ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5 ОСОБА_6

ознайомившись з касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, останній раз 02.02.2010 за ч. 1 ст. 296, ст.ст. 128, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 27.12.2012 умовно-достроково на 1 рік 2 місяців 8 днів, уродженця села Успенівка Саратського району Одеської області, мешканця АДРЕСА_1,

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- на підставі ст. 71 КК України остаточно за сукупністю вироків на 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 6862,98 і 50 000 грн та 5000 грн витрат на правову допомогу.

Згідно вироку, ОСОБА_1 в ніч на 03.01.2014 в стані алкогольного сп'яніння в квартирі АДРЕСА_2 побив ОСОБА_2, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження, від чого вона втратила свідомість, та ОСОБА_3, якого ще й ударив кухонним ножем в груди, умисно вбивши його, після чого заволодів ювелірними виробами і мобільним телефоном потерпілих загальною вартістю 820 грн.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини засудженого та справедливість призначеного йому покарання у касаційній скарзі не оспорюються, а доводи прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону безпідставні.

Як вбачається з оскарженого вироку суду, судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався за участю потерпілої ОСОБА_2, внаслідок чого відсутність останньої в підготовчому судовому засіданні не є істотним порушенням кримінального процесуального закону. До того ж, довід прокурора в касаційній скарзі про те, що потерпілу не повідомили належним чином про час, дату і місце підготовчого судового засідання ґрунтується на припущенні, тоді як ОСОБА_2 про таке порушення її прав не заявляла та не заявляє. При цьому посилання в касаційній скарзі на положення ст. 325 КПК України безпідставне, оскільки вказана норма закону стосується іншої стадії судового провадження, а саме - судового розгляду.

Частина 4 статті 291 КПК України дійсно забороняє надання суду інших матеріалів кримінального провадження, крім обвинувального акту та додатків, визначених вказаною нормою закону. Усупереч цим вимогам Білгород-Дністровська міжрайонна прокуратура Одеської області направила вказані «інші матеріали» за відсутності відповідного судового запиту.

В касаційній скарзі відсутні посилання на норми закону, які порушив при цьому суд і як ці порушення вплинули на обґрунтованість, законність чи справедливість вироку.

Прокурор стверджує, що у вироку суд послався на докази, які містяться у томі 2, тоді як матеріали досудового розслідування зібрані в одному томі.

Цей довід також не обґрунтований, оскільки матеріали судового провадження формуються не тільки з матеріалів досудового розслідування. Якщо ж суд допустив описку, то вона підлягає виправленню у порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

Крім того, в апеляційному порядку прокурор оскаржував вирок місцевого суду тільки з однієї підстави, вважаючи, що кримінальне провадження повинно було розглядатися судом присяжних.

Отже, жодний з вищезазначених доводів касаційної скарги, в тому числі й щодо зайвої кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України, не був предметом апеляційного розгляду.

За таких обставин, за змістом ч. 1 ст. 424, ст. 433 КПК України, вказані судові рішення не можуть бути оскаржені в касаційному порядку з підстав, зазначених в скарзі прокурора. Питання ж про незаконний склад суду та наявність підстав для розгляду провадження судом присяжних в касаційній скарзі не порушується.

Зважаючи на зазначене, керуючись пп. 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року стосовно ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6