печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.06.2015 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002086 від 23.03.2015, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, росіянина, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, працючого соціальним працівником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 , судимого:

- 02.06.1978 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 190 КК України в редакції 1960 року із застосуванням положень ст. 42 КК України в редакції 1960 року на 4 роки позбавлення волі;

- 02.04.1981 Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 206 КК України в редакції 1960 року із застосуванням вимог ст. 43 КК України в редакції 1960 року на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 28.08.1986 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України в редакції 1960 року на 3 роки позбавлення волі;

- 29.09.1987 Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 42 КК України в редакції 1960 року на 4 роки позбавлення волі;

- 07.08.1991 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 206 КК України в редакції 1960 року на 4 роки позбавлення волі;

- 09.02.1998 Старокиївським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 141, ст. 17, ч. 4 ст. 140, ч. 4 ст. 140, ч.2 ст. 206 КК України в редакції 1960 року із застосуванням вимог ст. 42 КК України в редакції 1960 року на 8 років позбавлення волі;

- 11.02.1999 Харківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 101 КК України в редакції 1960 року із застосуванням ч. 3 ст. 42 КК України в редакції 1960 року на 12 років позбавлення волі;

- 07.04.2008 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 01.10.2013 Сквирським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого 09.04.2014 на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на підставі ст.81 КК України умовно- достроко на 2 місяці 18 днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи раніше багаторазово судимим, звільнившись 09.04.2014 з місць позбавлення волі умовно-достроково на 2 місяці 18 днів і маючи судимість, що не знята і не погашена у встановленому законом порядку, знов вчинив корисливий умисний злочин за наступних обставин.

22 березня 2015 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні палати № 5 відділення нейрохірургії Олександрійської лікарні по вул. Шовковичній, 39/1 в м. Києві, діючи повторно з корисливих спонукань, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з жіночої сумки намагався таємно викрасти гаманець з грошовими коштами в розмірі 310 грн., які належать ОСОБА_5 , проте свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши всіх дій, які вважав необхідним для вчинення злочину, у зв`язку з тим, що в палату зайшли працівники лікарні, які викрили його злочинні дії. Після чого ОСОБА_3 залишив викрадені грошові кошти на місці вчинення злочину та в подальшому був затриманий працівниками міліції.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини його вчинення, так як вони викладені у вироку вище, пояснив, що в дійсності 22 березня 2015 року, приблизно о 15.00 годині, він з метою вчинення крадіжки чужого майна прийшов до лікарні у м.Києві. Реалізуючи свій умисел він зайшов в одну із палат відділення нейрохірургії Олександрійської лікарні по вул. Шовковичній в м. Києві, де нікого не було. На тумбочці він побачив жіночу сумку. Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, він з жіночої сумки взяв гаманець з грошовими коштами, проте в цей час в палату зайшла жінка, яка викрила його злочинні дії. Він відразу поклав гаманець в сумку та намагався піти з палати, але його затримали працівники лікарні, які викликали працівників міліції. Не заперечував, що в гаманці потерпілої ОСОБА_5 в той момент знаходились гроші у сумі 310 грн., які він намагався викрасти. Причину вчинення злочину пояснив потребування грошей, які йому необхідні були для утримання неповнолітніх дітей-інвалідів своєї цивільної дружини, яка померла в січні 2015 року.Свої дії охарактеризував негативно.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження решти доказів щодо фактичних обставин справи, які сторонами кримінального провадження не оспорювались.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи повторно.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вчинив умисний злочин середнього ступеня тяжкості, має спеціально середню освіту, проте раніше багаторазово судимий за вчинення корисливих злочинів, за місцем реєстрації характеризується формально, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, (зі слів) працював соціальним працівником Сквирської міської адміністрації Київської області.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття у вчиненні злочину. Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України судом під час розгляду справи не встановлено.

Оцінивши конкретні обставини вчинення злочину та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив, оскільки вчинив злочин під час не знятої і не погашеної судимості, що свідчить про його відверте небажання стати на шлях виправлення, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, справедливе й достатнє для досягнення цілей покарання, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.

Долю речових доказів вирішує у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Судові витрати та цивільний позов у справі відсутні.

Керуючись ст. 371, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з 12 червня 2015 року.

Речові докази грошові кошти в сумі 310 грн., які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити останній.

Застосувати обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту за вказаним вироком негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя - ОСОБА_1