Дата документу 27.06.2012 Справа № 1-809/11
25 червня 2012 року Октябрський районний
суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді
Дудка А.С., Загорулько О.С.
за участю прокурорів
Болгара В.В.,Ковіньки Д.В.,
підсудних
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу по
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки і
мешканки АДРЕСА_1, українки, громадянки
України, освіта середня, не заміжньої,
не працюючої, в силу статті 89 КК України
не судимої,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки і
мешканки АДРЕСА_2, українки, громадянки
України, освіта середня, вдови, має на
утриманні неповнолітню дитину, не
працюючої, в силу статті 89 КК України не
судимої
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2
ст. 307, ч. ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця і
мешканця АДРЕСА_3, українця,
громадянина України, освіта середня, не
одруженого, не працюючого, судимого
19 липня 2004 року Октябрським районним
судом м. Полтави за ч. 2 ст.307 КК України
на 5 років позбавлення волі. Ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 16 лютого 2005 року вирок змінено,
застосовано ч. 1 ст. 69 КК України і
зменшено покарання до 3 років 6 місяців
позбавлення волі, звільненого по
31 жовтня 2007 року Октябрським районним
судом м. Полтави за ч. 2 ст. 309 КК України
на 2 роки позбавлення волі з
звільненням від відбування покарання з
випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК
України з іспитовим строком на 1 рік;
13 листопада 2009 року Октябрським
районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185 КК
України на 3 роки позбавлення волі,
ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця і мешканця
АДРЕСА_4, українця, громадянина України,
освіта середня, одруженого, має на
утриманні одну неповнолітню дитину,
ніде не працює, судимого
6 грудня 1985 року Октябрським районним
судом м. Полтави за ч. 2 ст. 118 КК України
в редакції 1960 року на 4 роки
позбавлення волі. За постановою
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 4 листопада 1987 року
замінено невідбутий строк 10 місяців і 6
днів на виправні роботи строком на 10
місяців з утриманням в доход держави 10%
його заробітку. 16 лютого 1989 року
відповідно до постанови Октябрського
районного суду м. Полтави 4 місяці 24 дні
виправних робіт замінено на 4 місяці 24
дні позбавлення волі, звільненого 10
липня 1989 року по відбуттю строку
14 червня 1991 року Октябрським районним
судом м. Полтави за ст. 17, ч. 1 ст. 140 КК
України в редакції 1960 року на 1 рік
позбавлення волі, звільненого 4 квітня
1992 року по відбуттю строку покарання;
22 лютого 1993 року цим же судом за ч. 1 ст.
229-6 КК України в редакції 1960 року на 1
рік позбавлення волі, звільненого 7
серпня 1993 року по відбуттю строку
2 листопада 1994 року цим же судом за ст.
17, ч. 2 ст. 140 КК України в редакції 1960
року на 2 роки позбавлення волі,
звільненого 7 травня 1996 року по
відбуттю строку покарання;
5 квітня 2002 року цим же судом за ч. 1 ст.
309 КК України на 1 рік позбавлення волі з
звільненням від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 1
9 квітня 2003 року цим же судом за ч. 2 ст.
309 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України приєднано 2
місяці позбавлення волі за вироком
цього ж суду і остаточно визначено 2
роки 2 місяці позбавлення волі.
Звільненого 26 січня 2005 року по
відбуттю строку покарання;
4 липня 2007 року Київським районним
судом м. Полтави за ч. 2 ст. 309 КК України.
Справу провадженням закрито на
підставі п. «б»ст. 1 Закону України «Про
амністію»від 19 квітня 2007 року
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5
ст. 27, ч. 5 ст. 185, ч.1 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК
5 грудня 2007 року Октябрським районним
судом м. Полтави за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, 70
КК України на 5 років позбавлення волі з
звільненням від відбування покарання з
випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК
України з іспитовим строком на 3 роки
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3
ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженки і
мешканки АДРЕСА_5, українки, громадянки
України, освіта середня технічна, не
заміжньої, не працюючої, має на
утриманні малолітню дитину, не судимої
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
Вироком Октябрського районного
від 25 червня 2012 року ОСОБА_13, ОСОБА_12,
ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виправдані у
вчиненні інкримінованих їм злочинів за
відсутністю в їх діяннях складу
злочину.

В ході розгляду справи в суді
виявлені грубі порушення вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України, які свідчать про неналежне
виконання слідчим своїх службових
обов'язків або зловживання ними, про що
суд вважає за необхідне довести до
відома прокурора Полтавської області
та начальника УМВС України в
Полтавській області для вжиття
відповідних заходів реагування.

Так, в ході розгляду справи в суді
ніхто із виправданих осіб вини у
вчиненні інкримінованих їм злочинів не
визнав, заперечивши свою причетність
до їх скоєння взагалі та наголосивши на
тому, що в ході досудового слідства
докази їх вини були зібрані всупереч
встановленому для цього порядку, а тому
сфальсифіковані. Ніхто із них, крім
ОСОБА_13, не визнав фактів збуту
наркотичних засобів або їх зберігання
з цією метою. Заперечуючи свою вину в
цьому, кожен із них наголосив, що
процесуальні дії по збиранню доказів
їх вини в ході досудового слідства були
проведені з грубим порушенням їх права
на захист, Конституції України,
Кримінально-процесуального кодексу
України та Конвенції про захист прав
людини та основних свобод (далі -
Конвенції).

Дослідивши усі докази надані органами
досудового слідства і вичерпавши
можливості збирати нові, суд прийшов до
висновку про необхідність виправдання
підсудних за відсутністю в їх діях
складу інкримінованих їм злочинів,
виходячи з наступного.

Так, в ході судового розгляду справи
свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
які під час досудового слідства
підтверджували факти збуту
наркотичної речовини підсудними,
зазначили, що зробили це вимушено під
впливом примусу з боку працівників
міліції, які схилили або примусили їх
до обмови підсудних або в силу
негативного збігу для них обставин.
Оцінивши їх показання з точки зору
відповідності вимогам справедливості,
викладеним у п. 1 ст. 6 Конвенції, суд
прийняв їх до уваги як такі, оскільки
було встановлено, що обставини, за яких
їх було отримано, спосіб їх отримання
та фіксація цього в процесуальних
документах, викликають сумніви у їхній
надійності й точності. Так, жоден із
названих свідків не був допитаний по
конкретних епізодах обвинувачення
підсудних, а в загальних рисах
стверджував про те, що йому відомо або
він сам знає про збут кимось із
підсудних наркотичних засобів, а
збували чи ні їх ці особи в конкретні
дні і час, де, кому і як, їм нічого
невідомо. Суд, виходячи з
неконкретності їх допиту, та
неможливості перевірити відповідність
показань одних в суді та в зв'язку зі
зміною показань іншими, визнав
показання цих свідків безвідносними до
пред'явленого підсудним обвинувачення,
а також недопустими і як доказ їх вини
до уваги не прийняв.

Суд не прийняв до уваги також показання
свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19, які були
понятими під час проведення
оперативних закупівель у підсудних,
оскільки судом встановлено, що
залучення їх до участі в справі було
здійснено з порушенням вимог статті 127
КПК України, так як вони є особами
зацікавленими в справі, оскільки
обидва раніше були працівниками
міліції, а останній був звільнений з
органів внутрішніх справ і на час
проведення слідчих дій з його участю
був судимим. Ці обставини слідчим в
ході розслідування справи не
перевірялись.

Під час досудового слідства слідчим
грубо порушувались вимоги КПК України
про порядок збирання і закріплення
доказів по справі, про порядок
проведення окремих слідчих дій, а також
допускалась фальсифікація
процесуальних документів, в яких
констатувалось про вчинення злочинів
підсудними на підставі даних, які в
ході досудового слідства ним не
досліджувались.

Так, слідчим не досліджувались
обставини створення підсудними
організованої злочинної групи та
участі в її діяльності і скоєння
злочинів в її складі підсудними, хоча в
постановах про притягнення їх як
обвинувачених та в обвинувальному
висновку в порушення вимог статті 132
КПК України вказується, що ці обставини
ним були встановлені. Розцінивши це як
фальсифікацію, суд виходив з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК злочин
визнається вчиненим у складі
організованої групи, якщо в його
вчиненні брали участь три і більше
осіб, які попередньо зорганізувалися у
стійке об'єднання для вчинення цього
злочину, об'єднаного єдиним планом із
розподілом функцій учасників,
спрямованих на досягнення цього плану,
відомого всім учасникам групи.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 23
грудня 2005 року «Про практику розгляду
судами кримінальних справ про злочини,
вчинені стійкими злочинними
об'єднаннями»суди мають досліджувати
докази не лише стосовно конкретних
злочинів, а й щодо тих ознак, які
вказують на їх вчинення саме
організованою групою чи злочинною
організацією, - щодо виду об'єднання,
мети його створення і плану злочинної
діяльності, тривалості існування,
матеріальної бази, кількісного складу,
вербування нових членів,
структури та ієрархії об'єднання,
наявності в нього корупційних зв'язків,
існування певних правил поведінки його
членів, розподілу між ними функцій
тощо. У мотивувальній частині вироку
необхідно наводити дані про те, коли
саме і протягом якого часу було
утворено організовану групу чи
злочинну організацію, як довго вона
функціонувала, відомості про
організаторів об'єднання та характер
стосунків, які склалися між ними і
членами останнього.

При розгляді багатоепізодних справ
судам слід установлювати, на якому
етапі злочинної діяльності об'єднання
набуло ознак стійкого і до якого саме
виду воно належить, маючи на увазі, що
нерідко об'єднання зазнає таких змін
після вчинення ряду злочинів у простих
формах співучасті (групою осіб або
групою осіб за попередньою змовою) чи
трансформується з одного виду в інший
(наприклад, декілька організованих
груп об'єднуються в злочинну
організацію, організована група
озброюється і набуває ознак банди).

Однак, під час допитів жодного разу
слідчим ніхто із підсудних не
допитувався про створення й
організацію стійкого злочинного
об'єднання та їх спільну злочинну
діяльність у його складі з єдиним
планом і розподілом функцій учасників
групи, не з'ясовувалося, коли вони
почали усвідомлювати факт існування
організованої групи та якими діями
вони підтвердили свої наміри щодо
вступу до неї, коли досягли
домовленості про вчинення першого
злочину та чи мали вони плани щодо
подальшої злочинної діяльності, що
могло б свідчити про утворення саме
організованої групи.

Крім того, за змістом закону стійкість
організованої групи полягає в її
здатності забезпечити стабільність і
безпеку свого функціонування, тобто
ефективно протидіяти факторам, що
можуть її дезорганізувати, як
внутрішнім (наприклад, невизнання
авторитету або наказів керівника,
намагання окремих членів об'єднання
відокремитись чи вийти з нього), так і
зовнішнім (недотримання правил безпеки
щодо дій правоохоронних органів,
діяльність конкурентів по злочинному
середовищу тощо).

Проте в ході досудового слідства ці
дані не з'ясовувались, підсудні або
інші особи з цього приводу не
допитувались взагалі, інші докази, які
б свідчили про створення та існування
стійкого злочинного об'єднання, участь
у якому та скоєння злочинів в його
складі інкримінується підсудним, не
збирались.

Керування організованою групою
полягає у вчиненні сукупності дій,
спрямованих на управління її
функціонуванням як стійкого об'єднання
осіб (забезпечення існування,
відповідного рівня організованості,
дотримання загальних правил поведінки
і дисципліни; вербування нових
учасників, розподіл або перерозподіл
злочинної діяльності в цілому;
організація заходів щодо прикриття
останньої; вдосконалення структури
об'єднання) та здійсненням ними
злочинної діяльності (визначення її
мети і напрямів, конкретних завдань
об'єднання, його структурних частин або
окремих учасників, координація їхніх
дій; ініціювання здійснення певного
виду злочинної діяльності чи вчинення
конкретних злочинів тощо).

Проте, визнавши ОСОБА_9 керівником
організованої групи, органи досудового
слідства не вмотивували своїх
висновків у цій частині та не навели
доказів на їх підтвердження.

В матеріалах справи відсутні будь-які
дані, а стороною обвинувачення в суді
не надано ніяких підтверджень того, що
ОСОБА_9, як це стверджується в постанові
про притягнення її як обвинуваченої,
наділена природними рисами лідера, що і
послужило поштовхом до створення нею
ОЗГ. Такий висновок органами
досудового слідства, як і вчинення
злочинів в складі ОЗГ підсудними,
зроблений на припущеннях, при
відсутності будь-яких об'єктивних
доказів та спроби їх збирання, в зв'язку
з чим не взятий до уваги судом як
доведений.

Тому суд прийшов до висновку, що
органами досудового слідства не
досліджувалось, а стороною
обвинувачення в суді не надано
будь-яких об'єктивних даних, які б
свідчили про те, що підсудними була
створена та діяла ОЗГ, в складі якої
вони вчинювали інкриміновані їм
злочини.

Статтею 132 КПК України встановлений
порядок пред'явлення обвинувачення,
згідно з яким слідчий, коли є досить
доказів, які вказують на вчинення
злочину певною особою, виносить
мотивовану постанову про притягнення
цієї особи як обвинуваченого.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що
«у постанові про притягнення як
обвинуваченого, повинно бути
зазначено: хто склав постанову; місце і
час її складання; назву справи;
прізвище, ім'я та по батькові
обвинуваченого, день, місяць та рік
його народження; злочин, у вчиненні
якого обвинувачується дана особа, час,
місце та інші обставини вчинення
злочину, наскільки вони відомі
слідчому, і стаття кримінального
закону, якою передбачений цей злочин».

В порушення зазначених вимог КПК
України органами досудового слідства в
ході його проведення при пред'явленні
обвинувачення підсудним вчинення ними
злочинів в складі ОЗГ та її створення
інкриміновано безпідставно, по
надуманих мотивах та без проведення
будь-якого процесуального дослідження
цих обставин, тобто сфальсифіковано, що
свідчить про відсутність в їх діях цієї
кваліфікуючої ознаки.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України
доказами в кримінальній справі є всякі
фактичні дані, на підставі яких у
визначеному законом порядку орган
дізнання, слідчий і суд встановлюють
наявність або відсутність суспільно
небезпечного діяння, винність особи,
яка вчинила це діяння, та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Статтею 82 КПК України встановлено, що
тільки «протоколи слідчих і судових
дій, складені і оформлені в порядку,
передбаченому цим Кодексом, носії
інформації, на яких з допомогою
технічних засобів зафіксовані
процесуальні дії, є джерелом доказів,
оскільки в них підтверджуються
обставини і факти, що мають значення
для вирішення справи».

Ці вимоги закону органами досудового
слідства під час його проведення були
грубо порушені.

Так, згідно з п. 2.4. Інструкції про
порядок проведення оперативної
закупівлі та контрольованого
постачання предметів, товарів і
речовин, у тому числі заборонених до
обігу, у фізичних та юридичних осіб
незалежно від форм власності,
затвердженої спільним наказом МВС, СБУ
та ДПА України № 1065 від 30 листопада 2001
року (далі - Інструкція) безпосередньо
перед початком проведення оперативної
закупівлі за необхідності виділені
грошові кошти перераховуються,
переписуються номери та серії купюр
або робляться їх ксерокопії, про що
складається акт, який підписується
двома оперативними працівниками, а
купюри, виділені для проведення
закупівлі, крім того, можуть
позначатися для контролю за їх рухом
спецзасобами. Огляд таких грошових
коштів здійснюється за участю двох
понятих і оформлюється актом.

Перед оперативною закупівлею, як
встановлено в п. 2.5. Інструкції,
покупець підлягає особистому огляду,
про що складається акт, який
підписується двома оперативними
працівниками. В акті перераховуються
всі речі та предмети, що є в покупця, а
також зазначаються серії і номери
виданих грошових купюр та їх номінали.

Ці вимоги законодавчого акту при
проведенні оперативних закупівель у
підсудних наркотичних засобів
працівниками ВБНОН УМВС України в
Полтавській області не були дотримані.

Відповідно до акту огляду покупця
від 14 липня 2009 року, складеного старшим
оперуповноваженим ВБНОН УМВС України
ОСОБА_20 (том 1 а. с. 6-8), було проведено
огляд громадянина під вигаданими
даними ОСОБА_21, в ході якого «в його
одязі та взутті сторонніх предметів не
виявлено», а також о 19 год. 30 хв. йому
було вручено гроші в сумі 160 грн. для
закупівлі наркотичних засобів у
підсудної ОСОБА_9 з зазначенням серії
та номерів грошових купюр та
долученням їх ксерокопій до акту. В
порушення п. 2.4. Інструкції не складено
акту огляду грошових купюр та не
проведено їх огляд. Акт огляду покупця
в порушення п. 2.5. Інструкції підписаний
не двома, а одним оперативним
працівником та в ньому не перераховані
всі речі та предмети, що були у покупця,
а лише зазначено, що «сторонніх
предметів не виявлено».

Аналогічні порушення були
допущені при проведенні оглядів
покупців 2 серпня 2009 року ОСОБА_21, 17, 22 та
28 липня 2009 року ОСОБА_22, ОСОБА_23 і
ОСОБА_24 старшим оперуповноваженим
ВБНОН УМВС України ОСОБА_25 (том 1 а. с. 34,
142-144, 170-171, 197-198, 221-222), 15 та 17 липня, 2
серпня 2009 року ОСОБА_26, 30 липня 2009 року
ОСОБА_27 оперуповноваженим ВБНОН УМВС
України ОСОБА_28 (том 1 а. с. 60-61, 86-88, 112-114,
243-244), 2 серпня 2009 року ОСОБА_29 та ОСОБА_30
старшим оперуповноваженим ВБНОН ПМУ
УМВС України ОСОБА_31 (том 1 а. с. 350, 367).

Відповідно до п. 2.7. Інструкції
відразу після проведення оперативної
закупівлі придбані товари, предмети та
речовини вилучаються оперативним
працівником, про що ним складається
протокол. До протоколу заносяться
свідчення особи (без розкриття
відомостей про неї), яка здійснила
закупівлю.

Закуплені (вилучені) товари, предмети
та речовини упаковуються, опечатуються
печаткою органу внутрішніх справ,
Служби безпеки України, податкової
міліції і, у разі необхідності, із
супровідним листом, підписаним
керівником цього органу (підрозділу),
направляються на дослідження,
проведення експертизи та для
використання в подальших
оперативно-розшуковик заходах.

В порушення зазначених вимог закону в
кожному випадку оперативними
працівниками підрозділів БНОН після
проведення оперативних закупівель
складалися не протоколи вилучення, а
протоколи оперативної закупки (том 1 а.
с. 9, 35, 62, 89, 116, 145, 172, 199, 223, 245, 277, 297, 316, 334,
351, 369), в яких не зазначалося як саме
вилучений наркотичний засіб був
упакований, якою печаткою опечатано
вилучене (її номер та належність до
органу (установи) та чи не позбавляло це
в послідуючому сторонніх осіб доступу
до вилученого з метою його підміни чи
зміни кількості (не зазначалося про те,
зав'язувався чи прошивався пакет, як
саме, чи прикріплялася до місця
зав'язування бірка і з яким написом
тощо), що є порушенням вимог Інструкції.
В жодному випадку в порушення вимог
Інструкції при направленні вилученого
на дослідження експерту не додавався
супровідний лист, підписаний
керівником оперативного підрозділу, в
якому б зазначалося, що саме і в якому
вигляді направляється на дослідження,
хоча у висновках спеціаліста про це
вказується. Однак, на думку суду, це не є
свідченням відповідності Інструкції,
оскільки після вилучення, проведеного
з порушенням її вимог, та до
направлення вилученого експертам,
могли бути внесені зміни як в кількість
і асортимент вилученого, так і в
оформлення його упаковки. Пояснення
осіб, що здійснювали закупівлю
наркотичних засобів, в протоколі є
досить лаконічними як по суті, так і
формі і не відображають обставин
закупівлі та її деталей, що, на думку
суду, також є порушенням вимог
Інструкції.

Тільки в трьох випадках перед
проведенням оперативних закупок було
здійснено помітку грошових купюр, про
що, в перших двох випадках, в порушення
вимог Інструкції складено протокол про
це, а не акт, а саме: 2 серпня 2009 року
перед проведенням закупок у підсудних
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а в третьому випадку,
для здійснення закупки у невідомої
особи наркотичного засобу старшим
оперуповноваженим ВБНОН ПМУ УМВС
України ОСОБА_31 складено акт (том 1 а. с.
32-33, 115, 368). В порушення вимог зазначеної
Інструкції складені документи про
помічення грошових купюр підписані
одним, а не двома, як того вимагає
Інструкція, оперативними працівниками,
що позбавляє суд можливості приймати
ці документи як докази по справі.

У всіх інших випадках до актів огляду
покупців, яким перед проведенням
оперативних закупівель вручались
гроші, додані ксерокопії грошових
купюр, процесуальна природа і
походження яких невідоме, що також
відповідно до ч. 1 ст. 65 та ст. 82 КПК
України позбавляє суд можливості
приймати ці документи як докази по
справі.

На підставі наведеного суд прийшов до
висновку про те, що зазначені акти і
протоколи про проведення оперативних
закупівель наркотичних засобів у
підсудних не можуть з безумовною
достовірністю свідчити про те, що
оперативна закупка наркотичних
засобів проводилася саме у підсудних, а
не в інших осіб, тим більше, що всі вони
заперечують факт її збуту. Особи, які
були понятими, не були очевидцями збуту
підсудними наркотичних засобів,
оскільки в місцях, де це відбувалося, не
знаходились, а залишались на місці, де
відбувалось оформлення дій по
підготовці до проведення оперативної
закупівлі та вилучення придбаного у
особи, яка приносила наркотичний засіб.
Тому вони не бачили, куди саме, чи до
підсудних, ходили особи, що здійснювали
закупівлю, де саме і за яких обставин
придбавали наркотичний засіб і де
протягом часу, який вони були відсутні
на місцях вручення їм коштів і шприців
для придбання наркотичних засобів,
знаходились. Їх показання не є прямими
доказами вини підсудних у збуті
наркотичних засобів.

Свідок під вигаданим прізвищем ОСОБА_29,
в суді, показав, що він працівниками
міліції був залучений для проведення
оперативних закупок наркотичних
засобів у підсудного ОСОБА_12, на що він
дав свою згоду. В той час він був
наркозалежною особою і відмовити в
цьому не міг, а тому, коли йому
запропонували працівники міліції, він
погодився здійснити оперативні
закупки, яких він провів три. Кожний раз
перед проведенням оперативних закупок
він приходив до одного з будинків по
вулиці Г.Сталінграду, де в присутності
понятих працівником міліції
проводився його поверхневий огляд
шляхом похлопування його по поверхні
одягу, після чого вручалися гроші в
сумі 40 грн. та медичний шприц об'ємом 1
мл в упаковці, з яким він йшов до
квартири ОСОБА_12, якого знав раніше, і
той виносив йому та передавав шприц з
наркотичним засобом, після того як він
віддавав йому гроші та свій шприц для
цього. Придбане він відносив та
віддавав працівникам міліції, які
складали про це протокол. Зазначив, що
ніколи перед проведенням оперативної
закупки працівники міліції його не
обшукували і речей з кишеней він не
викладав. Ніколи перед проведенням
оперативних закупок йому не вручались
технічні засоби для відео - або -аудіо
фіксування процесу придбання
наркотичних засобів і ніхто із понятих
чи інших сторонніх осіб не був
очевидцем придбання ним наркотичних
засобів у підсудного.

Під час допиту в суді при пред'явленні
йому для огляду протоколу його допиту
як свідка в ході досудового слідства
(том 4 а. с. 126-127) свідок заперечив
належність йому підписів на протоколі
його допиту від 16 жовтня 2009 року,
зазначивши, що він підписувався так, як
це видно на актах оглядів покупця та
протоколах оперативних закупок (том 1 а.
с. 276, 277, 315, 316, 350, 351). При цьому він
продемонстрував виконання підпису
суду, який візуально відрізняється від
наявного в протоколі його допиту. Він
також не ствердив, що під час
досудового слідства проводився його
допит.

Суд критично оцінив показання
названого свідка, виходячи з
сумнівності його тверджень про
обставини збуту підсудним наркотичних
засобів та відсутності об'єктивних
даних, які б це підтверджували.

Так, протокол допиту свідка в ході
досудового слідства був проведений не
слідчим, а оперуповноваженим ВБНОН ПМУ
УМВС України в Полтавській області
ОСОБА_32 без процесуальних повноважень
на це, що позбавило суд можливості
прийняти його до уваги як належний
письмовий доказ по справі. Крім того,
зміст протоколу допиту викладений
лаконічною професійною термінологією,
не характерною для тієї, яку
використовує свідок, що, на думку суду,
свідчить про його написання в
порушення вимог ч. 4 ст. 167 КПК України не
зі слів свідка. Зміст протоколу є
настільки загальним, що він не містить
інформації про рівень обізнаності
свідка як про підсудного та характер
стосунків з ним, так і про обстановку та
обставини збуту останнім наркотичного
засобу.

Огляд покупця ОСОБА_29 та вилучення у
нього придбаної наркотичної речовини
були проведені з порушенням вимог п. п.
2.5 і 2.7. Інструкції (том 1 а. с. 276-277, 315-316,
350-351), що позбавило суд можливості
відповідно до статті 82 КПК України
приймати ці процесуальні документи як
докази по справі, оскільки така
фіксація фактів закупівлі і видачі
наркотичних засобів у підсудного
свідком не виключає можливості
фальсифікації цих дій.

Особи, які були присутні понятими під
час проведення оперативних закупок
ОСОБА_33 та ОСОБА_34 в ході досудового
слідства не допитувались, а під час
судового розгляду справи учасниками
розгляду клопотання про їх допит не
заявлялось.

Отже, в ході розгляду справи в суді не
встановлено будь-яких об'єктивних
даних, які б підтверджували
відповідність дійсності показань
свідка під вигаданим прізвищем ОСОБА_29,
підсудний ОСОБА_12 категорично
заперечує факт збуту наркотичної
речовини за вказаних обставин, а тому
суд, критично оцінивши його показання,
які він давав як під час досудового, так
і судового слідства, до уваги як доказ
вини підсудного ОСОБА_12 не прийняв.

Аналогічні порушення були допущені при
допиті як свідка на досудовому
слідстві особи під вигаданими даними
ОСОБА_26, який проводив оперативні
закупівлі наркотичних засобів у
підсудної ОСОБА_10 15 та 17 липня, 2 серпня
2009 року (том 4 а. с. 115-116), протокол про що
був досліджений в суді в порядку статті
306 КПК України, так як на момент
розгляду справи в суді свідок помер.

Зважаючи на процесуальні порушення,
які були допущені при проведенні як
оперативних закупівель з названою
особою, так і його допиті під час
досудового слідства, що ставить під
сумнів правдивість його показань, а
також на те, що фактичні дані про смерть
цієї особи унеможливили перевірку
судом правдивості її показань під час
досудового слідства, що позбавило суд
можливості за таких обставин усунути
суперечності в показаннях вказаної
особи, суд усі сумніви протлумачив на
користь винних осіб.

Суд був позбавлений можливості
допитати свідків ОСОБА_30, ОСОБА_24,
ОСОБА_23, ОСОБА_21 та ОСОБА_22, які за
дорученням працівників міліції
проводили закупівлю наркотичних
засобів у підсудних, оскільки в суд
вони не з'явилися і начальником
Управління БНОН УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_35, в
обов'язки якого входить доставка таких
осіб на допит в суд, суду було
відмовлено в цьому з зазначенням того,
«що дані особи є залегендованими і на
даний час перебувають в місцях
позбавлення волі, тому їх доставка до
суду може призвести до їх
розлегендування, що створить загрозу
їх життю та здоров'ю»(том 8 а. с. 151).

Показання, які вони давали в ході
досудового слідства судом не могли
бути прийняті до уваги як доказ по
справі, так як це суперечить положенням
підпункту «d»ст. 3 Конвенції, оскільки
позбавляє можливості підсудних і
сторону захисту допитати їх
безпосередньо в суді, а також п. 14
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 грудня 1985 р. № 11 «Про
додержання судами України
процесуального законодавства, яке
регламентує судовий розгляд
кримінальних справ», в якому зазначено,
що оголошення показань свідка, який до
суду не викликався, є недопустимим. Суд
не вправі у вироку посилатись на ці
показання як на доказ у справі,
оскільки вони не досліджувались у
судовому засіданні.

Їх показання не можуть бути оголошені в
суді і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 306 КПК
України в зв'язку з неможливістю явки,
оскільки їх явка можлива, але в цьому
було відмовлено органом, який в силу
закону зобов'язаний доставити свідків
до суду.

Суд позбавлений можливості посилатись
на їх показання і на підставі ч. 2 ст. 292
КПК України, виходячи з того, що заходи
безпеки, передбачені ст. 52-1 цього
Кодексу щодо них не вживались.

Крім того, в ході досудового слідства
названі свідки всупереч вимог статей
167, 170 КПК України були допитані не
слідчим, а оперативними працівниками
ВБНОН УМВС України в Полтавській
області ОСОБА_28 (том 4 а. с. 110-111, 112-113,
117-118), ОСОБА_36 (том 4 а. с. 114, 115-116) та
ОСОБА_32 (том 4 а. с. 126-127, 128-129), тобто
неналежним суб'єктом, так як не були
повноважними проводити ці слідчі дії,
оскільки ніякого відношення до
зазначеної справи не мали, бо
розслідування у ній одноособово
здійснював слідчий ОСОБА_39., який
доручення їм на це не давав.

Частиною 4 статті 167 КПК України
встановлений порядок допиту свідка
слідчим, а не іншою особою.

Аналіз змісту протоколів допитів
названих свідків та пояснень, які від
них відбирались до порушення справи,
свідчить про те, що допит їх був
здійснений не тільки неналежним
суб'єктом, а й з порушенням
встановленого для цього порядку,
зокрема без їх допиту шляхом
електронного переміщення змісту їх
показань з пояснень, які від них
відбирались оперативними працівниками
після проведення оперативних закупок,
в протокол допиту.

Протоколи допиту цих осіб є
неконкретними, а тому їх показання є
сумнівними з приводу об'єктивності та
можливості прийняття їх до уваги як
належні докази по справі.

Так, протокол допиту свідка ОСОБА_21,
який проводив оперативну закупку
наркотичного засобу у підсудної ОСОБА_9
14 липня та 2 серпня 2009 року (том 4 а. с.
112-113), оперуповноваженим ВБНОН УМВС
України в Полтавській області ОСОБА_28
скалькований з двох його пояснень від 15
липня та 2 серпня 2009 року (том 1 а. с. 10, 38)
з дзеркальним відтворенням як їх
змісту, так і стилістики викладення та
граматичних помилок. В такому ж
вигляді електронним способом
показання цього свідка переміщені в
обвинувальний висновок (том 4 а. с. 14-15
обв. висновку), який був складений
слідчим. Це дало підстави суду вважати,
що допит свідка відповідно до вимог
вищеназваної норми КПК України не
проводився, а тому з урахуванням
процесуальної некомпетентності особи,
яка його проводила, та невідповідності
його змісту дійсності не був прийнятий
до уваги як письмовий доказ по справі,
що випливає з змісту статті 82 КПК
України.

Аналогічні порушення були допущені
також при проведенні допитів свідків
ОСОБА_24, ОСОБА_23, ОСОБА_26, ОСОБА_22,
ОСОБА_30 (том 1 а. с. 63, 90,117, 148, 173, 200, 224, 246;
том 4 а. с. 110-111, 114, 115-116, 117-118, 128-129), які
залучались працівниками ВБНОН для
проведення оперативних закупок
наркотичних засобів у підсудних, а тому
з цих підстав протоколи їх допитів не
були прийняті до уваги як джерело
доказів по справі.

Крім того, судом встановлено, що
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання та досудове слідство було
грубо порушено вимоги Закону України
«Про оперативно-розшукову
діяльність»під час її проведення.

Так, стаття 6 Закону встановлює
підстави для проведення
оперативно-розшукової діяльності,
зокрема -це наявність достатньої
інформації, одержаної в установленому
законом порядку, що потребує перевірки
за допомогою оперативно-розшукових
заходів і засобів, про злочини, що
готуються або вчинені невстановленими
особами; осіб, які готують або вчинили
злочин тощо.

Зазначені підстави можуть міститися в
заявах, повідомленнях громадян,
посадових осіб, громадських
організацій, засобів масової
інформації, у письмових дорученнях і
постановах слідчого, вказівках
прокурора, ухвалах суду в кримінальних
справах, що знаходяться в його
провадженні, матеріалах органів
дізнання, інших правоохоронних
органів, у запитах оперативних
підрозділів міжнародних
правоохоронних органів та організацій
інших держав, а також запитах
повноважних державних органів, установ
та організацій, визначених Кабінетом
Міністрів України, про перевірку осіб у
зв'язку з їх допуском до державної
таємниці і до роботи з ядерними
матеріалами та на ядерних установках.

Вказаною нормою Закону забороняється
приймати рішення про проведення
оперативно-розшукових заходів при
відсутності підстав, передбачених у
цій статті.

Всупереч зазначеним вимогам Закону
начальник УБНОН ОСОБА_37 27 травня, 7, 14 та
27 липня (том 1 а. с. 5, 59, 169, 196, 267) виніс
постанови про проведення оперативних
закупівель у підсудних ОСОБА_9,ОСОБА_10,
ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно,
не навівши в постановах про це жодної
із названих підстав, які б давали право
їх проводити та пославшись при цьому
лише на п. 2 ст. 8 вищеназваного Закону,
який надає право проводити оперативну
закупівлю, знехтувавши його положенням
про те, що це допускається лише при
наявності передбачених ст. 6 цього
Закону підстав.

Це дало підстави суду визнати вказані
постанови незаконними, а зібрані в
результаті проведення відповідно до
них даних такими, що не можуть
враховуватись як доказ по справі і до
уваги не приймати.

Судом також не було прийнято до уваги
як доказ по справі протоколи 18/411т та
18/410т здійснення оперативно-технічного
заходу № 2 по ОРС № 4/09 (том 3 а. с. 226-288,
289-291) відносно ОСОБА_9, оскільки вони
складені з порушенням вимог постанови
від 26 вересня 2007 року № 1169 КМУ «Про
затвердження Порядку отримання
дозволу суду на здійснення заходів, які
тимчасово обмежують права людини, та
використання добутої інформації»(далі
- Порядок), п. 11 якого встановлено, що «у
протоколі зазначаються дата його
складення, посада, прізвище та ініціали
особи, у провадженні якої перебуває
справа, номер справи, за якою
здійснювався захід, номер постанови,
дата її прийняття та найменування суду,
яким видано дозвіл на здійснення
заходу, вид заходу та строки його
здійснення, найменування підрозділу,
працівники якого залучалися до
здійснення заходу, дані про особу,
стосовно якої здійснювався захід,
результати здійснення заходу,
відомості про матеріальні носії
інформації (матеріали аудіо- чи
відеозапису, фото- і кінозйомки,
магнітні накопичувачі тощо) та місце їх
зберігання.

Протокол підписує працівник
оперативного підрозділу, у провадженні
якого перебуває справа.

Протокол додається до справи.
Матеріальні носії інформації
зберігаються в підрозділі, працівники
якого залучалися до здійснення
заходу».

Ці вимоги закону при проведенні
оперативного заходу не були дотримані,
оскільки в протоколах замість
визначених в Порядку формулювань про
зняття інформації «з каналів
зв'язку»чи «встановлення контролю за
телефонними розмовами», вказано про
«документування злочинної
діяльності»; не вказано вид заходу та
строки його здійснення; найменування
підрозділу, працівники якого
залучалися до здійснення заходу (УТОЗ
УМВС) та і взагалі не вказано про їх
залучення, хоча аркуші протоколів (том 3
а. с. 255-259, 261-266 та 272-275) складені не
ОСОБА_37, а іншою особою, про що свідчить
почерк, що суперечить вимогам п. 11 про
складання протоколу особою, у
провадженні якої перебуває справа»; не
вказані відомості про матеріальні
носії інформації, магнітні
накопичувачі та місце їх зберігання;
відсутні штампи (їх відбитки) з
реєстраційним номером надходження
основних документів по кількості
аркушів і про додатки та відбиток
штампу про гриф таємності.

Відповідно до вимог статті 65 КПК
України доказами в кримінальній справі
можуть бути фактичні дані, які
встановлюються, в тому числі,
протоколами з відповідними додатками,
складеними уповноваженими органами за
результатами оперативно-розшукових
заходів, які тільки в цьому випадку
дають підстави органу дізнання,
слідчому і суду у визначеному законом
порядку встановити наявність або
відсутність суспільно небезпечного
діяння, винність особи, яка вчинила це
діяння, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Згідно з наказом МВС від 6 листопада 2008
року «Про затвердження порядку
розсекречення матеріальних носіїв
секретної інформації, здобутої під час
здійснення оперативно-технічних
заходів та передачі їх для
використання, як джерел доказів у
кримінальному судочинстві»експерт з
питань таємниць МВС на рівні
заступника міністра розсекречує
протоколи ОТЗ шляхом надання дозволу,
який листом чи шифротелеграмою
доводиться згідно запиту на місце.

Однак, в правому верхньому куті
протоколів відсутні посилання
інспекторів режимно-секретного
відділу УМВС на лист МВС, його номер,
дату, прізвище і розпис інспектора,
його надпис про розсекречення та
відбиток печатки «РСВ»чи «РСС», якою
завіряється запис. В правому куті обох
протоколів є лише відбитки печатки
ВБОН «для пакетів».

Оскільки цей порядок органами, які
проводили оперативно-розшукову
діяльність та досудове слідство був
порушений, тому відповідно до ч. 1 ст. 65
та ст. 82 КПК України суд не прийняв до
уваги вказані протоколи як джерело
доказів по справі.

З цих же підстав суд не прийняв до уваги
як доказ по справі і запис
відеоспостереження, протокол огляду
якого був досліджений в суді (том 3 а. с.
224). Не приймаючи до уваги як доказ по
справі, суд виходить з того, що п. 1
Порядку визначає процедуру отримання
дозволу суду на здійснення заходів, які
тимчасово обмежують права людини,
зокрема на негласне проникнення до
житла чи іншого володіння особи,
застосування технічних засобів
добування інформації, зняття її з
каналів зв'язку, установлення контролю
за листуванням, телефонними розмовами,
телеграфною та іншою кореспонденцією
особи, а також використання інформації,
добутої під час здійснення заходів.

Відповідно до п. 10 Порядку за
результатами здійснення заходу
складається протокол з відповідними
додатками, перелік яких визначений в п.
11 і наведений вище.

В супровідній начальника УБНОН ОСОБА_37,
яким носії інформації
відеоспостереження направлені
слідчому для приєднання до справи (том 3
а. с. 223), не вказано, що вони є додатком
до протоколу про здійснення
оперативно-технічних заходів, а також
про те, що такий захід здійснювався з
дозволу суду.

В протоколі про здійснення ОТЗ від 14
червня 2009 року (том 3 а. с. 226-291) не
зазначається про застосування
відеозапису або кінозйомки
оперативної закупівлі. Іншого
протоколу про здійснення ОТЗ з
застосуванням відео-кінозйомки в
матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції
застосування спеціальних технічних
засобів при проведенні оперативної
закупівлі та контрольованого
постачання здійснюється з дозволу суду
відповідно до чинного законодавства
України. При необхідності відповідно
до чинного законодавства покупцеві
вручаються аудіо-відеозаписувальні
спеціальні технічні засоби для
фіксації розмови та дій, що
підтверджують протиправну діяльність
продавця. Вручення покупцеві
спеціальної техніки здійснюється
після його попереднього інструктажу
щодо користування нею і оформляється
актом, який підписується двома
оперативними працівниками та покупцем.

В матеріалах кримінальної справи
відсутні акти, які б свідчили про те, що
засоби для здійснення відеозйомки під
час проведення оперативної закупівлі
вручались особам, які для цього
залучались. Про це також не зазначено в
жодному акті огляду покупця, який
міститься в матеріалах справи.

На супровідних листах начальника
УБНОН, якими він спрямував як речові
докази оптичний диск та відеокасети
заступнику начальника СУ УМВС України
в Полтавській області, а також
протоколи телефонних перемовин
відсутні штамп про реєстрацію в СУ УМВС
України в Полтавській області та
будь-які резолюції керівників СУ УМВС
про їх подальше спрямування, а тому не
зрозуміло, яким чином вони надійшли до
слідчого та приєднані до матеріалів
справи, що суперечить вимогам статті 66
КПК України, якою встановлений порядок
збирання і подання доказів.

Відповідно до п. 13 Порядку у разі
використання протоколу з відповідними
додатками як джерела доказів у
кримінальному судочинстві їх передача
органам досудового слідства чи суду
здійснюється в установленому
кримінально-процесуальним
законодавством порядку,

Отже, у суду були відсутні
процесуально-правові підстави
визнавати вказані в супровідному листі
начальника УБНОН (том 3 а. с. 223) носії та
протокол їх огляду від 28 жовтня 2009 року
(том 3 а. с. 224) джерелами доказів по
справі.

Відповідно до протоколів огляду від 13
та 14 жовтня 2009 року (том 3 а. с. 292-298, том 4
а. с. 3-83) було проведено роздруківку
CD-диску № 130 з записами розмов, джерело
походження якого в справі невідоме.
Наведені роздруківки з носія № 130
виглядають як додатки до протоколу ОТЗ,
якого в справі також немає.

Відповідно до ч. 2 ст.165 КПК додатки,
складені уповноваженими органами за
результатами оперативно-розшукових
заходів без протоколу про здійснення
таких заходів не можуть розглядатися
як докази в справі, а тому суд розцінює
ці протоколи як недопустимі докази та
до уваги їх не приймає.

В ході досудового слідства відповідно
до супровідного листа начальник УБНОН
ОСОБА_37 направив для приєднання до
матеріалів справи та використання в
ході його проведення роздруківку
телефонних зв'язків підсудних на 72
аркушах (том 3 а. с. 81), процесуальне
походження яких невідоме. Слідчим же
приєднано до справи та проведено огляд
138 арк. роздруківки телефонних розмов
підсудних (том 3 а. с. 220), процесуальне
походження яких невідоме.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 65 та ст. 82 КПК
України суд визнав ці документи як
такі, що були отримані у невизначеному
законом порядку, а тому є недопустимими
та не приймаються до уваги як джерело
доказів по справі.

Оцінюючи дії працівників міліції, які
організовували і проводили закупівлю
наркотичних засобів у підсудних, суд
врахував рішення Європейського суду з
прав людини від 9 червня 1998 року по
справі Teixeira de Castro проти Португалії (v.
Portugal, 9 june 1998, Reports of Judgments and Decisions 1998-IV),
яким дії двох негласних працівників
поліції, які придбали у заявника
наркотики, були визнані такими, що
спровокували кримінальну діяльність,
що за інших обставин могли б і не
відбутися та що суспільним інтересом
не можна виправдати використання
доказів, здобутих шляхом підбурювання
з боку поліції, тобто суд дійшов
висновку, що працівники поліції вийшли
за межі функцій негласних агентів,
спровокували злочин, а тому немає
жодних причин вважати, що без їхнього
втручання злочин було б учинено, через
що мало місце порушення п. 1 ст. 6
Конвенції з прав людини і
основоположних свобод.

Про порушення вказаної норми
Конвенції, КПК України, Закону України
«Про міліцію», Закону України «Про
оперативно-розшукову діяльність»,
Інструкції, а також про провокацію до
скоєння підсудними злочинів з боку
працівників міліції, а отже про
визнання недопустимими як докази по
справі свідчать факти проведення
оперативних закупівель 17 липня 2009 року
у підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_10, 22, 28 та 30
липня 2009 року у підсудного ОСОБА_11, 31
липня, 1 та 2 серпня 2009 року у підсудного
ОСОБА_12, 2 серпня 2009 року у підсудних
ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про міліцію»працівники міліції
зобов'язані виявляти, запобігати,
припиняти та розкривати злочини,
вживати з цією метою
оперативно-розшукових та
профілактичних заходів, передбачених
чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про оперативно-розшукову
діяльність»завданням
оперативно-розшукової діяльності є
пошук і фіксація фактичних даних про
протиправні діяння окремих осіб та
груп, відповідальність за які
передбачена Кримінальним кодексом
України, розвідувально-підривну
діяльність спеціальних служб
іноземних держав та організацій з
метою припинення правопорушень та в
інтересах кримінального судочинства, а
також отримання інформації в інтересах
безпеки громадян, суспільства і
держави.

Стаття 2 цього Закону визначає
оперативно-розшукову діяльність як
систему гласних і негласних пошукових,
розвідувальних та контррозвідувальних
заходів, що здійснюються із
застосуванням оперативних та
оперативно-технічних засобів.

А статтею 4 Закону визначено, що
оперативно-розшукова діяльність
грунтується на принципах законності,
дотримання прав і свобод людини,
взаємодії з органами управління і
населенням.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції
оперативна закупівля -це
оперативно-розшуковий захід,
пов'язаний з негласним придбанням у
фізичних та юридичних осіб незалежно
від форм власності товарів, предметів
та речовин, обіг яких визначено чинним
законодавством України, з метою
виявлення та документування фактів
протиправних діянь.

Пунктом 2 ст. 10 Закону України «Про
оперативно-розшукову діяльність»та
абз. 3 п. 3 Інструкції встановлено, що
матеріали, здобуті в результаті
оперативно-розшукової діяльності під
час проведення оперативної закупівлі
використовуються для отримання
фактичних даних, які можуть бути
доказами в кримінальній справі.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави прийти до висновку, що
оперативні закупки відносяться до
оперативно-розшукових заходів, які
проводяться відповідними оперативними
підрозділами з метою виявлення та
документування фактів протиправних
діянь і можуть бути використані як
приводи і підстави для порушення
кримінальної справи, що виключає
можливість їх проведення щодо осіб,
справи відносно яких вже порушено.

Частиною 3 ст. 98 КПК України
встановлено, що якщо на момент
порушення кримінальної справи
встановлено особу, яка вчинила злочин,
кримінальну справу має бути порушено
щодо цієї особи.

Тому порушення слідчим кримінальної
справи 16 липня 2009 року всупереч вимог
зазначеної норми КПК за фактом збуту
наркотичних засобів 14 липня 2009 року
нібито невідомою особою, в той час як з
матеріалів оперативної закупівлі, на
які слідчий зіслався як підставу до
порушення справи (том 1 а. с. 3-13), а не
щодо конкретної особи, а саме ОСОБА_9,
суд вважає незаконним та зробленим з
метою надання в послідуючому
можливості здійснювати оперативні
закупки як у неї, так і інших підсудних
вже після порушення кримінальної
справи, тобто провокувати вчинення
злочинів.

Свідченням цьому суд визнав те, що 16
липня 2009 року, в день порушення
кримінальної справи за фактом збуту
наркотичної речовини підсудною ОСОБА_9,
що достеменно слідувало з матеріалів
оперативної закупівлі, заступником
начальника СУ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_38 слідчому
були надані письмові вказівки, які
відповідно до ч. 3 ст. 114-1 КПК України є
обов'язковими для виконання (том 1 а. с.
385), в яких вимагалося порушити
кримінальні справи по фактах вже
проведених оперативних закупок у
підсудних, провести оперативні закупки
з використанням технічних заходів,
провести обшуки за місцем мешкання
ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та
ОСОБА_11, затримати їх як підозрюваних у
вчиненні злочину, допитати та обрати
підозрюваним запобіжні заходи.

Аналіз змісту вказівок, на думку суду,
однозначно свідчить про те, що особі,
яка їх надавала, було достеменно відомо
про вже здійснені проведення
оперативних закупівель саме у
підсудних, за результатами чого були
порушені кримінальні справи, і що нею
ставиться вимога провести оперативні
закупівлі саме у підсудних, прізвища
яких вказані у вказівках з зазначенням
їх адрес і процесуальний статус яких
визначений як уже підозрюваних у
вчиненні злочинів, та провести їх
затримання.

Відповідно до ст. 114 -1 КПК України
начальник слідчого відділу не
наділений повноваженнями давати
вказівки про проведення оперативних
закупівель, а також те, що на момент їх
надання він був обізнаний про
порушення справи за фактами збуту
конкретними підсудними наркотичних
засобів, які послужили підставою для
порушення кримінальної справи, а тому
своїми діями зобов'язував слідчого та
оперативних працівників міліції до
провокації дій щодо підсудних та
схилення їх до скоєння злочинів, яких
би вони за інших обставин не вчинили, що
потім ними і було зроблено і що є
грубим порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції та
п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
міліцію».

Тому проведення оперативних
закупівель 17 липня 2009 року у підсудних
ОСОБА_13 та ОСОБА_10, 22, 28 та 30 липня 2009
року у підсудного ОСОБА_11, 31 липня, 1 та 2
серпня 2009 року у підсудного ОСОБА_12, 2
серпня 2009 року у підсудних ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 суд визнав незаконним, а
складені внаслідок цього з порушенням
нормативних актів процесуальні
документи недопустими доказами по
справі відповідно до статей 65 та 82 КПК
України.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України
«Про оперативно-розшукову
діяльність»та абз. 2 п. 3 Інструкції
матеріали оперативно-розшукової
діяльності використовуються як
приводи та підстави для порушення
кримінальної справи або проведення
невідкладних слідчих дій, а також для
отримання фактичних даних, які можуть
бути доказами у кримінальній справі.
Разом із тим, відповідно до положень
статей 64-66 КПК України, фактичні дані,
які можуть бути доказами у
кримінальній справі, мають бути
отримані з дотриманням вимог та у
спосіб, визначений
кримінально-процесуальним законом, а
відповідно до ст.67 КПК України, ніякі із
них не мають наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України справа
може бути порушена тільки в тих
випадках, коли є достатні дані, які
вказують на наявність ознак злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України
досудове слідство провадиться лише
після порушення кримінальної справи і
в порядку, встановленому цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог закону
старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_39 16 липня 2009
року була порушена кримінальна справа
за ч. 1 ст. 307 КК України за фактом збуту
наркотичних засобів на підставі
матеріалів, про що зазначено в
постанові про порушення справи, які
були передані йому для розгляду лише 17
липня 2009 року (том 1 а. с. 1, 3-15), що є
свідченням безпідставності та
незаконності прийнятого рішення, а
отже його фальсифікації. В зв'язку з цим
суд не прийняв до уваги цей
процесуальний документ як факт
порушення кримінальної справи, який
породжує певні правові наслідки та
надає дозвіл для проведення досудового
розслідування.

Судом також встановлено, що слідчим
ОСОБА_39. 3 серпня 2009 року винесена
постанова про порушення кримінальної
справи за ч. 2 ст. 307 КК України щодо
ОСОБА_10 за фактом збуту нею наркотичних
засобів особі під вигаданими даними
ОСОБА_26 (том 1 а. с. 110). Суд визнав дану
постанову сфальсифікованою, оскільки в
ній як на достатні дані для порушення
справи містяться посилання на докази,
які були отримані лише 4 серпня 2009 року,
а тому розцінив її як таку, що не
породжує правових наслідків та не дає
підстав для проведення досудового
слідства за цим фактом.

2 серпня 2009 року начальником СУ УМВС
України в Полтавській області ОСОБА_40
для розслідування справи була створена
група слідчих у складі старшого
слідчого в ОВС СУ УМВС України в
Полтавській області майора міліції
ОСОБА_39 -старшого групи, слідчого в ОВС
СУ УМВС України в Полтавській області
майора міліції ОСОБА_41, слідчого СУ
УМВС України в Полтавській області
капітана міліції ОСОБА_42, старшого
слідчого СУ УМВС України в Полтавській
області майора міліції ОСОБА_43,
слідчого СВ Полтавського РВ УМВС
України в Полтавській області старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_44 (том 2 а. с.
1-2).

Аналіз змісту вказаної постанови
свідчить про те, що вона могла бути
винесена лише після 4 серпня 2009 року,
оскільки в ній є посилання на акти
досліджень наркотичної речовини від 4
серпня 2009 року. Тому винесення її 2
серпня 2009 року за таких обставин є
неможливим, а отже це дало підстави
суду вважати її сфальсифікованою та
такою, що не породжує тих правових
наслідків, для яких її було прийнято.

В зв'язку з цим слідчими, які відповідно
до цієї постанови були включені до
складу членів групи слідчі дії
проводились незаконно, оскільки вони
не є належним суб'єктом, тобто особами
уповноваженими у цій справі проводити
ту процесуальну дію, у ході якої
отримано відповідний доказ, а тому
процесуальні документи, виконані ними
не можуть бути прийняті як допустимі
джерела доказів по справі і судом до
уваги не були прийняті.

Крім того, незважаючи на те, що інші
слідчі на цей час не були включені до
складу слідчої групи навіть в цій
постанові та не приймали справи до
свого провадження обшуки у підсудних
ОСОБА_13 та ОСОБА_11 3 та 4 серпня 2009 року
були проведені слідчими ОСОБА_50. та
ОСОБА_51. відповідно, що є порушенням
вимог КПК України та дало підстави суду
не приймати до уваги ці процесуальні
документи як докази по справі (том 2 а. с.
185, 190-191).

В ході проведення обшуку в помешканні
підсудної ОСОБА_9 2 серпня 2009 року,
протокол про що був досліджений в суді
(том 2 а. с. 12-13), у підсудної було
вилучено пластиковий флакон з рідиною
коричневого кольору, який знаходився у
неї в бюстгальтері, шприци об'ємом 10, 6, 5
і 2 мл з рідиною коричневого кольору та 2
пакети з 8 пачками таблеток «Терофун»в
залі квартири, шприци об'ємом 8 та 5 мл в
холодильнику на кухні, гроші в сумі 376
грн., які видала підсудна ОСОБА_9 з
кишені.

В ході розгляду справи в суді
встановлено, що під час обшуку в
приміщенні квартири підсудної, де він
проводився, знаходилась більша
кількість осіб, ніж зазначено в
протоколі обшуку. Зокрема, це свідки
ОСОБА_45 з дочкою, які знаходились на
кухні під охороною працівника міліції,
ОСОБА_46 та ОСОБА_47, які були запрошені
працівниками міліції для проведення
обшуку в якості понятих, а також
працівники міліції, про яких
стверджують названі свідки. Однак, в
протокол обшуку вони не занесені і про
їх статус та роль при його проведенні в
протоколі не зазначено, протокол ними в
порушення вимог ч. 2 ст. 188 КПК України не
підписаний.

В протоколі також відсутня підпис
підсудної ОСОБА_9, у якої проводився
обшук, та не зазначено про її відмову
від цього, якщо таке мало місце, а також
не зазначено як саме було упаковано та
опечатане вилучене під час його
проведення (прошиті чи ні пакети, в які
поміщено вилучене, як саме, якими
печатками опечатано та чи скріплено
підписами понятих тощо). В протоколі
обшуку не зазначено про те,
здійснювались чи ні під час його
проведення фото - або - відеозйомка,
хоча до протоколу додані ксерокопії
фотознімків, процесуальне походження
яких невідоме з роз'ясненням слідчим
того, що на них зафіксовано, не вказано,
як саме було виявлено світіння на
купюрах і руках підсудної, та як і ким, з
яких ділянок рук у неї було зроблено
змиви чи був зроблений контрольний
зразок для порівняння. Зазначено (п. 19),
що було вилучено 376 грн., хоча
підрахунок по перелічених в протоколі
купюрах складає 410 грн., а на доданому до
протоколу фотознімку -476 грн.

Свідок ОСОБА_45 в суді показав, що під
час проведення обшуку на кухню, де він в
кайданках з донькою знаходився під
охороною працівника міліції, без
понятих заходили два працівники
міліції, які відчиняли холодильник і
щось там шукали, а потім зачинили його
та вийшли з кухні. Через деякий час,
згідно протоколу обшуку, в
холодильнику були виявлені два
медичних шприци з наркотичним засобом.

Про велику кількість працівників
міліції, які знаходились в квартирі
підсудної під час проведення обшуку
показали в суді як вона сама, так і
свідки ОСОБА_45, ОСОБА_48, ОСОБА_46 Однак, в
протоколі не зазначена роль вказаних
осіб і понятими значаться інші, а не ті,
які були запрошені та були присутніми
при вилученні флакону з бюстгальтера
підсудної, що було встановлено в ході
розгляду справу в суді. Натомість, в
протоколі зазначається, що підсудна
сама видала названий флакон.

Наведене викликало сумніви у суду з
приводу законності проведення цієї
слідчої дії та можливості сторонніх
осіб, які були присутніми під час
проведення обшуку, підкинути
заборонені для зберігання речі, які
потім були вилучені і належність собі
яких підсудна заперечує.

Крім того, обшук було проведено по
кримінальній справі № 09230309, порушеній
слідчим 16 липня 2009 року, яка судом
визнана незаконною, оскільки її
порушення було здійснено при
відсутності для цього достатніх
приводів і підстав.

Виходячи з наведеного, суд відповідно
до ч. 1 ст. 65 та ст. 82 КПК України не
прийняв до уваги протокол обшуку у
квартирі підсудної як належний та
допустимий доказ по справі, так як він
складений і оформлений, а слідча дія
проведена з порушенням встановленого
для цього порядку.

Аналогічні порушення закону були
допущені під час проведення обшуків 3
серпня 2009 року у ОСОБА_45 за місцем його
проживання АДРЕСА_6 (том 2 а. с. 45-47), у
ОСОБА_10 2 серпня 2009 року за місцем її
проживання АДРЕСА_2 (том 2 а. с. 111-112), у
ОСОБА_12 за місцем його проживання
АДРЕСА_8 (том 2 а. с. 156).

Не приймаючи до уваги як доказ по
справі протокол обшуку за місцем
проживання ОСОБА_45, суд, крім наведених
вище порушень КПК при його проведенні,
врахував показання, які він дав в суді і
які наведені вище, а також показання
підсудної ОСОБА_9, яка категорично
заперечила належність їй вилучених в
названій квартирі наркотичних засобів.
При цьому суд врахував також і те, що
будь-яких об'єктивних даних, які б
спростовували цей факт органами
досудового слідства в ході його
проведення не встановлено, а стороною
обвинувачення в суді не надано.

Крім того, обшук в помешканнях
підсудних ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 2
серпня 2009 року був проведений на
підставі не існуючих в справі постанов
суду про проведення обшуку від 27 серпня
та 27 березня 2009 року, про що зазначено в
протоколах обшуку, хоча такий дозвіл
судом був наданий 27 липня 2009 року (том 2
а. с. 11, 110, 155) і всі обшуки, крім обшуку у
ОСОБА_12 проведені процесуально
некомпетентними особами, які не
приймали справи до провадження та не
були включені до складу слідчої групи.

Визнаючи незаконність проведення
обшуків як з точки зору
некомпетентності осіб, що їх проводили,
так і порядку їх проведення, суд також
врахував те, що дозволи на проведення
обшуків були надані судом за поданням
слідчого 27 липня 2009 року, а були
проведені лише 2, 3 та 4 серпня 2009 року, в
той час, коли 16 липня 2009 року вже була
порушена кримінальна справа і слідчому
було відомо про вчинення злочинів з
матеріалів, які йому були надані та на
підставі яких він порушував справу.
Крім того, 16 липня 2009 року, в день
порушення кримінальної справи,
заступником начальника СУ УМВС України
в Полтавській області ОСОБА_38 йому були
надані письмові вказівки, які
відповідно до ч. 3 ст. 114 -1 КПК України є
обов'язковими для виконання (том 1 а. с.
385), в яких вимагалося провести обшуки
за місцем мешкання ОСОБА_9, ОСОБА_13,
ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11, затримати їх
як підозрюваних у вчиненні злочину,
допитати та обрати підозрюваним
запобіжні заходи. З незрозумілих
причин слідчим обшуки не проводились
аж до 2, 3 та 4 серпня 2009 року, що
об'єктивно давало їм змогу
продовжувати злочинну діяльність, а
оперативним працівникам УБНОН УМВС
проводити у них контрольні закупівлі
наркотичних засобів. На думку суду, це
сприяло створенню штучних доказів їх
злочинної діяльності, що є
недопустимим.

В жодному із протоколів обшуку не
зазначено як саме, вилучені в ході його
проведення речі і предмети були
упаковані та опечатані, а також
підписані, в зв'язку з чим неможливо
зробити висновок про недоступність до
них з метою їх заміни або зміни, а також
зміни їх кількості та асортименту, що і
з цих підстав позбавило суд можливості
відповідно до статті 82 КПК України
визнати протоколи цих слідчих дій як
джерело доказів по справі, а тому
визнати їх недопустимими доказами.

Відповідно до акту огляду покупця та
протоколу оперативної закупки від 2
серпня 2009 року (том 1 а. с. 112-116) у
підсудної ОСОБА_10 особою під
вигаданими даними ОСОБА_26 за місцем її
проживання було проведено оперативну
закупку наркотичних засобів в період з
19 год. до 19 год. 35 хв.

Судом в ході розгляду справи
встановлено, що в цей час підсудна
знаходилась спочатку в лікарні, куди
був госпіталізований її син, а потім в
дворі будинку з іншими мешканцями,
звідки вона була забрана працівниками
міліції в їх присутності і після чого в
неї був проведений обшук (том 2 а. с. 111), в
зв'язку з чим у вказаний час вона не
знаходилась в будинку і не могла
збувати наркотичний засіб. Наведене
дало підстави суду вважати названі
процесуальні документи такими, що не
відповідають вимогам ч. 1 ст. 65 і ст. 82
КПК України і не приймати їх до уваги як
докази по справі ще й з цих підстав.

В ході розгляду справи в суді
встановлено також, що підсудна ОСОБА_10
проживала у вказаному будинку разом з
матір'ю, яка вживала і збувала
наркотики і яку через місяць після
затримання підсудної було засуджено,
двома братами, які були наркозалежними
особами, а також сином, мешкаючи там
лише в одній кімнаті, про що було відомо
працівникам міліції, які проводили її
затримання та обшук в будинку.

Однак, всупереч цьому
оперуповноваженим ВБНОН ПМУ УМВС
України в Полтавській області ОСОБА_28
складено рапорт про те, що нібито
підсудна мешкає за вказаним місцем
сама (том 2 а. с. 106).

В послідуючому слідчим не
досліджувалося питання про можливу
належність виявленого в ході обшуку
іншим особам, які мешкали в цьому
будинку, об'єктивні підстави для чого,
виходячи з даних, встановлених судом,
були.

Допитаний в суді слідчий ОСОБА_39.
підтвердив факт допущених ним
процесуальних порушень під час
проведення досудового слідства по
справі. При цьому він зазначив, що не
пам'ятає як так сталося, що порушуючи
справу 16 липня 2009 року, він зіслався як
на підставу для порушення справи на
матеріали, які йому були передані лише
17 липня 2009 року, зазначивши, що можливо
бачив їх десь до цього і знав про їх
існування.

Він також підтвердив, що проект
постанови про створення групи слідчих
від 2 серпня 2009 року, який потім
підписав начальник слідчого
управління, готував він (не пам'ятає
коли), але не зміг пояснити, чому в
постанові від цієї дати є посилання на
документи і дослідження, які були
проведені 4 серпня 2009 року. Підтвердив,
що особисто він після порушення
кримінальної справи 16 липня 2009 року
ніяких доручень про проведення
оперативно-розшукових заходів по
справі не давав, хоча вони проводились
і він про це знав, оскільки мав з цього
приводу письмові вказівки заступника
начальника СУ УМВС.

Він підтвердив також, що під час
проведення обшуку в квартирі підсудної
ОСОБА_9 2 серпня 2009 року їй
застосовувались кайданки, але він про
це не зазначив в протоколі обшуку, як і
не вписав в ньому, що під час обшуку
були присутніми як понятими свідки
ОСОБА_47 та ОСОБА_46, оскільки вважав, що
понятих, на його думку, повинно бути
лише двоє, а двоє інших понятих, які
вписані в протокол, були. Крім того, в
квартирі під час обшуку знаходились
також ОСОБА_45, до якого застосовувались
кайданки, і його неповнолітня донька,
які також не вписані в протокол. Ці
особи не підписували протоколу обшуку.
Зазначив, що флакончик з наркотичним
засобом з бюстгальтера підсудної
доставала ОСОБА_47, але не знає чому в
протокол записано, що підсудна видала
це добровільно.

Засвідчив, що не пам'ятає,
застосовувалась чи ні при проведенні
обшуку фото- або -відео зйомка і не зміг
пояснити походження фотознімків
доданих до протоколу обшуку.

Підтвердив, що всі особи, які
здійснювали закупівлю наркотичних
засобів у підсудних, були допитані не
ним і без його доручення на це, а
оперативними працівниками, які ці
заходи проводили.

Не зміг пояснити, яким чином із
надісланих начальником УБНОН
роздруківок телефонних розмов
підсудних на 72 арк. до справи приєднано
і проведено огляд 138 арк., а також, на
підставі яких даних він прийшов до
висновку про створення підсудними ОЗГ
та участі їх в її діяльності.

Визнаючи наведені вище докази
недопустимими, суд керувався при цьому
також положеннями п. 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 1
листопада 1996 р. № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя», в якому зазначено, що
докази повинні визнаватися такими, що
одержані незаконним шляхом, наприклад,
тоді, коли їх збирання й
закріплення здійснено або з порушенням
гарантованих Конституцією прав людини
і громадянина, встановленого
кримінально-процесуальним
законодавством порядку, або не
уповноваженою на це особою чи органом,
або за допомогою дій, не передбачених
процесуальними нормами.

Відповідно до частини 3 статті 62
Конституції України та п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 1997 року № 7 «Про посилення
судового захисту прав та свобод людини
і громадянина» обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Суд перевірив усі докази, надані
сторонами, і вичерпав усі можливості по
збиранню нових доказів по справі та
виправдав підсудних за відсутністю в
їх діях складу злочину.

На думку суду, наведене є грубим
порушенням вимог Конституції України,
Кримінально-процесуального кодексу
України та Конвенції про права людини
та основних свобод особою, яка
проводила досудове слідство по справі,
також зловживання нею своїми
процесуальними правами, що є
недопустимим.

Вважаючи, що зазначені
порушення вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України є грубими та недопустимими,
суд визнав за необхідне довести про це
до відома прокурора Полтавської
області та начальника УМВС України в
Полтавській області для вжиття
відповідних заходів реагування.

Керуючись статтями 23-2, 340 КПК
України, суд,

п о с т а н о в и в :

Довести до відома прокурора
Полтавської області та начальника
УМВС України в Полтавській області про
грубе порушення та старшим слідчим ОВС
СУ УМВС України в Полтавській області
ОСОБА_39. вимог ч. 3 ст. 62 Конституції
України та положень КПК України, які
регламентують порядок досудового
слідства по кримінальних справах, в
ході розслідування справи щодо ОСОБА_13,
ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для
вжиття відповідних заходів реагування
та їх усунення і недопущення в
майбутньому.

Не пізніш як у місячний строк по
окремій постанові має бути вжито
необхідних заходів і про результати
повідомлено суд.

СуддяА.Г. Савченко