Провадження № 1-кп/744/2/2015
Єдиний унікальний № 744/1293/14
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області кримінальне провадження за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000041 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Звенигородка Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм Звенигородської станції швидкої медичної допомоги, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
Протягом доби 06 вересня 2014 року до настання нічного часу ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , прямуючи на автомобілі «Volkswagen Caravelle 2.5», номерний знак НОМЕР_1 , з міста Звенигородка Черкаської області до Російської Федерації, разом намагалися перетнути державний кордон України у пунктах пропуску через державний кордон України «Сеньківка» та «Грем`яч» Чернігівської області, але у вказаних пунктах пропуску відносно ОСОБА_11 військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 були прийняті рішення про заборону виїзду з України на підставі даних щодо ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року, які містилися у базі даних «ГАРТ-1П».

Згодом, 06 вересня 2014 року біля 22 години 00 хвилин, достовірно знаючи про заборону на виїзд ОСОБА_11 з України, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Volkswagen Caravelle 2.5», номерний знак НОМЕР_1 , заїхав на наступний пункт пропуску через державний кордон України «Миколаївка», котрий знаходиться на території Семенівського району Чернігівської області, та повідомив прикордонному наряду про наявність у вказаному транспортному засобі, крім нього, лише декількох пасажирів, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , і надав свій та їх паспорти для проведення паспортного контролю. Про наявність у транспортному засобі ще й ОСОБА_11 ОСОБА_5 не заявив зумисно, паспорт останнього для проведення прикордонного контролю наданий не був. Більш того, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_11 сховатися у згаданому транспортному засобі між рядами сидінь під ковдрою з метою його незаконного переправлення з України до Російської Федерації. Проте, під час спільного прикордонно-митного огляду у салоні автомобіля між другим і третім рядом сидінь на підлозі громадянин України ОСОБА_11 , якого ОСОБА_5 намагався незаконно переправити через державний кордон України, був виявлений.

Своїми умисними діями, що виразилися у закінченому замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України, а саме у сприянні їх вчиненню, наданням засобів та усуненням перешкод, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України.

Втім, будучи допитаним як обвинувачений, ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України, не визнав повністю та дав показання про те, що за обставин, поставлених йому до вини, він зовсім не намагався вчинити незаконне переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України.

Незважаючи на приведені заперечення обвинуваченого у ході його допиту щодо факту вчинення ним протиправного діяння та повне не визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, зазначене вище формулювання обвинувачення, яке визнається судом доведеним, та кваліфікація злочину, винним у якому має бути визнаний обвинувачений, підтверджуються сукупністю належних і допустимих доказів, що отримані судом з досліджених у судовому засіданні таких процесуальних джерел доказів як показання.

Так, допитані як свідки обвинувачення військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 та працівник Чернігівської митниці, що забезпечують та контролюють, поряд з іншим, діяльність пунктів пропусків через державний кордон України «Сеньківка», «Грем`яч» та «Миколаївка», розташованих в Чернігівській області, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , допитані як свідки захисту ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 у судовому засіданні дали показання, які вказують на те, що ОСОБА_11 дійсно намагався перетнути державний кордон з України з України в Російську Федерацію у міжнародних пунктах пропуску «Сеньківка» та «Грем`яч», але це у нього не вийшло через наявну судову заборону, внаслідок чого той намагався незаконно потайно переправитися до Російської Федерації у міждержавному пункті пропуску «Миколаївка» за очевидного сприяння свого тестя ОСОБА_5 , але був виявлений прихованим під ковдрою між рядами сидінь в автомобілі «Volkswagen Caravelle 2.5» під керуванням ОСОБА_5 .

Дані вказаних показань свідків у своєму взаємозв`язку, на відміну від відомостей показань обвинуваченого, дають достатні підстави вважати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні вказаного вище кримінально караного діяння.

Приходячи до такого висновку, суд не враховує зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_5 , адже вони суперечать сукупності даних наведених вище показань свідків і указують на очевидні наміри обвинуваченого уникнути кримінального показання за вчинене.

Поряд з цим, суд не враховує також і досліджені у судовому засіданні показання свідків захисту ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та свідка обвинувачення ОСОБА_11 , котрі дали у судовому засіданні показання щодо начебто не прикладення обвинуваченим явних зусиль для незаконного переправлення ОСОБА_11 з України в Російську Федерацію, адже ці свідки є близькими родичами обвинуваченого, а тому вони намагаються полегшити його долю, даючи не у повному обсязі реальні свідчення щодо поставлених до вини обвинуваченому обставин, внаслідок чого відомості таких їх показань на основі правил стосовно оцінки доказів, окреслених у ч. 1 ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, судом до уваги не беруться та відкидаються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 має нести покарання у встановленому законом порядку.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, котрий за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, здобув середню освіту, одружений, працює, раніше не судимий, його стан здоров`я, який загалом є задовільним. Суд також зважає на відсутність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин і не присутність обумовлених ч. 1 ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин.

Беручи до уваги викладене, суд убачає, що обвинуваченому має бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк у межах санкції ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням нетривалого іспитового строку на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе і без його безпосередньої ізоляції від суспільства. Разом з цим, в силу вимог ст. 76 Кримінального кодексу України на обвинуваченого слід покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосовувати за даним вироком передбачений у ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України такий захід як конфіскацію транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину за даним вироком суд не вважає можливим, адже передбачена конфіскація вказаних вище передбачених матеріальним законом речей не є конфіскацією як видом додаткового покарання (визначення наведене у ст. 59 Кримінального кодексу України), а є нічим іншим як спеціальною конфіскацією, порядок застосування котрої обумовлено кримінальним процесуальним законодавством (ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України). З урахуванням цього, а також того, що транспортний засіб «Volkswagen Caravelle 2.5», номерний знак НОМЕР_1 , не містить спеціально виготовлених певних конструктивних особливостей та не перебуває у власності обвинуваченого, а лише зареєстрований на обвинуваченого як на титульного володільця, і у суду немає достовірних відомостей про те, що ковдри, визнані у кримінальному провадженні органом досудового розслідування речовими доказами, є приватною власністю тільки обвинуваченого, суд вважає, що вживати щодо обвинуваченого спеціальну конфіскацію є неприпустимим.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений, процесуальні витрати відсутні.

Рішення щодо предметів, визнаних у кримінальному провадженні органом досудового розслідування речовими доказами, а також документами, суд убачає за потрібне ухвалити наступним чином:

зроблені ксерографічним методом копії паспортів водія та пасажирів автомобіля «Volkswagen Caravelle 2.5», посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, контрольних талонів, трьох рішень про відмову в перетинанні держаного кордону України та заяви ОСОБА_11 , а також носій цифрової інформації у виді компакт-диску для лазерних систем зчитування CD-R із даними від оператора мобільного зв`язку, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, потрібно залишити в матеріалах кримінального провадження;

дві ковдри, які знаходяться як тимчасово надані на дослідження в Семенівському районному суді Чернігівської області та перебувають на обліку як речові докази в кімнаті зберігання речових доказів слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області, необхідно повернути ОСОБА_9 як повнолітньому користувачеві і одному з володільців цих речей.

Майна, на яке накладено арешт, щодо якого можливо ухвалити процесуальні рішення при постановленні вироку за наявними в суді матеріалами кримінального провадження (кримінальної справи) немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження, обумовлені п. п. 3 9 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі запобіжний захід обвинуваченому, у даному кримінальному провадженні через відсутність відповідних клопотань учасників судового провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 332 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язків:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Предмети, визнані речовими доказами та документами:

зроблені ксерографічним методом копії паспортів водія та пасажирів автомобіля «Volkswagen Caravelle 2.5», посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, контрольних талонів, трьох рішень про відмову в перетинанні держаного кордону України та заяви ОСОБА_11 , а також носій цифрової інформації у виді компакт-диску для лазерних систем зчитування CD-R із даними від оператора мобільного зв`язку залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

дві ковдри, які знаходяться як тимчасово надані на дослідження в Семенівському районному суді Чернігівської області та перебувають на обліку як речові докази в кімнаті зберігання речових доказів слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області, повернути ОСОБА_9 після набрання вироком суду законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Суддя: ОСОБА_1