Справа № 183/8289/14
№ 1-кп/183/501/15
В И Р О К
іменем України
13 липня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000282 від 15.12.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, демобілізованого, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
26 березня 2014 року наказом № 64 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду радіотелеграфіста взводу зв`язку 1 парашутно-десантного батальйону.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.. ст.. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний суворо дотримуватися у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

14 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

18 листопада 2014 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, у період з 14 жовтня 2014 року по 18 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Крім того, в судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст.. 67 КК України не встановив. Обставини, які пом`якшують покарання, визначені ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем служби та мешкання характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, виявив бажання продовжити службу в рядах збройних сил, має нагороду за проходження служби, приймав участь у зоні АТО.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.
У відповідності до ст.. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Враховуючи наявність двох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а також особу останнього, який має відзнаки за проходження служби, має позитивні характеристики з місць проходження служби, має намір знову проходити службу в Збройних Силах України, суд вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в частині 3 санкції ст.. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу. При цьому вважає, що розмір штрафу повинний відповідати максимальному розміру штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. 69 КК України , суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1.700 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1