гСправа № 187/536/15-к Провадження №1-кп/0187/101/15
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року смт. Петриківка
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської
області, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, офіційно не працюючого, раніше не судимого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,-
11 листопада 2009 року близько 21:50 години, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «СНЕRY А21 ELARA», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Леніна в смт. Курилівка зі сторони м. Дніпродзержинськ в сторону смт. Миколаївка, Петриківського району Дніпропетровської області.
Під час руху водій ОСОБА_6 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість та крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на проїжджій частині на смузі свого руху пішохода ОСОБА_8 , який знаходився у лежачому положенні на проїжджій частині, тим самим порушуючи вимоги п.п. 4.1, 4.4 та 4.14 «а» Правил дорожнього руху України, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
п.4.1. Пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку.
Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху;
п.4.4. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху;
п. 4.14. Пішоходам забороняється:
а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.
ОСОБА_6 не вжив своєчасно заходів щодо зниження швидкості вказаного автомобіля або безпечного об`їзду пішохода, а продовжив рухатись, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , чим грубо порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до якого
п. 12.3. - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що знаходиться, відповідно до матеріалів висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-199 від 20.04.2010, в причинному зв`язку із настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання ОСОБА_6 вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України, призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої пішоходу ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: розриву правої частки печінки з крововиливами навколо; перелому ребер зліва 3-6 по білягруднинній і 6 по середній пахвинній лініях; вогнищевих крововиливів у областях переломів ребер; закритого перелому лівої стегнової кістки у середній третині, відкритого вивиху голівки правої стегнової кістки з повним розривом зв`язок і суглобної капсули; обширної рани верхньої третини правого стегна і правої пахової області; забитих ран голови правої тім`яно потиличної області голови і лівого стегна; крововиливу у м`які тканини голови правої тім`яно потиличної області; мікрогеморагії у субарахноідальному просторі, які мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, і в даному випадку привели за собою настання смерті, що підтверджується матеріалами додаткової комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 №255-Д від 30.12.2014.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення не оспорював та пояснив, що дійсно при вказаних в обвинувальному акті обставинах, скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення.. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з нього моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину у розмірі 250 000 грн. не визнав.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину у розмірі 250 000 грн. підтримав з підстав, що зазначені в позовній заяві.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовну заяву просив залишити без розгляду.
На підставі статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України суд допитав обвинуваченого, дослідив обвинувальний акт, та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 Кримінального кодексу України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України та яким надано належну оцінку.
Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до ОСОБА_6 амністії, оскільки він на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» має неповнолітню дитину, стосовно якої не позбавлений батьківських прав.
Заслухавши думку прокурора, який вважає можливим задовольнити клопотання, думку потерпілого, який також не заперечував проти застосування амністії щодо обвинуваченого, однак вже після засудження обвинуваченого за вчинення даного злочину, та самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 положення п.В ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» з наступних підстав.
Як вбачається з свідоцтва про народження, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського МУЮ від 29.02.2012 року, яке міститься в матеріалах справи, ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у книзі реєстрації народжень 29.02.2012 року зроблено актовий запис №126.
Згідно довідки Служби у справах дітей Дніпропетровської районної у м. Дніпродзержинську ради від 09.06.2015 року, ОСОБА_6 батьківських прав стосовно ОСОБА_7 не позбавлявся.
Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, який набрав чинності 19.04.2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
В судовому засіданні встановлено наявність підстав для звільнення від відбування покарання, передбачених пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Підстави, які виключають застосування амністії передбачені статтею 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та статтею 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", в судовому засіданні не встановлені.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 вчинив необережний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році».
На підставі викладеного, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки особа яка просить про застосування амністії, вчинила злочини до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» та є суб`єктом даного закону.
За таких умов суд призначає ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України, виходячи із санкції статті, у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі п. В ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного судом.
З приводу заявленого цивільного позову, суд приходить до висновку, що потерпілому ОСОБА_5 , вчиненим злочином дійсно нанесено моральної травми, оскільки внаслідок злочину загинув його син, однак зважаючи, що даний злочин вчинений з необережності, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, який не працює, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає, що заявлений цивільний позов підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 50 000 грн.
Керуючись ст.ст. 366-368, 369, 374 КПК України, п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
На підставі п.В ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1