У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду України в складі:

головуючого - судді

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Пошви Б.М.,

за участю прокурора

Яковенко Р.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві 30 січня 2007
року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8
листопада 2006 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянина України, українця, працюючого
робочим ВАТ "Дніпрошина", мешканця с. Новомиколаївка
Дніпропетровського району Дніпропетровської області, раніше судимого:

- 27.09.2003р. за ст. 296ч.4, 69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення
волі,

·
за ч. 2 п. 2 ст. 115 КК
України - на 14 років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, громадянку України,

працюючу ІНФОРМАЦІЯ_3 ДП ВО "ЮМЗ" ім. Макарова, мешканку с.
Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, раніше не
судиму

- за ч.1 ст. 126 КК України на 1
(один) рік виправних робіт з утриманням в доход держави 20% її заробітку.

В строк відбування ОСОБА_2 покарання
зараховано час перебування її під вартою з 26 травня 2006 року по 30 жовтня
2006р., і вона звільнена від призначеного покарання в зв'язку з його відбуттям.

За вироком суду ОСОБА_2 визнана винуватою в умисному завданні побоїв своєму
малолітньому сину ОСОБА_3, а ОСОБА_1 - в
умисному вбивстві цієї малолітньої
дитини за наступних обставин.

З лютого 2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних
відносинах і проживали в квартирі АДРЕСА_1.
Разом з ними мешкав і син ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження.

25 травня 2006 року у вечірній час між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на подвір'ї
будинку НОМЕР_1 житлового масиву
"Гранітний" під час вживання
спиртних напоїв виникла сварка. Після цього вони пішли додому. У цей же день
близько 23 год. між ними на кухні квартири знову виникла сварка, і ОСОБА_2
заявила про свій намір забрати дитину і піти жити до своїх батьків. Після цього
вона пішла у кімнату, де знаходився її малолітній син ОСОБА_3. Туди зайшов і
ОСОБА_1 У цей час дитина стала плакати,
і ОСОБА_2, з метою нанесення дитині побоїв, шкіряним ременем з металевими
деталями не менше ніж три рази вдарила малолітнього сина по тулубу, завдавши
йому фізичного болю. В цей момент у ОСОБА_1, який вважав, що малолітня дитина є
причиною того, що у нього не складаються стосунки з ОСОБА_2, виник умисел на
вбивство дитини на ґрунті виниклих
неприязних відносин до неї. Для цього
він схопив дитину рукою за шию і, відштовхнувши ОСОБА_2, яка впала, виніс
ОСОБА_3 на балкон квартири, розташованої на другому поверсі будинку, звідки, з
метою позбавлення його життя, викинув дитину на вулицю. В результаті зазначених
дій ОСОБА_1 малолітньому ОСОБА_3 була заподіяна
тупа сумісна травма тіла у виді закритої
черепно-мозкової травми з численними переломами кісток основи і склепіння
черепу, крововиливів у м'які тканини
голови, синців і саден на голові,
закритої тупої травми тулубу з розривом нижньої вени, струсу тіла з
крововиливами в легені, праве передсердя, печінку та у виді інших пошкоджень.
Смерть дитини настала від сумісної тупої травми тіла, що супроводжувалась
закритою черепно-мозковою травмою і закритою тупою травмою тулуба з розвитком
шоку.

У касаційній скарзі і доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1
посилається на те, що дитину він не вбивав, явку з повинною та показання, в
яких визнавав свою вину, давав на досудовому слідстві під впливом незаконних
методів - застосування до нього фізичного насильства і морального тиску
працівниками міліції. Вказує на те, що ОСОБА_2 обмовила його у вчиненні
злочину, сама давала по справі непослідовні показання, на що не звернув увагу
суд і безпідставно поклав ці показання в основу вироку. Не погоджується з тим,
що до кримінальної відповідальності за вбивство дитини не притягнута ОСОБА_2
Зазначає, що по справі було порушено його право на захист, оскільки адвокат
його фактично не захищав. З урахуванням викладеного, просить вирок суду
скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд.

Вирок щодо ОСОБА_2 у касаційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку та
безпідставність касаційної скарги засудженого ОСОБА_1, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі і
доповненнях до неї, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні умисного вбивства малолітньої дитини
відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю доказів,
розглянутих у судовому засіданні, наведених у вироку і належно оцінених
судом, і є правильним.

Так, з матеріалів справи видно, що про
вчинення вбивства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження,
правоохоронні органи повідомив 26
травня 2006 року батько засудженого ОСОБА_1, якому це стало відомо від
дружини. При огляді зазначеного ним
місця проживання його сина - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в їх квартирі на
полу кімнати біля балкону був виявлений труп дитини зі слідами тілесних
ушкоджень та з квартири вилучено шкіряний ремінь із металевими заклепками.

Як зазначала у своїх поясненнях і
показаннях під час досудового слідства і в суді
мати засудженого - свідок ОСОБА_4, вдень
26.05.2006р. син, прийшовши до неї зі своєю співмешканкою ОСОБА_2, на вимогу
останньої говорити матері правду повідомив їй, що вбив сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

ОСОБА_2 в своїх первинних
поясненнях органам дізнання 26.05.2006р. і в подальшому при допитах під час
досудового слідства і в судовому засіданні послідовно вказувала, що ОСОБА_1, з яким вона
проживала однією сім'єю протягом півроку, погано ставився до її сина, часто,
перебуваючи у нетверезому стані, бив його. 25.05.2006р. після вживання
алкогольних напоїв із сусідами ОСОБА_1 побив її вдень в їх присутності, а
потім і ввечері вдома, на що вона
заявила ОСОБА_1, що з дитиною покине його. Оскільки син плакав, вона
побила його, вдаривши декілька разів
шкіряним ременем по тілу. Після цього ОСОБА_1, відштовхнувши її, забрав у неї
дитину, яку взяв рукою за шию і виніс на балкон. Повернувшись з балкону без
дитини, він забрав її - ОСОБА_2
з кімнати і не пускав туди, але під ранок вона чула, як він виходив на
вулицю і щось приніс до кімнати з балконом. У подальшому виявилось, що це було
тіло її сина. Про смерть дитини вона дізналася вранці 26.05.2006р. від ОСОБА_1, який визнав, що
вдарив дитину по голові і кинув з балкона.

Зазначені показання ОСОБА_2 підтвердила при
відтворенні обстановки та обставин події, при очній ставці з ОСОБА_1

Деякі неточності в показаннях ОСОБА_2 суд правильно
визнав такими, що не впливають на достовірність її показань по суті справи,
оскільки пов'язані з її емоційним станом після вчиненого злочину і суб'єктивним сприйняттям подій.

Крім того, суд обґрунтовано визнав
зазначені вище і наведені у вироку суду показання ОСОБА_2 достовірними,
оскільки вони знайшли підтвердження іншими дослідженими по справі доказами,
зокрема: даними, що характеризують ставлення ОСОБА_2 до сина, згідно з
якими ОСОБА_2 характеризується
як мати, що піклувалася про сина, доглядала його, до кінця 2005 року (тобто, часу, коли
зійшлася з ОСОБА_1) регулярно показувала лікарям, виконувала всі їх
призначення й рекомендації з догляду за дитиною, яка розвивалась нормально;
показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 про негативне
ставлення ОСОБА_1 до дитини і застосування ним до ОСОБА_3 фізичної сили;
показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про перебування
25.05.2006р. ОСОБА_1 у нетверезому стані і побиття ним ОСОБА_2 під час їх
сварки; даними явки з повинною і поясненнями ОСОБА_1 від 26.05.2006р.
в частині визнання ним того, що ОСОБА_2
увечері 25.05.2006р. побила сина ременем, а він убив дитину, викинувши
її з балкону; висновками судово-медичної експертизи, за якими на тілі трупа ОСОБА_3 виявлені тілесні
ушкодження різного строку давності, у тому числі синці на тулубі, які могли
виникнути 25.05.2006р. від дії наданого на дослідження шкіряного ременя із
заклепками, а також виявлені сумісна тупа травма тіла (закрита черепно-мозкова
травма з переломами кісток склепіння та основи черепу, закрита тупа травма
тулубу з розривом вени) і ознаки струсу тіла, які могли виникнути у нетривалий
проміжок часу перед смертю дитини в результаті ударів тупими твердими
предметами чи ударів об такі, можливо, й при падінні тіла головою вниз з
великої висоти (другого поверху) на м'який грунт (траву під балконом квартири),
що потягло смерть від зазначених ушкоджень з розвитком шоку.

Сукупність наведених у вироку доказів
свідчить про те, що ОСОБА_2, не заперечуючи і своєї вини в побитті
сина ременем, давала достовірні показання щодо дій ОСОБА_1 по вбивству її
сина ОСОБА_3, і при цьому не мала підстав для обмови засудженого ОСОБА_1.

Твердження засудженого ОСОБА_1 у касаційній
скарзі про те, що він обмовив себе у явці з повинною і первинних поясненнях під
впливом незаконних методів - насильства з боку працівників міліції, є
безпідставними. Це твердження перевірялось
як органами прокуратури з винесенням постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи щодо працівників міліції
(матеріали перевірки містяться у справі), так і судом, який на підставі ретельного
дослідження всіх доказів і показань ОСОБА_1 дійшов
правильного висновку про надуманість зазначеного твердження, навівши
відповідні обґрунтування такого висновку
у вироку суду. З цим висновком
погоджується і колегія суддів.

Таким чином, суд належно оцінив усі
докази по справі і обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 в умисному
вбивстві малолітньої дитини. Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч.2 п. 2 ст.
115 КК України є правильною.

Підстав вважати, що вбивство дитини
вчинила і ОСОБА_2, як про це зазначається у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1, по справі не
встановлено, оскільки зібрані й досліджені по справі докази не підтверджують
цього.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну
вироку, по справі не встановлено.

Доводи ОСОБА_1 у касаційній
скарзі про те, що його захисник -
адвокат ОСОБА_11 не здійснював його захисту належним чином, чим було
порушено його право на захист, спростовуються
матеріалами справи. Як видно зі справи, ОСОБА_1 неодноразово роз'яснювалось право на захист,
він просив, щоб його захищав саме адвокат ОСОБА_11, проти участі
цього захисника у справі він не заперечував ні під час досудового слідства, ні
в суді, про заміну захисника не просив. Даних про те, що захисник
недобросовісно здійснював захист ОСОБА_1, у справі немає.

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог
ст. 65 КК України в межах санкції статті КК України, за якою його засуджено, з
урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, обставин,
що пом'якшують та обтяжують покарання.

Це покарання є необхідним і достатнім
для виправлення ОСОБА_1 і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав для
скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд, як про це
просить засуджений у касаційній скарзі, або для зміни вироку колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1
- без зміни.

Судді:

Кармазін Ю.М.
Кліменко М.Р.
Пошва Б.М.