Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,

суддів: ОСОБА_13, ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_15,

розглянула в режимі відеоконференції в судовому засіданні 24 березня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року.

Вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 186 КК - на строк 5 років;

- за ч. 3 ст. 187 КК - на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 4 ст. 187 КК - на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

За цим же вироком також засуджено ОСОБА_3, судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оспорюються.

Стягнуто із засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Промтехкомп» 17 008 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_4 541 698 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

19 квітня 2010 року близько 21.00 год. ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 проник до приміщення офісу ТОВ «Аккад», розташованого на вул. Гусенка, 50 у м. Дніпропетровську, після чого, застосувавши до потерпілого ОСОБА_5 насильство, яке не було небезпечним для його життя і здоров'я, викрав належні вищезазначеному товариству гроші в розмірі 14 093 грн.

11 вересня 2010 року близько 21.00 год. ОСОБА_1 проник до приміщення офісу ПМТО «Комплект», розташованого на вул. Плеханова, 18 - Б у м. Дніпропетровську, після чого, погрожуючи застосувати до потерпілого ОСОБА_6 насильство, небезпечне для життя і здоров'я, а саме демонструючи пістолет і висловлюючи наміри застосувати його в разі опору, викрав належне товариству та ОСОБА_4 майно на загальну суму 542 498, 14 грн, що є особливо великим розміром.

12 лютого 2011 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 проник до приміщення офісу ТОВ «Промтехкомп», розташованого на вул. Степана Разіна, 71 у м. Дніпропетровську, після чого, погрожуючи застосувати до потерпілого ОСОБА_7 насильство, небезпечне для життя й здоров'я потерпілого, а саме демонструючи пістолет і висловлюючи наміри застосувати його в разі опору, викрав належне товариству майно вартістю 280 грн.

У касаційних скаргах засуджений та захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуальнго закону та неправильне застосування кримінального закону, просять постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення скасувати і направити справу на додаткове розслідування. Обґрунтовуючи свої вимоги, заперечують його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту досудового й судового слідства. Крім того, засуджений стверджує, що на стадії досудового слідства працівники міліції застосовували до нього фізичне насильство. Також скаржники наголошуть на тому, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційних скарг, пояснення прокурора, який вважав, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг немає з огляду на нижченаведене.

Зі скарг убачається, що засуджений та захисник оскаржують правильність установлення судом фактичних обставин справи. Проте ці обставини відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року перегляду в касаційному порядку не підлягають. Касаційний суд також не перевіряє вироків та ухвал щодо неповноти й однобічності досудового та судового слідства.

За ст. 323 цього Кодексу вирок є обґрунтованим, якщо його постановлено на підставі матеріалів, повно зібраних, усебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість підсудного у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку має бути проаналізовано й оцінено всі розглянуті в судовому засіданні докази, які можуть як підтверджувати висновок суду, так і спростовувати його.

Цих вимог закону суд дотримався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК, та правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими сукупністю розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Зокрема, за епізодом відкритого викрадення майна ТОВ «Аккад» ці висновки підтверджуються показаннями: потерпілого ОСОБА_8, який зазначав, що 19 квітня 2010 року двоє невідомих осіб у масках увірвались у приміщення товариства і зв'язали його; потерпілого ОСОБА_9, котрий указував, що із сейфу викрали гроші та печатку ТОВ «Люксембург Консалтинг Групп». Крім того, у ході проведення обшуку 20 травня 11 року за місцем проживання ОСОБА_3 було знайдено вищезазначену печатку, а виявлений на внутрішній поверхні скла вхідних дверей ТОВ «Аккад» слід пальця руки відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз № 70/15/2437, № 70/15/2440 від 30 вересня та 30 жовтня 2011 року міг залишити ОСОБА_1

За епізодом розбійного нападу на офіс ПМТО «Комплект» винуватість засудженого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6, даними в судовому засіданні, про те, що 11 вересня 2010 року раніше знайомий йому ОСОБА_1, погрожуючи пістолетом, увірвався у приміщення офісу, повалив його на землю і зв'язав. Аналогічні показання потерпілий давав 28 вересня 2011 року під час очної ставки із засудженим та 26 жовтня 2011 року під час проведення відтворення обстановки й обставин події.

За епізодом розбійного нападу на офіс ТОВ «Промтехкомп» винуватість ОСОБА_1 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7, даними в судовому засіданні, про те, що ввечері 12 лютого 2011 року засуджений підходив до нього і намагався завести бесіду, а через деякий час цього ж дня, коли всі залишили приміщення офісу, ОСОБА_1 повернувся і, погрожуючи пістолетом, вчинив розбійний напад. Аналогічні показання потерпілий давав 28 вересня 2011 року під час очної ставки із засудженим та 01 листопада 2011 року під час проведення відтворення обстановки й обставин події. Сумніватись у достовірності показань потерпілих у суду не було підстав, оскільки вони є детальними та послідовними, незмінними по суті протягом усього досудового й судового слідства.

Усі наведені докази повною мірою узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Разом із цим, доводи засудженого про те, що на стадії досудового слідства працівники міліції застосовували до нього фізичне насильство, є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 з моменту його затримання (25 серпня 2011 року) представляла захисник ОСОБА_11 Під час допитів у якості підозрюваного, а потім - і обвинуваченого засуджений відмовлявся давати показання на підставі ст. 63 Конституції України. Також під час досудового слідства останній не звертався із заявами про застосування до нього фізичного чи психічного насильства, а об'єктивні дані про це в матеріалах справи відсутні.

Крім того, зазначені доводи, на які в касаційних скаргах посилаються засуджений та захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Суд ретельно їх з'ясував і мотивовано відмовив у задоволенні цих доводів, навівши аргументи, що ґрунтуються на матеріалах справи.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Оскільки кримінальний закон застосовано судом правильно й істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, касаційні скарги засудженого та захисника задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14