Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2192/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2014 м.Виноградів
Скаржники звернулися до Виноградівського районного суду із скаргою, посилаючись на те, що 20.06.2014р. на адресу скаржників поштою надійшла оскаржувана постанова слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_7 від 21.05.2014р. про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яку вини вважають необ`єктивною, необґрунтованою та незаконною, оскільки слідчий проводив розслідування з «виправдувальним ухилом», надав беззаперечну доказову базу показанням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ніколи не був власником автомобільних шин на вантажний автомобіль, а відтак просять суд скасувати постанову слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_7 від 21.05.2014р. про закриття кримінального провадження
В судовому засіданні скаржниця, представник ОСОБА_4 доводи своєї скарги підтримали повністю з підстав, наведених в ній, а відтак просили її повністю задоволити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував доводи скарги, в обґрунтування своїх висновків та заперечень, зокрема, вказав, що оскаржувана постанова винесена законно, на підставі ретельної перевірки і відповідно до вимог КПК України, а відтак підстав для її скасування не має.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дії чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України), а відтак, саме в запровадженні такого механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді і полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Зокрема, главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, зокрема, ч.1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким.
Згідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Отже, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Зокрема, кримінальне провадження закривається (п.2 ч.1 ст.284 КПК України), якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Так, відповідно до ч.3 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймають постанову, яка може бути оскаржена у порядку, установленому п.п.3,4 ч.1 ст.303 цього Кодексу.
Розглядаючи дану скаргу суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, зокрема, потерпілим або його представником.
Суд вважає за необхідне зазначити, що слідчий суддя має право залишити в силі лише обґрунтовану постанову органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження, що прийнята після відкриття кримінальної справи за результатами належно та об`єктивно проведеного досудового розслідування, проте, необхідною умовою для такої позиції слідчого судді слід вважати встановлення ним факту повного, всебічного і об`єктивного дослідження органами досудового розслідування усіх обставин протиправного діяння, що зазначені у скарзі, поданої в порядку, встановленому чинним КПК.
Між тим, зазначеним вимогам КПК України оскаржувана постанова не відповідає.
Завданнями кримінального провадження (ст.2 КПК України) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура».
Суд констатує, що слідчим вимоги даної статті дотримано не було, так як ним не було проведено повне і неупереджене розслідування, оскільки слідчий проводив розслідування із явним «виправдувальним уклоном» та надав беззаперечну доказову силу показанням фігурантів
крадіжки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
З матеріалів справи вбачається, що заявники небезпідставно вказували, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вчинили злочин, проте слідчий навіть не допитав в якості потерпілого заявника ОСОБА_4 не дивлячись на те, що останій перебував у райвідділі міліції 20.05.2014р..
Окрім того, слідчий лише здійснив огляд місця події від 04.02.2014р. та в якості свідків допитав фігурантів справи 19.05.2014р., не встановивши інших можливих свідків події, виніс оскаржувану постанову.
Про поспішність та необґрунтованість даної постанови свідчить і те, що слідчий, закриваючи кримінальне провадження за ч.3 ст.185 КК України, у мотивувальній частині постанови зазначив наступне- «…в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (крадіжка)».
Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З огляду на встановлене суд приходить до переконання, що слідчий надав беззаперечну доказову силу лише показанням ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , і які в законний спосіб, при наявності послідовних показань заявників, не були належним чином перевіренні та спростовані.
Окрім того, висновок суду про те, що перевірка та розслідування за зверненням скаржників працівниками міліції проведена поспішно, однобоко, неповно, не об`єктивно, а контроль за даним розслідуванням прокуратурою Виноградівського району здійснюється на неналежному рівні, свідчить те, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться постанова прокурора Виноградівського району ОСОБА_14 від 05.02.2014р. /а.с.4/ про призначення процесуального прокурора ОСОБА_15 в даному кримінальному провадженню, проте така прокурором не підписана.
На підставі встановленого у засіданні суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках- на потерпілого (ч.1 ст.92 КПК України), а відтак, з огляду на встановлене, суд вважає, що слідчий не вичерпав всіх передбачених законом заходів щодо розслідування даного кримінального провадження, а відтак винесена ним 21.05.2014р. постанова про закриття кримінального провадження є передчасною.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303-307,318-380 КПК України, суд-
Постанову слідчого СВ Виноградівського РВ УВС в Закарпатській області ОСОБА_7 від 21.05.2014р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за
Матеріали скарги направити безпосередньо прокурору Виноградівського району, Закарпатської області для організації проведення належної ретельної та об`єктивної перевірки.
Копію ухвали невідкладно направити учасникам кримінального провадження та прокурору.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора (ч.3 ст.307 КПК України) не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1