ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 19 лютого 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_9.,

встановив:

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу обґрунтовано невідповідністю призначеного за вироком суду покарання внаслідок м'якості у зв'язку з безпідставним звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України. Вказав на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, оскільки апеляційну скаргу прокурора фактично не було розглянуто, викладені в ній твердження не спростовані, зокрема й щодо невідповідності призначеного покарання. Зазначив й про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність через незаконне звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі положень Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки вважає, що ОСОБА_5 не є суб'єктом амністії відповідно до вимог ст. 8 цього Закону.

ОСОБА_6, підтримуючи касаційну скаргу прокурора, вказала, що і по сьогоднішній день ОСОБА_5 допомогу по вихованню і утриманню дітей їй не надає, аліменти не сплачує, у зв'язку з чим підтримує вимогу скарги прокурора про скасування судових рішень щодо останнього із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 16 квітня 2014 року засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк один рік з відрахуванням 15% заробітної плати у дохід держави. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2014 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без зміни. Цією ж ухвалою засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком суду від 16 квітня 2014 року, на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 14 червня 2011 року ОСОБА_5 зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2011 року і до їх повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, починаючи з 20 серпня 2013 року, ОСОБА_5 злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей (аліментів), так як маючи постійне місце роботи та заробіток, не повідомив державного виконавця про працевлаштування, чим приховав доходи, що одержував, працюючи експедитором у ТОВ «Баядера Логістік», в результаті чого виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 20 серпня 2013 року по 28 березня 2014 року на загальну суму 3 629,03 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним законом.

Однак, суд погоджується з доводами касаційної скарги прокурора щодо порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до вимог абз. 6 п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції наведених вимог КПК України не дотримався повною мірою.

Так, в апеляційній скарзі прокурора наголошувалось на невідповідності призначеного покарання ОСОБА_5 внаслідок м'якості через звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_5 вчинив умисний злочин щодо двох малолітніх дітей, маючи постійне місце роботи, протягом тривалого часу не повідомляв державного виконавця про своє працевлаштування, заборгованість по аліментам так і не сплатив. Крім того, призначене судом першої інстанції покарання у виді виправних робіт із відрахуванням у дохід держави 15% його заробітку є справедливим покаранням, таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та повною мірою сприяло б його виправленню і попередженню вчинення нових злочинів.

Втім, на вказані доводи апеляційної скарги прокурора висновки суду апеляційної інстанції звелись до загальних формулювань, зокрема того, що застосування положень ст. 75 КК України відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу ОСОБА_5, який працює, має на утриманні неповнолітню дитину, щиро кається, що є явно недостатнім вважати таке рішення суду мотивованим.

Погоджується суд касаційної інстанції і з посиланнями у скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв'язку із застосуванням до ОСОБА_5 положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вимога прокурора ґрунтується на тому, що відповідно до п. «г» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб, які мають дітей, яким не виповнилось 18 років, і вчинили злочини, що посягають на охоронювані законом права та інтереси цих дітей, тому до ОСОБА_5, який злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, не можуть бути застосовані положення вказаного Закону.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід постановити законне і обґрунтоване судове рішення, із врахуванням наведеного в даній ухвалі.

Керуючись ст.ст. 376, 436, 438 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3