Ухвалаіменем україни
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_30
суддів:ОСОБА_31, ОСОБА_32
з участю прокурора захисників ОСОБА_33, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 26 березня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами та доповненнями до них захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_9, захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10, захисників ОСОБА_11, ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12, на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2013 року

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винним та засуджено:

· за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

· за ст.178 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

· за ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

· за п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років;

· за ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років;

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винним та засуджено:

· за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

· за ст.178 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

· за ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

· за п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

· за ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винним та засуджено:

· за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

· за ст.178 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

· за ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

· за п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

· за ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Постановлено стягнути: з ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 в солідарному порядку в доход Запорізької міської ради 168 260,4 грн; з ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 в солідарному порядку в доход Покровської релігійної спілки Української Православної церкви 133 650 грн; з ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 в солідарному порядку на користь ОСОБА_13 3000 грн моральної шкоди; з ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 в солідарному порядку на користь ОСОБА_14 58,41 грн матеріальної шкоди.

Питання про речові докази вирішено у відповідності зі ст. 81 КПК України 1960 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2013 року, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2013 року щодо ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 змінено: пом'якшено покарання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 призначене за п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі, а ОСОБА_12 за п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі, за ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі і на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання у виді 14 років позбавлення волі кожному, а ОСОБА_12 - у виді 13 років позбавлення волі.

Виключено з вироку посилання суду першої інстанції як на обтяжуючі покарання обставини - невизнання вини, не відшкодування збитків потерпілим та думку потерпілих про суворість покарання; посилання суду як на докази: щиросердечне визнання вини від 30.07.2010 року від імені ОСОБА_9 та явку його з повинною від 05.08.2010 року; явки з повинною ОСОБА_12 від 01.08.2010 року і від 26.08.2010 року; явку з повинною ОСОБА_10 від 05.08.2010 року; висновок судово-почеркознавчої експертизи № 7374 від 04.08.2010 року; посилання на матеріали справи № 4-586/2010 про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9; матеріали справи № 4-585/2010 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_12; матеріали справи № 4-611/2010 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10; протоколи пред'явлення предметів для впізнання від 01.08.2010 року, згідно якого ОСОБА_12 впізнав каструлю і сумку.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

Ухвалою Слов'яносербського районного суду Луганської області від 14 березня 2014 року ОСОБА_12, 1977 року народження, звільнено від відбування покарання на підставі акту індивідуальної амністії.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2014 року ОСОБА_10, 1986 року народження, звільнено від відбування покарання на підставі акту індивідуальної амністії.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року ОСОБА_9, 1985 року народження звільнено від відбування покарання на підставі акту індивідуальної амністії.

Як визнано судом, за обставин встановлених у вироку ОСОБА_12 у липні 2010 року, за попередньою змовою з пономарями Свято-Покровського храму, що знаходиться по вул. Горького, 139 у м. Запоріжжі, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, якого в травні 2010 року було відсторонено від виконання обов'язків пономаря, незаконно придбав у невстановленої слідством особи саморобний вибуховий пристрій, який без передбаченого законом дозволу незаконно зберігав за місцем свого проживання АДРЕСА_1.

27 липня 2010 року о 18 год, ОСОБА_12 незаконно переніс саморобний вибуховий пристрій зі своєї квартири в парк, що знаходиться поблизу учбового корпусу торгового коледжу Запорізького національного технічного університету по вул. Героїв Сталінграду, 1 в м. Запоріжжі, де незаконно передав його ОСОБА_9, а останній незаконно придбав саморобний вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу, переніс та в подальшому незаконно зберігав за місцем свого проживання АДРЕСА_2.

Цього ж дня, о 20 год 30 хв, ОСОБА_9 незаконно переніс саморобний вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу, у двір буд. 42 по вул. Українській м. Запоріжжя, де незаконно передав ОСОБА_10, а останній незаконно придбав саморобний вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу і в період часу з 20 год 30 хв до 20 год 45 хв переніс до Свято-Покровського храму, що знаходиться по вул. Горького, 139, м. Запоріжжя, де на господарчому дворі, серед речей у спортивній сумці, приховав його.

Продовжуючи свої злочинні дії, 28 липня 2010 року о 10 год 20 хв, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_9, маючи умисел на умисне вбивство двох або більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, перебуваючи на території храму, активував даний саморобний вибуховий пристрій з уповільненою дією та в обідній час встановив його під лавкою в правому ближньому від головного входу кутку храму, заховав його в бібліотеці храму, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а о 16 год 20 хв ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою здійснили детонацію.

У результаті вказаних дій, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, вчинили умисне вбивство потерпілої ОСОБА_15, спричинили легкі тілесні ушкодження ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_20; пошкодження релігійної споруди - будівлі Свято-Покровського храму, що належить Запорізькій міській територіальній громаді, матеріальна шкода від якого склала 168260,40 грн, а також умисне знищення і пошкодження майна, що належить Покровській релігійній общині Української Православної Церкви на суму 124650 грн, чим завдали матеріальну шкоду на загальну суму 301910,40 грн, що є особливо великим розміром.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 просить вирок та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.

В обґрунтування наведеного вказує на незаконний склад суду, оскільки мала місце упередженість суду і залишено без задоволення клопотання сторони захисту про відвід суду, та у винесенні оскаржуваного вироку брала участь і поставила під ним свій підпис ОСОБА_21, яка згідно рішення Запорізької міської ради №32 від 22 червня 2011 року, вибула із списків народних засідателів.

Зазначає про порушення судом першої інстанції вимог статей 258, 259 КПК України 1960 року, які встановлюють незмінність складу суду, а саме: заміну в судовому засіданні 09 січня 2013 року народного засідателя ОСОБА_27 на ОСОБА_22, яка не була присутня з самого початку в судових засіданнях. При цьому розгляд справи суд не почав з початку.

Також вказує про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки за клопотанням ОСОБА_9 не було залучено захисника ОСОБА_23, а призначено захисників ОСОБА_24 і ОСОБА_25, яких було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (т.24 а.с.127-129, т.26 а.с.45-46).

При цьому мали місце нічні допити ОСОБА_9, ознайомлення з матеріалами справи та факти знущання, приниження людської гідності, через нелюдське поводження з боку працівників міліції.

Крім того, зазначає про порушення вимог ст.277 КПК України 1960 року щодо пред'явлення обвинувачення та подальшої його зміни.

Стверджує, що в діях ОСОБА_9 відсутня суб'єктивна сторона складів інкримінованих йому злочинів, а саме: ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п. 5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п. 1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Також зазначає, що суд поклав в основу вироку неналежний доказ - висновок психофізіологічної експертизи (поліграфічну - «детектор брехні») (т.7 а.с.44 - 58).

Вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам, передбаченим ст.377 КПК України 1960 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_9 просить вирок та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.

В обґрунтування наведеного вказує на незаконний і упереджений склад суду, порушення судом першої інстанції вимог статей 258, 259 КПК України 1960 року, які встановлюють незмінність складу суду, а саме: заміну в судовому засіданні 09 січня 2013 року народного засідателя ОСОБА_27 на ОСОБА_22, яка не була присутня з самого початку в судових засіданнях. При цьому розгляд справи суд не почав з початку.

Також вказує про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки за клопотанням ОСОБА_9 не було залучено захисника ОСОБА_23, При цьому, захисник ОСОБА_24 міг приймати участь у цій справі як захисник лише за угодою, або за призначенням адвокатського об'єднання, як безоплатний адвокат (том 18 а.с.96), а захисник ОСОБА_25 був запрошений до участі у справі з порушенням процесу допуску, за що їх було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (т.24 а.с.127-129).

Крім того зазначає про порушення вимог ст.277 КПК України 1960 року щодо пред'явлення обвинувачення та подальшої його зміни.

При цьому мали місце нічні допити ОСОБА_9 та ознайомлення з матеріалами справи.

Також зазначає, що суд поклав в основу вироку неналежний доказ - висновок психофізіологічної експертизи (поліграфічну - «детектор брехні») (т.7 а.с.44 - 58).

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_12 просить вирок та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.

В обґрунтування наведеного вказує на порушення судом першої інстанції вимог статей 258, 259 КПК України 1960 року, які встановлюють незмінність складу суду, а саме: заміну в судовому засіданні 09 січня 2013 року народного засідателя ОСОБА_27 на ОСОБА_22, яка не була присутня з самого початку в судових засіданнях та поставила свій підпис під судовим рішенням.

Також вказує про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки всупереч ст.59 Конституції України ОСОБА_12 не був вільний у виборі свого захисника, в результаті чого реальної правової допомоги він не отримав.

Зазначає, що під впливом психологічного та фізичного насильства з боку працівників міліції ОСОБА_12 обмовив себе. Ці його показання судом покладені в основу обвинувального вироку.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12 просить вирок та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.

В обґрунтування наведеного вказує на порушення права обвинуваченого ОСОБА_12 на захист, оскільки мало місце незаконне затримання ОСОБА_12 працівниками міліції 30 липня 2010 року близько 20 години і незаконне утримування, тобто незаконне позбавлення волі до 01 год 45 хв 01 серпня 2010 року (майже 2 доби).

Крім того, мали місце катування, знущання з боку працівників міліції, в результаті чого ОСОБА_12 підписав явку з повинною (т.19 а.с.1).

Також, судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_12 про участь у справі захисників ОСОБА_23 (т.22 а.с.109) і ОСОБА_26 (т.23 а.с.227), чим позбавлено ОСОБА_12 права на кваліфіковану правову допомогу.

Вказує, що судом порушено вимоги статей 323, 324, 334 ч.1 КПК України 1960 року, оскільки формулювання обвинувачення у вироку не є конкретним.

Також зазначає про незаконний склад суду, мала місце упередженість суду і залишено без задоволення клопотання сторони захисту про відвід суду, порушення судом першої інстанції вимог статей 258, 259 КПК України 1960 року, які встановлюють незмінність складу суду, а саме: заміну в судовому засіданні 09 січня 2013 року народного засідателя ОСОБА_27 на ОСОБА_22, яка не була присутня з самого початку в судових засіданнях.

При цьому, учасники розгляду по кримінальній справі позбавлені права перевірити, чи дійсно ОСОБА_27, ОСОБА_21 та ОСОБА_28 є народними засідателями, чи затверджувався відповідний список з цими прізвищами рішенням Запорізької міської ради, та чи взагалі відповідають ці особи вимогам до народних засідателів, встановлених ст.59 Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року».

Крім того зазначає про порушення вимог ст.277 КПК України 1960 року щодо пред'явлення обвинувачення, подальшої його зміни, не вказано мотиву зміни обвинувачення.

Стверджує, що в діях ОСОБА_12 відсутня суб'єктивна сторона складів інкримінованих йому злочинів, а саме: ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п. 5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п. 1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам, передбаченим ст.377 КПК України 1960 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 просить вирок та ухвалу суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, а кримінальну справу закрити, у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.

При цьому вказує на порушення права обвинуваченого на захист, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування наведеного вказує на порушення вимог ст.277 КПК України 1960 року щодо пред'явлення обвинувачення та подальшої його зміни.

Твердження суду про те, що показання ОСОБА_10 послідовні та підтверджуються експертизами №51 і №70 є необґрунтованими.

Крім того зазначає, що суд поклав в основу вироку неналежний доказ - висновок психофізіологічної експертизи (поліграфічну - «детектор брехні»).

Також вказує про порушення права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, оскільки мала місце бездіяльність захисника ОСОБА_29, чим позбавлено його права на ефективну правову допомогу.

При цьому, мали місце незаконне затримання без складання процесуальних документів, без роз'яснення права на захист, нічні допити ОСОБА_10, ознайомлення з матеріалами справи та факти незаконного поводження - застосування недозволених методів ведення слідства з боку працівників міліції.

Вважає, цивільні позови по справі необґрунтованими та непідтвердженими відповідними документами.

На її думку, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам, передбаченим ст.377 КПК України 1960 року.

У доповненнях до касаційних скарг захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_9, захисники ОСОБА_11 і ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12 просять вирок та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу щодо засуджених ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, закрити, оскільки судовим слідством не було здобуто жодного належного та допустимого доказу їх вини у вчиненні інкримінованих злочинів.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_9, захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10, які просили касаційні скарги з доповненнями задовольнити та закрити провадження у справі, пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12, який підтримав касаційну скаргу з доповненнями та просив судові рішення скасувати, а справу направити на нове розслідування, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційні скарги захисників, просив судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з порушенням принципу незмінності складу суду при розгляді справи в суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

При розгляді даної кримінальної справи судова колегія виходить з того, що згідно ст.398 КПК України 1960 року, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року щодо однобічності та неповноти досудового і судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які оскаржуються у касаційних скаргах захисників.

Згідно статей 370-372 КПК України 1960 року предметом перегляду справи в касаційному порядку є: істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.398 КПК України 1960 року, фактичні обставини справи, що були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції, перегляду у касаційному порядку не підлягають.

У відповідності з ч.1 ст.370 КПК України 1960 року істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Вирок в усякому разі належить скасувати, якщо його винесено незаконним складом суду (п.2 ч.2 ст.370 КПК України 1960 року).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч.3 ст.17 КПК України 1960 року кримінальні справи про злочини, за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, в суді першої інстанції розглядаються судом у складі двох суддів і трьох народних засідателів, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами суддів (Закон України «Про внесення змін до Кримінально-процесуального кодексу України від 12 липня 2001 року»).

У відповідності із положеннями ст.287 КПК України 1960 року після виконання дій, зазначених у попередній статті, головуючий оголошує учасникам судового розгляду склад суду в даній справі, прізвище запасного судді, якщо він є, прізвище прокурора, захисника, перекладача, експерта, спеціаліста, секретаря і роз'яснює підсудному та іншим учасникам судового розгляду належне їм право відводу та запитує їх, чи заявляють вони проти будь-кого відвід.

Відповідно до ч.1 ст.259 КПК України 1960 року у справі, для розгляду якої необхідний значний час, може бути викликаний запасний народний засідатель. Запасний народний засідатель перебуває в залі судового засідання з початку розгляду справи і в разі вибуття народного засідателя із складу суду заміняє його.

Зі змісту положень кримінально-процесуального кодексу вбачається, що оголошення складу суду - це проголошення прізвищ суддів, прізвищ народних засідателів та запасного народного засідателя, якщо він є.

Після оголошення складу суду і учасників судового розгляду головуючий роз'яснює підсудному та іншим учасникам належне їм право відводу та з'ясовує у них, чи заявляють вони відвід складу суду.

Виконання цих процесуальних дій не в підготовчій частині судового засідання, а тоді, коли запасний народний засідатель вступає до складу суду замість засідателя, що вибув, не допускається.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 28 січня 2011 року, який є основним засобом фіксації перебігу судового розгляду, суд відкрив судове засідання, оголосив склад суду та розпочав розгляд справи у складі двох професійних суддів: ОСОБА_34 і ОСОБА_35 та народних засідателів: ОСОБА_27, ОСОБА_21 і ОСОБА_28 (т.30 а.с.128-129). Про присутність в залі судового засідання та участь у розгляді даної справи запасного народного засідателя ОСОБА_22 в протоколі не зазначено.

За таких обставин, всупереч вимог ст.287 КПК України 1960 року в підготовчій частині судового засідання не вказано прізвище запасного народного засідателя ОСОБА_22, якою було заміненого народного засідателя ОСОБА_27 в судовому засіданні 09 січня 2013 року, майже через 2 роки розгляду справи і при цьому розгляд справи не було розпочато спочатку, а продовжено.

Поряд з цим, з журналу судового засідання не вбачається присутність запасного народного засідателя ОСОБА_22 в судових засіданнях в період з 28 січня 2011 року до 09 січня 2013 року, тобто, як запасний народний засідатель до складу суду вона не входила, оголошена судом усім учасникам процесу не була (т.30 а.с.128-250, т.31 а.с.1-131).

Таким чином, відсутність запасного народного засідателя ОСОБА_22 в судових засіданнях в період з 28 січня 2011 року по 09 січня 2013 року, яка в подальшому підписала вирок є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, яке перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Тобто, при розгляді даної кримінальної справи порушено принцип незмінності складу суду, у зв'язку із чим, підстав вважати, що вирок місцевого суду постановлений законним складом суду, колегія суддів не вбачає (ст.258 КПК України 1960 року).

При цьому, порушення вимоги щодо незмінності складу суду призвело до порушення статті 6 Конвенції з огляду на дотримання незалежності і безсторонності суду першої інстанції.

У справі «Моїсєєв проти Росії», (Моiseyev v Russіa), 62936/00, 09 жовтня 2008 року, суд встановив наступне: «…Під час судового розгляду справи заявника суддів у складі суду міняли одинадцять разів. Справу один за іншим вели чотири судді-голови. Кожна заміна судді-голови супроводжувалася заміною обох народних засідателів. Крім того, в одному випадку до процесу розгляд справи ввели запасного засідателя, а в іншому призначили нового засідателя на заміну того, який вийшов зі справи. Щоразу при появі нового члена суду, судовий розгляд необхідно було розпочинати знову. Отже, було порушення пункту 1 статті 6 з огляду на брак незалежності й безсторонності суду першої інстанції».

Враховуючи наведене та правову позицію Європейського суду, колегія суддів вважає, що вирок суду ухвалено незаконним складом суду, що у відповідності із ст.370 КПК України 1960 року є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та безумовною підставою для скасування судових рішень.

Таким чином, твердження в касаційних скаргах захисників засуджених про порушення принципу незмінності складу суду є обґрунтованими та в цій частині підлягають задоволенню, у зв'язку із чим судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, в ході якого суду першої інстанції необхідно врахувати та належним чином перевірити доводи скарг захисників, з'ясувати всі обставини по справі, та постановити законне і обґрунтоване рішення у відповідності із вимогами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11,15 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги з доповненнями до них захисників ОСОБА_8 ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_9, захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10, захисників ОСОБА_11, ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12, задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

підпис) (підпис) (підпис)

_________________ ______________ _______________

ОСОБА_31 ОСОБА_30 ОСОБА_32

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_31