УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2007 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської
області в складі суддів: Крегула М.М. (головуючого), Кондор
Р.Ю., Лізанець П.М. з участю прокурора
Фрицюк В.В. засудженого ОСОБА_1 та
адвоката ОСОБА_2, представника цивільного
позивача - адвоката ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2 на вирок Виноградівського районного суду від 19 жовтня 2006 року. Цим
вироком

ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1.
уродженець м. Мукачево, мешканець АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з вищою освітою, працює ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений -
на вихованні має одну неповнолітню дитину, раніше не
судимий,

засуджений за
ст. 191
ч. 4 КК України до п"яти років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади,
пов"язані з обліком, збереженням, управлінням
та розпорядженням матеріально-фінансовими цінностями строком на два
роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двохрічного
іспитового терміну не скоїть новий злочин та виконає
покладені на нього судом обов"язки. Запобіжний захід залишено підписку про невиїзд.

Цивільний позов ТОВ "Або-Мікс" м. Коломия задоволено повністю,
стягнуто із засудженого ОСОБА_1 в його
користь 62.000 грн. матеріальної шкоди.

Вироком суду визнано, що ОСОБА_1, працюючи на посаді директора ІНФОРМАЦІЯ_3, засновниками якого є Акціонерне товариство
"ІНФОРМАЦІЯ_4" (Угорщина) та Акціонерне
товариство „ІНФОРМАЦІЯ_5" (Румунія), будучи матеріально-відповідальною особою, умисно, шляхом зловживання службовим становищем, в Закарпатському відділенні АКБ
„Перкомбанк", по платіжному дорученню НОМЕР_1 поповнив власну зарплатну картку СКР №НОМЕР_2 на суму 3000 грн., він же повторно по платіжним
дорученням №НОМЕР_3 від 06.08.2004р. поповнив власну
зарплатну картку СКР №НОМЕР_2 на суму 2500 грн,, він же повторно по платіжному дорученню №НОМЕР_4 від 11.08.2004р. поповнив власну зарплатну картку СКР №НОМЕР_2 на суму 4000 грн., він же повторно по платіжному дорученню №НОМЕР_5 від 12.08.2004р. поповнив власну зарплатну картку СКР №НОМЕР_2 на суму 2000 грн., він же повторно по платіжному дорученню

№НОМЕР_6
-від-17.08.2004р. поповнив власну зарплатну картку
СКР №НОМЕР_2
на

суму 2000 грн., він же повторно по платіжному дорученню №НОМЕР_7 від 19.08.2004 року

.2

поповнив
власну зарплатну картку СКР №НОМЕР_2 на суму 2000 грн., він же повторно по платіжному
дорученню №НОМЕР_8 від 25.08.2004р. поповнив власну зарплатну картку СКР №НОМЕР_2 на суму 3000 грн.. Таким чином ОСОБА_1 в період з 30.07.2004р. по 25.08.2005р. скоїв розкрадання колективних коштів
в великих розмірах на суму 18.500
грн.

Він же, умисно, шляхом зловживання своїм службовим становищем, повторно
скоїв привласнення колективних коштів ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме 15.04.2005р., як директор
товариства, отримав від голови ФГ „ОСОБА_4" - ОСОБА_4 готівкою 44 500 грн. за реалізацію соєвого концентрату, які в касу
підприємства не здав, а привласнив, чим скоїв
розкрадання колективного майна в великих розмірах.

А всього підсудний в період з 30.07.2004р. по 15.04.2005р. вчинив розкрадання колективного майна на загальну суму 63 000 грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 та його захисник адвокат ОСОБА_2
вказують, що у справі допущена однобічність та неповнота як досудового, так і судового слідства, у судовому
засіданні не допитані жоден свідок сторони захисту, зокрема, свідок
Кережі та інші, показання яких мають істотне значення для правильного вирішення
справи, достатніх доказів вини підсудного у
розкраданні коштів немає, неправильно визначено правомочність представника
цивільного позивача, а тому просять вирок суду скасувати, справу направити для додаткового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, підсудного ОСОБА_1, його захисника адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляцію,
представника цивільного позивача ОСОБА_3, про доведеність розміру цивільного позову, виступ прокурора
про залишення вироку без зміни, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
апеляція підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути
законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує
вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному
і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При
постановленні даного вироку цих вимог закону судом першої інстанції не
дотримано.

Так, підсудний ОСОБА_1 своєї вини в
інкримінованому йому злочині та розмір цивільного позову не визнав,
та пояснив, що отримав від ОСОБА_4 44.000 грн. за соєвий
концентрат і хотів передати гроші в касу, але головний бухгалтер ОСОБА_5 йому в цьому відмовила із-за того, що була велика сума.
Він ці гроші передав під час звільнення заступнику директора
підприємства-засновника ОСОБА_6 в м. Коломиї. Оскільки той поклав кошти в сейф,
в якого знаходились ключі від сейфа, він не
мав змоги відповідним чином здати дані
гроші в бухгалтерію. Щодо привласнення 18.800 грн. то підсудний показав, що дійсно він мав картковий рахунок, оскільки
рахунки ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_7" були заблоковані ДПІ ,а він виконував обов'язки директора, як ТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_7" так і ТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_8" тому всі розрахунки він проводив через бухгалтерію ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_8". Дані гроші він
використав на відрядження до Коломиї, а також в якості своєї зарплати та на проживання угорських спеціалістів.
Про використання грошей він
звітувався перед бухгалтерією, але оскільки бухгалтерський облік в ТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_8" вівся неналежно,
його звіти в бухгалтерських документах відсутні. Крім цього, на момент
звільнення він представив всі необхідні документи по звіту за використані
гроші, до моменту порушення
кримінальної справи до нього з боку керівництва не було ніяких матеріальних
претензій:

Суд належним
чином не перевірив ці обставини та без допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_6, показання якого мають істотне
значення для правильного вирішення справи, без усунення суперечностей в
їх показаннях, надав перевагу показанням особи, яка не' допитувалась у судовому
засіданні і визнав ОСОБА_1 винним по даному епізоду обвинувачення без
всебічного, повного і об'єктивного дослідження доказів, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Не допитана у судовому засіданні і свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка підтвердила, що отримані
ОСОБА_1 18 тис. грн. це кошти по відрядженню, однак останній не прозвітувався про їх
використання.( т.1, а.с. 64-65).

Висновки про те, що свідки ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, не зявились до суду із-за
об"єктивних причин нічим не стверджується, а
тому оголошення їх показань суперечить положенням п.2 ч. І ст. 306 КПК України.

Не допитані у справі й інші особи на які посилається
ОСОБА_1

В основу обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні розкрадання чужого майна покладено аудиторський звіт фірми «Аудит» м.
Мукачева про розмір розкрадання коштів, який підписаний
аудитором ОСОБА_7 та заступником директора фірми ОСОБА_8 Однак такий звіт складено
особами, які у справі визнано свідками
(ОСОБА_8 допитана, ОСОБА_7ні), які не попереджались за дачу завідомо неправдивих висновків. У справі
відсутні дані про їх освіту, спеціальні знання, професійну підготовку,
навички.

Відповідно до Методичних рекомендацій, які затверджено рішенням Аудиторської палати України від ЗО жовтня 2003 p. N 128 аудитори, на випадок залучення їх до процесуальних дій
слідчим, можуть виступати лише як свідки або спеціалісти.

Про неналежну перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_8» свідчать і процесуальні документи щодо розміру
заподіяної матеріальної шкоди та цивільного
позову. Так, в обвинувачення ОСОБА_1 поставлено розкрадання колективних
коштів на загальну суму 63
тис. грн.. За
вироком суду чомусь задоволено цивільний позов на загальну суму 62 тис. грн.. Із позовної заяви
вбачається, що ОСОБА_1 підприємству заподіяна шкода теж на 62 тис. грн..

Разом з тим, із
постанови слідчого від 17
листопада 2005 року про
виділення із кримінальної справи матеріалів
видно, що така шкода становить всього 61 тис. грн.
( 44.5 та 16.5
тис грн..), а
матеріали виділяються для додаткової перевірки з метою повноти та всебічності
розслідування (т.2, а.с.37-38). Однак таке виділення матеріалів в окреме
провадження підтверджує неповноту та
однобічність дослідження обставин справи.

Відсутні і документи на підставі яких проведено такий звіт (сертифікат, свідоцтво суб'єкта аудиторської перевірки, договір на
виконання завдання тощо.). Відповідно до ст.. 65, 66 КПК України такі
аудиторські звіти не можуть вважатися
самостійними доказами у справі, оскільки відповідно до зазначених вимог
у справах даної категорії слідчий вправі - вимагати проведення відповідної
ревізії або призначити бухгалтерську експертизу, що відповідає вимогам закону
щодо порядку збирання і подання доказів.

Слідством та
судом чомусь не
взято до уваги
і доводи, які надав ОСОБА_1 в обгрунтування витрачених ним 18.500 грн. на поточну діяльність двох підприємств ТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_8" та ТОВ Табона-Коломия", директором яких він являвся (т.2, а.с. 239-244), Із матеріалів справи видно що ОСОБА_1

4

дійсно
являвся директором і ТОВ Табона-Ужгород", і ТОВ Табона-Коломия" у зв'язку з чим ніс додаткові витрати по забезпеченню їх
діяльності. Проте в матеріалах справи відсутній контракт про призначення його
на ці посади, як це випливає із рішення загальних зборів засновників від 26 липня 2004 року (т.1, а.с. 20). Такий документ є
необхідним у справі, оскільки із наявних, зокрема,
статуту ІНФОРМАЦІЯ_4 неможливо зясувати ' якими конкретно повноваженнями
був наділений директор ОСОБА_1 при вирішенні питань фінансово-господарської
діяльності цих двох підприємств, розташованих в різних областях України,
зокрема, і щодо поповнення власної зарплатної карточки коштами товариства та їх витрачення на відрядження та поточну діяльність
підприємств.

В цьому ж статуті, зокрема, вказано і те, що контроль за діяльністю директора
здійснює ревізійна комісія, створена загальними зборами. В матеріалах справи чомусь відсутні матеріали
ревізійної комісії щодо діяльності директора
ОСОБА_1, а аудиторський звіт відповіді на ці питання не містить ( т.1, а.с. 97-104). Без документальної ревізії неможливо
перевірити законність зазначених
операцій, які проводились директором ОСОБА_1, дотримання ним фінансової
дисципліни та незаконного витрачення коштів. Суд був вправі вимагати призначення такої ревізії від
уповноважених органів управління товариством.

У вироку суду зазначено, що ОСОБА_1 є матеріально-відповідальна особа,
однак договір про матеріальну відповідальність у матеріалах справи також
відсутній.

Копії окремих бухгалтерських та банківських документів (платіжні доручення та інші), які приєднані до справи завірені
чомусь слідчим, що не передбачено кримінально-процесуальним законом та належним
чином не завірені посадовими особами
товариства та банку і не скріплені печаткою установи.

Твердження суду, що жоден із свідків не ствердив про непричетність підсудного ОСОБА_1 до вчинення інкримінованого йому
злочину суперечить основним положенням та завданням
кримінального судочинства, зокрема, ст.ст. З, 22 КПК України.

Замість особи
цивільного позивача у вироку чомусь вказано, що шкода заподіяна потерпілому,
хоча таким у справі ніхто не визнавався. Тому при новому розгляді справи слід
належним чином зясувати чи являється товариству
"Або-Мікс" м. Коломия правонаступником ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_8" і в залежності
від встановленого розміру матеріальної шкоди вирішити цивільний позов.

З врахуванням
наведеного апеляція засудженого ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2
підлягає до часткового задоволення.

Як видно, суд
першої інстанції не тільки не усунув зазначені неповноту та однобічність
досудового слідства, але й у процесі розгляду справи допустив істотні порушення
кримінально-процесуального закону, належним
чином не перевірив достовірність доказів у справі, надав перевагу одним
доказам над іншими, що позбавило суд можливості постановити законний і
обґрунтований вирок.

Оскільки ці
порушення суд мав можливість усунути у судовому засіданні, в тому числі шляхом
направлення органу досудового слідства окремих доручень в порядку ст.. 315-1 КПК України,
вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись ст..ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

5

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду від 19 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_1скасувати, кримінальну справу
направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.