АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/819/2012 Номер провадження 11/1690/819/2012Головуючий у 1-й інстанції Максименко Людмила Валентинівна Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2012 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - Гонтар А.А.

Суддів Герасименко В.М., Юренко Л.А.

з участю прокурора - Акулової С.М.

захисника-адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями захисника-адвоката ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_3 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.06.2012 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

1) 27.04.2000 р. Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2,3 ст.140, ст. 75 КК України на два роки позбавлення волі з іспитовим строком з випробуванням на один рік;

2) 20.06.2002 р. Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 140 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.3,70,71 КК України на пять років позбавлення волі звільнений 09.12.2006 р. по відбуттю покарання;

3) 07.07.2008 р. Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 122 ч.1, 289 ч.1, 70 ч.1 КК України на три роки позбавлення волі. Звільнений 07.02.2011 р. по відбуттю покарання

Засуджений:

- за ч.1 ст.310 КК України на один рік обмеження волі;

- за ч.2 ст.315 КК України на пять років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.122 КК України на три роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

- за ст.395 КК України на шість місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді пяти років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

За вироком суду,

В квітні 2011 року ОСОБА_3 у власному господарстві виявив ростучі рослини коноплі, за яким в подальшому здійснював догляд, обривав, поливав, пересаджував, вирощував для власних потреб без мети збуту.

30.06.2011 року в ході проведення операції Мак-2011в господарстві де проживає ОСОБА_3, що знаходиться за адресою м. Гадяч, вул. Ярова,43 було проведено огляд в ході якого виявлено та вилучено 15 рослин зеленого кольору, які згідно висновку експерта № 1503 від 29.07.2011 року мають ботанічні ознаки рослин коноплі, містять тетрагідроканабінол і відносяться до рослин, що містять наркотичні та психотропні речовини і обіг яких допускається в промислових цілях.

В березні 2011 року ОСОБА_3 за адресою м. Гадяч, вул. Ярова, 43 в присутності неповнолітньої ОСОБА_4 курив наркотичний засіб канабісу. Під час куріння, ОСОБА_3 запропонував неповнолітній вжити наркотичний засіб - канабіс, але ОСОБА_4 відмовила йому у вживанні наркотичного засобу. Незважаючи на це, підсудний шляхом переконань та вмовлянь, умисно спонукав у неї бажання до вживання наркотичного засобу, схилив її до вживання канабісу шляхом куріння, внаслідок чого вона спробувала наркотичний засіб.

30.07.2011 року близько 23 год. ОСОБА_3 за адресою м. Гадяч, вул. Набережна Псла, поблизу річки Псел, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс удар кулаком лівої руки в обличчя неповнолітній ОСОБА_4, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді забійної рани обличчя, травматичної екстракції коронки 1-го зуба верхньої щелепи справа, 1,2,3-го зубів на верхній щелепі зліва, 4-го зуба на рівні верхньої третини, що згідно висновку експерта № 256 від 15.09.2011 року у своїй сукупності кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

31.07.2011 року, близько 18 год. ОСОБА_3, повторно, за адресою м. Гадяч по вул. Набережна Грунь, з метою викрадення чужого майна, відкрито, протиправно, з корисливих спонукань, заволодів мопедом Альфавартістю 3300 грн., що належав ОСОБА_5. При цьому ОСОБА_6, який вів вище згаданий мопед в руках, намагався припинити його протиправні дії на які ОСОБА_3 не реагував і з викраденим з місця скоєння злочину зник, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на вище вказану суму.

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.06.2011 року ОСОБА_3 було встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з наступними обмеженнями: заборонити виїзд за межі Гадяцького району без дозволу органів внутрішніх справ; зобовязати явку на реєстрацію в Гадяцький РВ УМВС 15 числа кожного місяця; заборонити вихід з будинку по місцю проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 з 22 год. вечора до 6 години ранку.

З 28.09.2011 року по 03.10.2011 року ОСОБА_3 з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив місце свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5 і перебував в м. Гадяч за адресою вул. Кооперативна, 10 у господарстві в якому проживає ОСОБА_7, достовірно знаючи, що його розшукують працівники міліції, чим порушив п. вст.9, п. в ст.10 ЗУ Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі.

В апеляції захисника-адвоката ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вироку суду в частині засудження ОСОБА_3 за ч.2 ст.315, ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України. Вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за ч.2 ст.315, ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України недоведена, а тому він підлягає виправданню апеляційним судом. Крім того, захисник просить помякшення ОСОБА_3 міри покарання за ч.1 ст.310,395 КК України. При цьому просить врахувати, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, за станом здоровя потребує стаціонарного лікування.

В апеляції засудженого ставиться питання про помякшення призначеного судом покарання. Просить врахувати, що він щиро розкаюється у скоєному і якщо потерпілі вважають, що він вчинив злочини просить у них вибачення. Посилаючись на наявність тяжкої хвороби просить застосувати до нього ст.69 КК України та помякшити призначене судом покарання.

Постановою суду від 12.07.2012 року апеляція помічника прокурора Гадяцького району Полтавської області визнана такою, що не підлягає розгляду.

Інші учасники судового розгляду апеляцій не подавали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; захисника-адвоката ОСОБА_2 на підтримання доводів своєї апеляції та апеляції засудженого; думку прокурора Акулової С.М. , яка не вбачає підстав для задоволення апеляцій; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення з наступних підстав.

По епізодах злочинів, передбачених ч.1 ст.310, 395 КК України доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюється та, відповідно до вимог ст.365 КПК України, в межах апеляційного розгляду не перевіряється.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за які він засуджений, ґрунтуються на належним чином досліджених і перевірених доказах по справі, а доводи апеляцій щодо недоведеності вини засудженого за ч.2 ст.315, ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України є аналогічними тим, що вже перевірялись і не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінальної справи місцевим судом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку. Так, спростовуючи доводи засудженого про те, що його обмовляє свідок ОСОБА_4 та визнаючи доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.315 КК України суд послався на показання неповнолітньої ОСОБА_4, яка пояснила в суді що перебуваючи в будинку засудженого, вперше, на його прохання , через саморобний пристрій курила коноплю. Такі ж показання свідок давала і під час досудового слідства, зокрема, під час очної ставки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.112-114).

Той факт, що під час обшуку в будинку засудженого було виявлено та вилучено саморобний пристрій для куріння наркотичного засобу (речовий доказ по справі) на якому виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу (т.2 а.с.25-26,56-29,63) обєктивно спростовує твердження засудженого щодо його обмовляння свідком ОСОБА_4. Натомість, вказує на достовірність стабільних показань неповнолітнього свідка ОСОБА_4, які повністю узгоджуються з вище наведеними доказами по справі щодо схиляння її засудженим, шляхом переконання, до вживання наркотичного засобу.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції щодо необхідності скасування вироку суду та закриття кримінальної справи через відсутність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.315 КК України, а апеляційні вимоги в цій частині такими, що не підлягають до задоволення.

Судом першої інстанції також перевірялись та не знайшли свого підтвердження доводи апелянтів щодо непричетності засудженого до злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Стабільні показання потерпілої ОСОБА_4 про те, що саме засуджений наніс їй середньої тяжкості тілесне ушкодження, повністю узгоджуються з показаннями допитаних судом свідків.

Так, хоча свідки безпосередньо не бачили сам момент нанесення потерпілій ушкоджень, від яких у неї випало пять зубів, однак у зазначені у вироку час та місці бачили потерпілу, як до, так і одразу після отримання нею цих тілесних ушкоджень. Зокрема, показання потерпілої ОСОБА_4 щодо часу і місця утворення тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9. А щодо перебування в тому ж місці і в той же час засудженого ОСОБА_3 з показаннями свідка ОСОБА_9, якому останній там же також наніс тілесні ушкодження.

Крім того, показання потерпілої обєктивно підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами.

А саме: протоколом очної ставки від 27.09.2011 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в ході якої остання підтвердила, що саме засуджений наніс їй тілесні ушкодження (т.2 а.с.112-114); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 26.09.2011 року, згідно якого потерпіла показала механізм нанесення їй лівою рукою засудженого удару в обличчя (т.2 а.с.105-107); висновком судово-медичної експертизи № 267 від 26.09.2011 року, згідно якого показання потерпілої дані в ході проведення відтворення обстановки щодо механізму, способу та обставин заподіяння тілесних ушкоджень не суперечать обєктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_4 (т.2 а.с.110); висновком судово-медичної експертизи № 256 від 15.09.2011 року, згідно якого у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани обличчя, травматичної екстракції коронки 1-го зубу верхньої щелепи справа, 1,2,3-го зубів на верхній щелепі зліва,4-го зубу до рівня нижньої третини, які в своїй сукупності кваліфікуються як середні тілесні ушкодження (т.2 а.с.94-95).

Аналізуючи сукупність зібраних досудовим слідством та перевірених судом доказів, суд спростував доводи апелянтів щодо непричетності засудженого до нанесення потерпілій умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. З такими висновками суду погоджується колегія суддів і не вбачає підстав для задоволення апеляцій в цій частині.

Не знаходить колегія суддів підстав і для задоволення апеляції захисника щодо недоведеності вини засудженого у відкритому заволодінні чужого майна виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сам засуджений, хоча і обґрунтовував свою поведінку тим, що він забрав мопед у ОСОБА_6 нібито з метою його збереження, однак фактично не заперечував, що відкрито заволодів вище зазначеним майном потерпілого ОСОБА_5.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що ОСОБА_5 попросив його забрати свій мопед з двору колишньої дружини ОСОБА_10 та привести додому до потерпілого. Коли свідок вів в руках належний потерпілому ОСОБА_5 мопед Альфа, його наздогнав засуджений, який відбираючи мопед, бив по руках та штовхав ОСОБА_6. Коли ОСОБА_3 вдалося заволодіти транспортним засобом - він втік, а свідок в подальшому повідомив потерпілому про те, що його мопед забрали.

Показання цього свідка узгоджуються з показаннями допитаних судом свідків: ОСОБА_10, яка пояснила, що на прохання колишнього чоловіка віддала свідку ОСОБА_6 мопед Альфа, а пізно ввечері від ОСОБА_5 дізналася, що мопед у ОСОБА_6 забрали; ОСОБА_11, який бачив, як ОСОБА_6 йшов з мопедом, який наступного дня ОСОБА_11 виявив у дворі ОСОБА_3, а також дослідженими судом показаннями потерпілого ОСОБА_5, який пояснив, що серед ночі ОСОБА_6 повідомив йому про те, у нього забрали належний ОСОБА_5 мопед Альфа(т.2 а.с.130).

Крім узгодженості між собою показань потерпілого та свідків, вони також узгоджуються з протоколами слідчих дій та висновком експертизи. А саме, з протоколом огляду від 01.08.2011 року в м. Гадяч господарства в якому проживає ОСОБА_3 в ході якого було виявлено належний потерпілому мопед Альфа, вартістю 3994 грн., визнаний в подальшому речовим доказом по справі (т.2 а.с.119-120, 155-160); протоколом відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_6 від 13.09.2011 року в ході якого свідок розповів про обставини заволодіння ОСОБА_12 цим мопедом (т.2 а.с.155-158); протоколом очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 В.В. від 26.09.2011 р. в ході якої ОСОБА_6 підтвердив свої показання про обставини заволодіння ОСОБА_3 мопедом (т.2 а.с.162).

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд в межах предявленого обвинувачення кваліфікував дії засудженого за ч.2 ст.186 КК України. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції захисника та скасування вироку суду в частині, яка стосується засудження ОСОБА_3 за відкрите викрадення чужого майна.

Як зазначено в оскаржуваному вироку, при призначенні покарання, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є особливо тяжким та особу засудженого, який посередньо характеризується за місцем проживання; після звільнення з місць позбавлення волі неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Як обставини, що помякшують покарання, суд врахував активне сприяння розкриттю злочинів та наявність у засудженого тяжкого захворювання.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів буде покарання в виді позбавлення волі та призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.315 КК України, яким на підставі ч.1 ст.70 КК України поглинув інші покарання визначені в межах санкцій статей менш тяжких злочинів за які засуджено ОСОБА_3

Оскільки суд належним чином обґрунтував призначене ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст.65,70 КК України покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів - колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляції та помякшення призначеного покарання.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.06.2012 року стосовно ОСОБА_3 без змін.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_14