Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула 24 липня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Патринці, Камянець-Подільського р-ну, Хмельницької обл., мешканця АДРЕСА_1, судимого вироком Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 30 серпня 2014 року о 23 год, за попередньою змовою з ОСОБА_2, проник до будинку на території домоволодіння АДРЕСА_2 та викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_3 на загальну суму 3398 грн.

Вироком суду також засуджено ОСОБА_2, судові рішення відносно якого не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року вирок суду змінено. Постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

У касаційній скарзі засуджений не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції та ставить питання про її перегляд. Стверджує, що судом не взято до уваги те, що його молодший брат , який є інвалідом першої групи потребує постійної сторонньої допомоги, яку надати може лише він, оскільки його батько та брат перебувають в зоні проведення антитерористичної операції. З огляду на зазначене, на думку засудженого, суд безпідставно не звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судове рішення в цій частині не переглядає.

Як убачається з копії ухвали суду апеляційної інстанції, засуджений звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Як обґрунтовано зазначено судом, при призначені засудженому покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом'якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, передбачених ст. 67 КК України.

Разом з тим, колегією суддів було зазначено, що суд першої інстанції у достатній мірі не взяв до уваги те, що на утриманні у ОСОБА_1 знаходився молодший брат, ІНФОРМАЦІЯ_4, інвалід 1-ї групи, який потребує постійного догляду, однак його батько та брат проходять військову службу у зоні антитерористичної операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне

покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, підстав для звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням суд не знайшов та зазначив, що враховуючи те, що засуджений після звільнення його від невідбутої частини покарання на підставі ЗУ «Про амністію» на шлях виправлення не став та знову вчинив злочину проти власності, виправлення його можливе лише за умови ізоляції від суспільства.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України з наведенням підстав, з яких апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині застосування до нього положень ст. 75 КК України визнано необґрунтованою.

Із вказаними висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів та не вбачає підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року щодо нього.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4