ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді: Гриновецького
Б.М.,

суддів: Томенчука
Б.М., Хруняка Є.В.,

з участю
секретаря Карпець
О.А.,

прокурора: Левенець
Я.І.,

захисників: ОСОБА_1.,
ОСОБА_2.,

розглянувши
кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця і жителя с. Яблунька Богородчанського району, українця, громадянина
України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого та

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, уродженця і жителя с. Дзвиняч Богородчанського району, українця,
громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого,
несудимого

Справа № 11-6 /2008 р. Головуючий у І
інстанції Могила А.Б.

Категорія
ст. 307 ч.3 КК
України Доповідач:
Гриновецький Б.М.

2

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч.3 КК України
(далі КК)

встановила:

Вироком
Богородчанського районного суду ОСОБА_3. та ОСОБА_4. засуджено за ст. 307 ч.3
КК із застосуванням ст. 69 КК до позбавлення волі на 5 років без
конфіскації майна.

На підставі ст.
75 КК обох звільнено від покарання з іспитовим строком на 2 роки.

За
вироком ОСОБА_3 і ОСОБА_4було визнано винуватими у незаконному придбанні,
зберіганні з метою збуту та в збуті за попередньою змовою групою осіб 36, 32 г
психотропної речовини - амфітаміну,
що є особливо великим розміром.

В
поданій апеляції прокурор оспорив м'якість призначеного засудженим ОСОБА_3 і
ОСОБА_4покарання і необґрунтованість їх звільнення від покарання.

Провівши
судове слідство в частині призначення і звільнення засуджених від покарання,
колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування вироку внаслідок
необґрунтованості призначеного покарання і звільнення ОСОБА_3 і ОСОБА_4від його
відбуття.

Фактичні
обставини події, винуватість і кваліфікація дій засуджених в апеляції не
оспорюються, тому в цій частині вирок суду не перевіряється. За такої обставини
кваліфікацію дій ОСОБА_3. та ОСОБА_4. за ст. 307 ч.3 КК слід вважати правильною.

Разом з
тим, при призначенні покарання та звільненні засуджених від його відбуття, суд
не дотримав вимог ст. ст. 65, 75
КК та керівних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України щодо призначення
покарань і звільнення від нього.

Суд
недостатньо врахував значну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 і
ОСОБА_4злочину, не взяв до уваги те, що ними вчинено особливо тяжкий злочин.

Колегія
суддів вважає обґрунтованим застосування судом першої інстанції ст. 69 КК до
основного покарання, оскільки є ряд пом'якшуючих покарання засуджених обставин.

Разом з
тим, вказані пом'якшуючі обставини є недостатніми для звільнення ОСОБА_3 і
ОСОБА_4від основного і додаткового покарання на підставі ст. 75 КК. Тому вирок
в частіші покарання та звільнення від нього підлягає скасуванню.

Призначаючи
покарання, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4вчинено особливо
тяжкий злочин.

Як
пом'якшуючі їх покарання обставини та даними про їх особу, які пом'якшують
покарання, колегія суддів враховує те, що вони вчинили злочин вперше, щиро
розкаялись в

3

вчиненому, позитивно характеризуються, сприяли досудовому
і судовому слідству, допомагають в утриманні близьких родичів, мають
незадовільний стан здоров'я та незадовільний матеріальний стан.

Вказані
обставини та дані про особу винних пом'якшують їх покарання та істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, що на переконання апеляційного суду є
підставою для застосування до їх покарання ст. 69 КК і переходу до реального,
але більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в ст. 307 ч.3 КК.

Беручи
до уваги те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 під час досудового слідства перебували під
вартою, колегія суддів прийшла до висновку, що їх перевиховання буде можливим
при призначенні їм покарання у виді обмеження волі, що буде необхідним і
достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів.

Для
звільнення підсудних від додаткового покарання у виді конфіскації майна немає
достатніх й необхідних підстав.

За наведених
обставин апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Підстав для
інших змін вироку не виявлено.

Керуючись ст.
ст. 323, 324, 378 КПК
України, колегія суддів, -

засудила:

Апеляцію
прокурора задовольнити частково.

Вирок
Богородчанського районного суду від 22.10.2007
року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині їх покарання та звільнення від
його відбування скасувати.

ОСОБА_3
за ст. 307 ч.3 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України призначити обмеження волі на 3 роки з
конфіскацією належного йому на праві приватної власності майна;

ОСОБА_4
за ст. 307 ч.3 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України призначити обмеження волі на 3 роки з
конфіскацією належного йому на праві приватної власності майна.

Зарахувати
ОСОБА_3. і ОСОБА_4. у відбуте покарання терміни перебування ними під вартою з
розрахунку 1 день під
вартою за 2 дні
обмеження волі: ОСОБА_3. -
з 5.04.2007 року по 22.10.2007 року, ОСОБА_4. - з 30.03.2007 року по 22.10.2007 року.

Запобіжні заходи
засудженим обрати підписку про невиїзд.

В решті
вирок суду першої інстанції залишити без змін.

4

Вирок
апеляційного суду може бути оскаржений до Верховного суду України на протязі
одного місяця з моменту його проголошення.