11-кп/775/125/2015(м)

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2015 року колегія суддів палати в кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22 січня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1) 04 вересня 2004 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3, 104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2) 31 серпня 2005 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст. 15 ч.3, ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 31 жовтня 2006 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя за ст. 185 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 02 серпня 2010 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя за ст. 185 ч.2, 395, 289 ч.2, ст..70 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 17 червня 2013 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 9 днів,

який, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1

засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 02 липня 2010 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_6 обрано покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , вирок відносно якого оскаржено не було.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 29 вересня 2014 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_6 умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 групою осіб, переслідуючи мету таємного заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи за попередньо розробленим планом та розподіливши між собою ролі, спільно домовились відігнути металеву обшивку задньої панелі кафе, розташованого по АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_6 повинен був приникнути до приміщення, звідки таємно викрасти майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 та передати його ОСОБА_7 , який повинен був чекати його біля пройму в стіні та приймати викрадений товар.

ОСОБА_6 згідно розробленого плану спільно з ОСОБА_7 руками відігнути металеву обшивку задньої стіни приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_6 проник до приміщення кафе, звідки викрав майно, яке передав через отвір ОСОБА_7 , який чекав з зовнішньої сторони кафе та складав викрадене майно в поліетиленові пакети, тим самим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1171 грн., тобто виконали усі дії, які вважали необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки вони були затримані на місці скоєння злочину співробітниками ТОВ «Альфа».

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, застосувавши до нього положення статті 69 КК України вказує, що судом призначено занадто суворе покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості, вчиненого кримінального правопорушення та його особі, а також наявності на його утримання вагітної цивільної дружини.

Заслухавши суддюдоповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_7 оскаржено не було.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України в апеляційному порядку оскаржено не було. В ході розгляду провадження в суді 1-ї інстанції ОСОБА_6 погодився з обставинами вчинення ним злочину, які викладені в обвинувальному акті.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини проти чужої власності, відбував покарання у вигляді позбавлення волі і знов вчинив умисний, корисливий злочин, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких.

Зазначене вказує на вперте небажання обвинуваченого вести законослухняний спосіб життя. Враховуючи викладене, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння нових злочинів можливе лише при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, і це є єдиний вид покарання, передбачений санкцією ч.3ст.185 КК України. При обранні міри покарання судом належним чином враховано визнання обвинуваченим вини, ступень реалізації злочинного умислу, дані про особу винного. Підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання чи призначення покарання більш м`якого, ніж це встановлено санкцією ч.3 ст.185 КК України, немає.

Як вбачається з матеріалів провадження, новий злочин було вчинено ОСОБА_6 під час строку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного попереднім вироком Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 02.07.2010 р. Не відбутий строк покарання у вигляді позбавлення волі складав 1 рік 6 місяців 9 днів. Відповідно до ч.4ст.82 КК України вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Тому суд 1-ї інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ст..71 КК України до знов призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Підстав для пом`якшення покарання немає.

Порушень процесуального закону, які би тягнули скасування вироку, припущено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді