПДР України..., якби водій автомобіля «NISSAN-Almera» р.н. НОМЕР_3 рухався без перевищення допустимої швидкості та в момент відчуття ударів у ліву підвіску своєчасно застосував гальмування. З технічної точки зору в діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3 та 12.6 ґ ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди (а.с.166-169 ).

У судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив, що швидкість руху автомобіля встановлювалась зі слів водія ОСОБА_5 , робив висновок відповідно пригоди, тобто враховуючи горби, сліди виїзду авто за межі проїзної частини, відстань. При складанні висновку виходив з того, що водій відчув удар у ліву підвіску і з цього моменту він міг уникнути виїзду за межі проїзної частини (1-2 секунди часу у нього було). При цьому, враховуючи вимоги до проведення експертизи, момент брався найвигідніший для обвинуваченого момент удару, хоча насправді, він побачив ці горби за декілька метрів, приблизно за 5-ть. Враховувалось і мокре покриття, оскільки воно впливає на величину сповільнення. Не заперечує, що технічний стан проїзної частини вплинув на виникнення ДТП, але водій ОСОБА_5 повинен був своєчасно відреагувати, оскільки можливість перекидання автомобіля існує і на рівній дорозі. Можливість водія уникнути ДТП визначається з параметрів, що відповідають ПДР, а швидкість ОСОБА_5 не відповідала п. 12.6 ПДР, хоча точно визначити швидкість не може, але при швидкості 90 км/год, він би до бугра не доїхав.

Твердження підсудного про те, що він керувався п. 1.5 ПДР України, який визначає: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган вини підсудного не спростовує, оскільки з приводу неналежного стану дорожнього покриття ні в які інстанції він не звертався про що пояснив сам у судовому засіданні, а навпаки, - являючись учасником дорожнього руху, не виконав вимог абз. 1, що не ставиться йому в обвинувачення, тому не приймається судом до уваги.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 245 від 11.06.2014 р., ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження в області голови, які супроводжувалися забоєм головного мозку важкого ступеня, крововиливом під м`які мозкові оболонки і розглядаються в сукупності згідно пункту 2.1.3 в,г, правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України «Про розвиток та удосконалення судово-медичної служби України» кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Ушкодження в області грудної клітки у вигляді переломів з 6 по 7 ребро зліва, забою легенів, двостороннього малого гидроторакса, що розглядаються в сукупності відносяться до середньої тяжкості по тривалості розладу здоров`я. Компресійні перелом тіл з 4 по 8 грудних хребців без порушення функції спинного мозку, що розглядаються в сукупності кваліфікуються як середньої тяжкості по тривалості розладу здоров`я. По часу пошкодження можуть відповідати 30.11.2013 року, що підтверджується медичною документацією. Характер пошкоджень свідчить про те, що вони могли утворитися в результаті травматичного контакту з тупим твердим предметом (а.с.114-117).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 197 від 05.05.2014 р., ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження в області голови у вигляді забійних ран, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які розглядаються в сукупності і відносяться до легких тілесних пошкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Компресійні переломи 7,8,11,12 грудних хребців, переломи правої ключиці, крижів зліва, не являються небезпечними для життя і відносяться до середньої тяжкості тілесних пошкоджень, які потягли за собою триваючий розлад здоров`я. По часу пошкодження можуть відповідати 30.11.2013 року, що підтверджується медичною документацією ( а.с.118-120).

При цьому суд не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_4 про те, що висновки експертиз, складені російською мовою не можуть вважатися належним доказом, оскільки це суперечить вимогам ст. 29 КПК України, виходячи з того, що ч. 1 ст. 29 КПК України передбачено складання процесуальних документів державною мовою стороною обвинувачення, слідчим суддею та судом, враховуючи, що експерт до таких осіб не належить, його висновок не є процесуальним документам, тому не суперечить вимогам ст. 29 КПК України. До того ж, при дослідженні матеріалів справи ні обвинувачений ні захисник не повідомляли суду, що не розуміють мови, якою складені висновки медичних експертиз та експертизи технічного стану автомобіля.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 , являючись водієм, який раніше неодноразово проїжджав по даній дорозі, будучи ознайомленим з правилами дорожнього руху, повинен був діяти в їх межах, але свідомо порушив їх, враховуючи дорожні умови та дорожню обстановку повинен був і міг передбачити суспільно небезпечні наслідки свого діяння, отже проявив умисел у формі необережності, яка є злочинною недбалістю.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 доведена у повному обсязі, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.

Порушення ОСОБА_5 п.п. 12.3 та 12.6 «г» ПДР України знаходяться в прямому причинному звязку з подією ДТП і наслідками , що настали.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, форму вини, обставини справи, а саме те, що ОСОБА_11 керував автомобілем не в стані алкогольного сп`яніння, намагався зменшити негативні наслідки шляхом спроби вирівняти кермуванням автомобіль на дорозі, поведінку потерпілих, які не пристебнулися пасами безпеки, чим могли зменшити негативні наслідки, проте враховано і дії обвинуваченного, який не зробив їм зауваження з цього приводу, отже не намагався убезпечити пасажирів. Судом врахована також особа обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, працевлаштований, фактично розкаявся в тому, що його діями спричинені тілесні ушкодження потерпілим, однак перед потерпілим ОСОБА_7 так і не вибачився, думку потерпілих щодо міри покарання, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього ст.75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без застосування додаткового покарання.

Витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 23 від 20.03.2014 року у розмірі 983 грн. 84 коп. (а.с.156), автотехнічної експертизи № 57 від 09.04.2014 у розмірі 1229 грн. 80 коп. (а.с. 165), а всього 2213 грн. 64 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

У вказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, відповідно до якого він просить стягнути з обвинуваченого на свою користь моральну шкоду в розмірі 195 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн., яка виникла внаслідок оплати правової допомоги представникові.

Свої позовні вимоги щодо моральної шкоди потерпілий ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_3 обґрунтували тим, що в результаті дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_7 зазнав фізичних страждань через ушкодження здоров`я, близько тижня потерпілий перебував у медикаментозній комі, що позначилось на його розумових здібностях і відобразилось на навчанні. Крім того, внаслідок незадовільного стану здоров`я він змушений був відмовитись від запропонованої роботи, більше зусиль затратив на написання на написання наукової праці, змінити встановлений спосіб життя.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням витрат на правову допомогу, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України віднесені до процесуальних витрат, чого не заперечував і представник потерпілого, і які на підставі ч. 2 ст. 120 КПК України, несе сам потерпілий.

Щодо стягнення з обвинуваченого суми моральної шкоди, суд вважає що в цій частині позовна заява підлягає частковому задоволенню, при цьому погоджуючись з потерпілим, що протиправними діями ОСОБА_5 йому були спричинені певні душевні страждання, здоров`я повністю не відновилось, виходячи з вимог розумності та справедливості, та приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд оцінює у 30000 грн. При цьому судом також враховано, що певна частина моральної шкоди може бути відшкодована ОСОБА_7 ще і страховою компанією.

Речові докази по справі: автомобіль «NISSAN-Almera» р.н. НОМЕР_3 , який перебуває на майданчику тимчасового утримання Роменського МВ та належить ОСОБА_13 ( а.с. 128) необхідно повернути останньому. Посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_5 , яке зберігається в матеріалах справи (а.с. 129) повернути ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановлених йому одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 30000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди. В частині інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 23 від 20.03.2014 року у розмірі 983 грн. 84 коп., автотехнічної експертизи № 57 від 09.04.2014 у розмірі 1229 грн. 80 коп., а всього 2213 грн. 64 коп.

Речові докази по справі: автомобіль «NISSAN-Almera» р.н. НОМЕР_3 , який перебуває на майданчику тимчасового утримання Роменського МВ та належить ОСОБА_13 необхідно повернути останньому.

Посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_5 , яке зберігається в матеріалах справи, повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1