Справа № 1 - 42/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого
- судді Савченка
А.Г.

при
секретарях Бондаренко
С.Л., Ренченко К.В.,

Федорченко Л.В.

за участю
прокурора Гаер и ш М.С.

захисника ОСОБА_3

підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
суду в м. Полтаві 30 березня 2007 року кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця і мешканця АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, освіта неповна середня, ніде не працює,
судимого

7 травня 1996 року Київським
районним судом м. Полтави за ч. 1
ст. 145, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ч. З ст. 81, ч. 2 ст. 140, 42 КК України (в
редакції 1960 року) на
шість років позбавлення волі, звільненого 24
січня 2001 року по
відбуттю строку покарання;

8 жовтня 2001 року Київським
районним судом м. Полтави за ч. З ст. 185,
ч. 2 ст. 140, 42 КК України (в
редакції 1960 року) на
три роки позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на 11 місяців

у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 2 ст. 187, ч. З ст. 357 КК України та

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженця і мешканця АДРЕСА_2, українця, громадянина України, освіта неповна
середня, розлученого, ніде не працює, судимого

16 вересня 1997
року за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, 42 КК України (в
редакції 1960 року) на
два роки шість місяців позбавлення волі, звільненого 18 жовтня 1999 року по відбуттю
строку покарання;

З жовтня 2000 року за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, 42 КК України (в
редакції 1960 року) на
три роки шість місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на 1 рік 24 дні,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 187 та ч. З ст. 357 КК України,

встановив:

2

Епізод № 1. В один із днів
початку листопада 2003 року
підсудний ОСОБА_2. без передбаченого
законом дозволу придбав шляхом привласнення знайденого біля будинку АДРЕСА_3 пістолет, який
привласнив та носив при собі. Згідно висновку судово-балістичної експертизи від
14 лютого 2004 року знайдений
ним пістолет являється нестандартною короткоствольною
вогнепальною зброєю бокового бою, пристосованою для проведення пострілів
спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм, виготовлений
саморобним способом та придатний для проведення пострілів.

Цей пістолет 8 грудня 2003 року він збув
особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Епізод № 2. В період з 25 по 27 листопада 2003 року, він же
повторно, таємно викрав з підсобного приміщення по вулиці АДРЕСА_4 бідон
вартістю 60 грн.,
мішок з картоплею вартістю 35
грн. ваги шайкові вартістю 100
грн. та інше майно, яке належить потерпілому ОСОБА_4, завдавши йому збитку
на суму 235 грн.

Епізод № 3. Він же 27-28 листопада 2003 року повторно,
таємно із гаража АДРЕСА_5 викрав
чотири колеса в зборі до автомобіля вартістю 280 грн. кожне, бензобак вартістю 40 грн., сидіння до
автомобіля вартістю 120 грн. та
інше майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5, завдавши їй збитку на загальну
суму 1970 грн.

Епізод № 4. В один із днів
кінця листопада 2003 року він
же повторно з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбору стіни гаража АДРЕСА_6, проник туди,
звідки таємно викрав домкрат чорного кольору гідравлічний вартістю 30 грн., алюмінієву
кришку маховика до автомобіля вартістю 90
грн., головку блока до автомобіля вартістю 200 грн. та інше майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6, завдавши
йому збитку на загальну суму 530
грн.

Епізод № 5. 2 грудня 2003 року, приблизно
о 18 год. 30 хв.,
підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб між собою,
побачивши потерпілого ОСОБА_7, який йшов їм назустріч, вирішили вчинити на
нього напад з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством,
небезпечним для його здоров»я.

З цією метою
ОСОБА_1, представившись працівником міліції, став забирати у потерпілого
барсетку. Коли ж той не віддав і намагався її утримати, то ОСОБА_1 наніс йому
удар ногою в голову, а ОСОБА_2 двічі вдарив його палицею по голові, внаслідок
чого потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які спричинили
короткочасний розлад здоров»я. Заволодівши барсеткою потерпілого, в якій
знаходились мобільний телефон «Міцубісі-Тріумф» вартістю 600 грн., телефонна
картка вартістю 100 грн.,
магнітна корпоративна картка на 210
грн., його паспорт і інші важливі документи, гроші в сумі 700 грн. та інше
майно, підсудні з місця скоєння злочину втекли. Всього потерпілому внаслідок
заволодіння його майном було завдано збитку на загальну суму 1854 грн.

Допитані в ході
судового розгляду справи підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вину свою у вчиненні
інкримінованих їм злочинів визнали повністю. їх винуватість у вчиненні злочинів
по кожному епізоду злочинної діяльності підтверджується сукупністю зібраних по
справі доказів.

3

Епізод № 1

В ході судового
слідства підсудний ОСОБА_2 показав, що на початку листопада 2003 року біля
будинку АДРЕСА_3 він
знайшов портфель, в якому був пістолет. Розуміючи, що знайдене являється
вогнепальною зброєю, він забрав його собі і протягом певного часу носив та
зберігав без передбаченого законом дозволу. На початку грудня 2003 року він збув
пістолет своєму знайомому ОСОБА_8 В грудні того ж року, коли був затриманий за
підозрою у вчиненні інших злочинів, написав з»явлення із зізнанням, в якому
повідомив про вчинення цього злочину.

Його показання
підтверджуються з»явленням із зізнанням, яке написано ним 12 грудня 2003 року (а. с. 18 т. 3), в якому
викладені обставини незаконного придбання ним вогнепальної зброї, які повністю
відповідають показанням, що він дав в ході судового розгляду справи.

Згідно висновку
експерта № 39 від 14 лютого 2004 року (а. с. 153-154 т. 3) пістолет, який
був придбаний підсудним є нестандартною короткоствольною
вогнепальною зброєю бокового бою, пристосованою для проведення, пострілів
епортивно-мисливеькими патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм, виготовлений
саморобним способом та придатний для проведення пострілів.

Враховуючи, що
визнання підсудним ОСОБА_2 своєї вини у незаконному придбанні та володінні
вогнепальною зброєю підтверджується іншими доказами по справі, суд приймає його
показання як правдиві та покладає їх в основу його обвинувачення по цьому
епізоду злочинної діяльності.

Епізод '№ 2,

Підсудний
ОСОБА_2 показав, що в один із днів кінця листопада 2003 року з метою
крадіжки він проник в сарай, який розташований на території домогосподарства по
АДРЕСА_4, звідки викрав бідон, мішок з картоплею та двоє вагів шайкових.
Частину викраденого він збув, а іншим також розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в ході
судового слідства потерпілий ОСОБА_4 показав, що дійсно в період з 25 по 27 листопада 2003 року із його сараю
на території домогосподарства по вулиці АДРЕСА_4 було вчинена крадіжку, в ході
якої викрадено алюмінієвий бідон та мішок з картоплею, а з території двору двоє
вагів.. Внаслідок крадіжки йому було завдано збитку на загальну суму 235 грн.

Із досліджених в
ході судового слідства показань свідка. ОСОБА_9 (а. с 57 т.З) слідує, що в кінці листопада 2003 року до нього
додому прийшов підсудний і запропонував купити у нього алюмінієвий бідон, на що
він погодився і заплатив йому 30
грн.

Аналізуючи
наведені докази, суд приходить до висновку, що визнання підсудним ОСОБА_2 своєї
вини по цьому епізоду злочинної діяльності підтверджується іншими доказами по
справі, а тому суд визнає його показання як правдиві та покладає їх в основу
його обвинувачення та доведеності вини у вчиненому.

Епізод № 3.

4

По епізоду
крадіжки чужого майна у потерпілої ОСОБА_10 підсудний ОСОБА_2 також повністю
визнав свою вину у вчиненому і показав, що в один із днів кінця листопада 2003 року із гаража АДРЕСА_5 він викрав
чотири колеса в зборі до автомобіля, бензобак, сидіння до автомобіля та інше
майно. В гараж він проник через ворота, зірвавши на них навісний та шпуговий
замки.

Із досліджених в
ході судового слідства показань потерпілої ОСОБА_10 (а. с. 72 т. 3) слідує, що 28 листопада 2003 року, приблизно
о 10 год., вона
підійшла до свого гаража, який розташований в кооперативі «Ассоль» і виявила, що
навісні замки на воротах зірвані і двері лише причинені. Коли зайшла в гараж,
то виявила, що було викрадено чотири колеса в зборі до автомобіля, бензобак,
сидіння до автомобіля та інше майно. Внаслідок крадіжки їй було завдано збитку
на загальну суму 2170 грн.

Про вчинення
злочину вона зразу ж повідомила в Октябрський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області, подавши туди письмову заяву про це (а. с. 66 т. 3).

Згідно протоколу
огляду від 18 листопада
2003 року (а.
с. 68-69 т. 3) на
вхідних в гараж дверях відсутній замок і двері в ньому відчинені. На
автомобілі, який знаходиться в гаражі відсутній бензобак і чотири колеса.

В ході
проведення обшуку 11 листопада
2003 року у
громадянина ОСОБА_8 (а. с. 104
т. 3) було
виявлено колесо в зібраному стані, заднє сидіння та спинка до заднього сидіння
автомобіля ВАЗ, які йому збув підсудний ОСОБА_2

Допитаний в ході
судового слідства свідок ОСОБА_8 показав, що приблизно в кінці листопада 2003 року до нього
додому прийшов підсудний ОСОБА_2 з своїм товаришем, приніс акумулятор і
запропонував його купити. Оскільки він відмовився, то останній попросив
допомогти йому продати акумулятор. Він погодився і відніс цей акумулятор своєму
сусідові ОСОБА_11, який купив акумулятор і віддав за нього гроші в сумі 60 грн., які він
передав підсудному. В той же день він у підсудного придбав сидіння до
автомобіля і колесо в зборі, які зберігав у себе вдома в гаражі до їх вилучення
працівниками міліції, не знаючи про те, що вони крадені.

Із досліджених в
ході судового слідства показань свідка ОСОБА_11 (а. с. 111 т. 3) слідує, що на
початку грудня 2003 року до
нього додому прийшов його знайомий ОСОБА_8 і запропонував купити акумулятор, який
йому приніс знайомий. Він погодився і купив цей акумулятор за 60 грн. При цьому
він бачив тих осіб, які принесли цей акумулятор. Про те, що придбаний ним
акумулятор був викрадений він не знав і не здогадувався аж доки про це у нього
не запитали працівники міліції, яким він його й видав.

Згідно висновку
товарознавчої експертизи від 18
травня 2004 року № В-1334/8 (а. с. 171 т. 3) вартість колеса
в зборі становить 90 грн.,
спинки та сидіння - 120 грн., а
акумуляторної батареї «Midak» -180
грн.

Аналіз наведених
доказів дає підстави суду вважати доведеною вину підсудного ОСОБА_2 у вчиненні
цього злочину, оскільки визнання ним своєї вини повністю підтверджується
дослідженими в ході судового слідства доказами.

Епізод М 4.

5

Підсудний
ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні крадіжки із гаража АДРЕСА_6 і показав, що
дійсно в один із днів кінця листопада 2003
року він з метою крадіжки, шляхом розбору стіни гаража проник у нього і
викрав звідти домкрат чорного кольору гідравлічний, алюмінієву кришку маховика
до автомобіля, головку блока до автомобіля та інше майно, яким розпорядився на
власний розсуд.

Допитаний в ході
судового слідства потерпілий ОСОБА_6 показав, що в
кінці листопада 2003 року він
виявив, що стіна в його гаражі була розібрана і з гаража були викрадені домкрат
чорного кольору гідравлічний, алюмінієва кришка маховика до автомобіля, головка
блока до автомобіля та інше майно. Внаслідок крадіжки йому було завдано збитку
на загальну суму 530 грн.

Аналізуючи
наведені докази, суд вважає, що оскільки показання підсудного, в яких він
визнає свою вину у вчиненні злочину узгоджуються з іншими доказами по справі і
їм не суперечать, вони зібрані в установленому законом порядку, то суд визнає
їх правдивими і покладає в основу доведеності його вини.

Епізод № 5.

Підсудні ОСОБА_2
та ОСОБА_1 в ході судового слідства визнали себе винуватими у вчиненні
розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_7 і кожний окремо показали, що 2 грудня 2003 року, приблизно
о 18 год. ЗО хв.,
вони, побачивши потерпілого, який ішов їм назустріч, вирішили вчинити напад з
метою заволодіння його майном. З цією метою ОСОБА_1, представившись працівником
міліції, зажадав пред»явити документи і став забирати у нього барсетку, яку той
тримав в руках. Коли ж потерпілий не відпустив її, то ОСОБА_1 наніс йому удар
ногою в голову, а ОСОБА_2 двічі вдарив його палицею по голові. Заволодівши
барсеткою потерпілого, вони оглянули її вмістиме і побачили, що в ній
знаходились мобільний телефон «Міцубісі-Тріумф», телефонна картка, магнітна
корпоративна картка, паспорт і інші документи потерпілого, а також гроші в сумі
700 грн. та
інше майно. З викраденим вони втекли з місця скоєння злочину та розпорядились
ним на власний розсуд, продавши при цьому мобільний телефон знайомому ОСОБА_2
та викинувши частину речей, які для них цінності не представляли.

їх винуватість у
вчиненні розбійного нападу підтверджується також дослідженими в ході судового
слідства показаннями потерпілого ОСОБА_7 (а. с. 18-20, 36 т. 1), які повністю підтверджують
обставини розбійного нападу, вчиненого підсудними і викладені ними і з яких
також вбачається, що підсудні, заволодіваючи його майном, діяли узгоджено. Коли
підсудний ОСОБА_2 не зміг сам відібрати у нього барсетку, то йому на допомогу
на прохання останнього підбіг ОСОБА_1, який зразу ж наніс удар ногою в голову,
за яким послідували удари в голову, які наносив ОСОБА_2 В барсетці знаходились
мобільний телефон «Міцубісі-Тріумф», телефонна картка, магнітна корпоративна
картка, паспорт і інші документи, а також гроші в сумі 700 грн. та інше
майно. Вирвавши з його рук барсетку, підсудні разом втекли з місця скоєння
злочину. Внаслідок вчинення щодо нього злочину йому були заподіяні легкі
тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров»я, та завдано
збитку на загальну суму 1854
грн.

Допитаний в ході
судового слідства свідок ОСОБА_9 показав, що 2 грудня 2003
року, приблизно о 20
год. 30 хв., до нього додому прийшов підсудний ОСОБА_1, якого він
знав раніше і запропонував купити мобільний телефон «Міцубісі-Тріумф»,
заявивши,

6

що він належить йому. Він погодився і
заплатив, як і просив про це підсудний, 50
грн віддавши їх зразу ж йому. Через декілька днів він продав цей телефон на
ЦКР незнайомій особі за 50 грн., оскільки
йому потрібні були гроші, а сімкарту «Джине», яка була в телефоні, залишив
собі. її він видав працівникам міліції, куди він був запрошений 10 грудня 2003 року. Про те, що
телефон був викрадений він не знав.

Із досліджених в
ході судового слідства показань свідка ОСОБА_12 (а. с. 145-146 т. 1) слідує, що 2 грудня 2003 року вона разом
з підсудними йшла по вулиці Деповській у м. Полтаві. В цей час назустріч їм
йшов потерпілий, який тримав в руках барсетку. ОСОБА_2 зразу ж пішов за ним, а
через декілька хвилин туди ж побіг і ОСОБА_1 Коли вони повернулися, то тримали
в руках барсетку, яку до цього ніс потерпілий. На брюках ОСОБА_1 була кров і на
її запитання, звідки вона взялася, той сказав, що побився з потерпілим. В її
присутності підсудні оглянули вмістиме барсетки і вона бачила, що там
знаходились мобільний телефон «Міцубісі-Тріумф», телефонна картка, магнітна
корпоративна картка, паспорт і інші документи, а також гроші в сумі 700 грн. та інше
майно. Паспорт і інші документи підсудні зразу ж викинули в річку, а інше
залишили собі. Звідти вони поїхали до знайомого ОСОБА_2, де останній продав
тому мобільний телефон за 50
грн.

Із показань
свідка ОСОБА_13, матері підсудного ОСОБА_1,
(а. с 142 т. 1) слідує, що на початку грудня 2003 року її син
приніс додому барсетку і у відповідь на її запитання, де він її взяв, пояснив,
що йому її подарували. Цю барсетку в ході досудового слідства вона видала
працівнику міліції ОСОБА_14

Останній при
допиті його в ході судового слідства підтвердив факт передачі йому барсетки
матір»ю підсудного ОСОБА_1 -
ОСОБА_13

При пред»явленні
для впізнання потерпілий ОСОБА_7 впізнав барсетку, яку передала мати підсудного
працівнику міліції, як ту, яка належить йому та якою підсудні заволоділи при
вчиненні на нього розбійного нападу 2
грудня 2003 року (а.
с. 76-77 т. 1).

Він також
впізнав сімкарту, яка знаходилась в його телефоні та якою підсудні заволоділи,
відкрито викравши його майно під час розбійного нападу на нього 2 грудня 2003 року (а. с. 108-109 т. 1).

Доказами вини
підсудних у вчиненні розбійного нападу суд визнає також їх показання, які вони
давали в ході відтворення обстановки і обставин події в ході досудового
слідства, визнаючи себе винуватими у вчиненні злочину (а. с.69-74,100-103 т. 1).

Згідно висновку
судово-медичної експертизи від 16
грудня 2003 року № 3205 (а. с. 89-95 т. 1) потерпілому
ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та синця голови,
які утворилися не менш, ніж від двохкратної дії травмуючого фактору, яким могли
бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші
предмети з подібною характеристикою, і діяли з достатньою для їх утворення
силою та в короткий проміжок часу, можливо в строк та при вищевказаних
обставинах, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров»я.

Аналізуючи
наведене, суд приходить до висновку, що підсудними за попередньою змовою між
собою було вчинено розбійний напад на потерпілого з метою заволодіння його
майном, поєднаний з насильством, яке було небезпечне для його здоров»я. Суд
вважає вину підсудних у вчиненні розбійного нападу і незаконному заволодінні
паспортом і іншими важливими особистими документами потерпілого ОСОБА_7

7

доведеною. При цьому в основу обвинувачення підсудних суд
покладає визнання ними своєї вини у вчиненні цих злочинів, оскільки воно
підтверджується сукупністю наведених вище доказів, які були зібрані у
визначеному кримінально-процесуальним законом порядку.

Суд вважає, що
дії підсудних ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за фактом нападу з метою заволодіння чужим
майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров»я потерпілого ОСОБА_7,
вчиненому за попередньою змовою групою осіб, слід кваліфікувати як розбій,
тобто за ч. 2 ст. 187 КК України. Суд
також вважає, що в даному випадку має місце ідеальна сукупність злочинів,
оскільки заволодіваючи майном потерпілого під час вчинення на нього розбійного
нападу підсудні заволоділи також його паспортом і іншими важливими документами,
а тому кваліфікує їх дії в цій частині за ч. З ст. 357 КК України.

Дії підсудного
ОСОБА_2 за фактами таємного викрадення чужого майна потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_4
і ОСОБА_15, вчинені повторно та поєднані з проникненням у інше приміщення, суд
кваліфікує за ч. З ст. 185
КК України.

Його ж дії за
фактом придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого
законом дозволу суд кваліфікує за ч. 1
ст. 263 КК України.

Вирішуючи
питання про призначення підсудним покарання, суд враховує характер і тяжкість
вчинених ними злочинів та обставини, що впливають на призначення покарання.

Зокрема, суд
враховує, що за місцем досудового ув»язнення обидва підсудних характеризуються
задовільно, на заходи виховного характеру реагують слабо, дотримуються
встановлених правил поведінки (а. с. 179,
181 т. 1, а. с. 215 т. 3).

Відповідно до
медичних висновків ЛКК підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнані
здоровими та працездатними та такими, що лікування від залежності до
психоактивних речовин не потребують (а. с. 215,220 т. 1).

Обставинами, які
пом"якшують покарання підсудних, суд визнає з»явлення із зізнанням, щире
каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка
обтяжує покарання підсудних, суд визнає рецидив злочинів.

Враховуючи
ступінь тяжкості, обставини вчинення злочинів, дані про особу кожного із
підсудних, стан їх здоров»я, обставини, що обтяжують покарання та декілька
обставин, що пом»якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчинених злочинів, суд вважає, що покаранням, необхідним й достатнім для їх
виправлення та попередження вчинення нових злочинів повинне бути позбавлення
волі позбавлення волі, яке суд вважає за можливе, виходячи з вищевикладеного,
застосувати відповідно до ч. 1
ст. 69 КК
України нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 187 та ч. З ст. 185 КК України щодо
кожного із підсудних.

Суд вважає, що обом підсудним покарання повинно бути призначене за
сукупністю злочинів, тобто на підставі ч. 1
ст. 70 КК
України, а також і за сукупністю вироків, тобто на підставі ч. 5 ст. 71 КК України,
оскільки кожний із них після постановления
вироку, але до повного відбуття покарання вчинили два і більше двох
злочинів.

8

По справі заявлені цивільні позови:
потерпілим ОСОБА_6на суму 53
с 13 т. 3), потерпілим ОСОБА_4 на суму 235 грн. (а. с. 59
т. 3), потерпілою ОСОБА_5 на суму
2170 грн. (а. с 73) та потерпілим
ОСОБА_7 на суму 1854 грн. (а.
с. 35 т.

1).

Вирішуючи
цивільні позови потерпілих, суд керується статтями 28, 328 КПК України,
статтями 23,1166,1167 ЦК
України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику
застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При
цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода,
заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Визначаючи суму,
що підлягає стягненню з підсудних, суд керується положеннями п. 16 Постанови,
згідно з яким «мають бути зараховані суми, добровільно передані цивільному
позивачеві до постановления
вироку, а також вартість поверненого йому майна».

В ході судового
розгляду справи встановлено, що потерпілій ОСОБА_5 в ході досудового слідства
повернено майна на загальну суму 590
грн. 00 коп., в зв»язку
з чим ця сума підлягає виключенню із суми заявленого нею позову про
відшкодування матеріальної шкоди, а тому стягненню на її користь підлягає сума 1580 грн. 00 коп. і в цій
частині позов підлягає задоволенню.

Виходячи із
доведеності вини підсудних у вчиненні злочинів, суд задовольняє цивільні позови
потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в
повному обсязі на суми заявлених позовів, а потерпілої ОСОБА_15 частково в сумі
1580 грн. 00 коп., які
підлягають стягненню з підсудних солідарно на їх користь.

Керуючись
статтями 321, 323 та 324
КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187
тач. З ст. 357 і
засудити його:

за ч. 2
ст. 187 КК
України з застосуванням ст. 69
КК України на три роки позбавлення волі з конфіскацією % частини
належного йому майна; за ч. З ст. 357
КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією % частини
належного йому майна.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України
частково приєднати не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м.
Полтави від 8 жовтня 2001 року у вигляді
одного місяця позбавлення волі і остаточно визначити покарання у вигляді трьох
років одного місяця позбавлення волі з конфіскацією 1А частини належного йому
майна.

9

Строк відбування
покарання рахувати з ЗО березня 2007
року, зарахувавши в строк його відбуття час досудового ув»язнення ОСОБА_1 з
8 грудня 2003 року по 14 червня 2006 року.

Запобіжний захід
у вигляді підписки про невиїзд, обраний щодо засудженого ОСОБА_1, змінити на
взяття під варту, взявши його під варту в залі суду.

ОСОБА_2 визнати
винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187,
ч. З ст. 185, ч. 1 ст. 263 та ч. З ст. 357 КК України і
засудити його:

за ч. 2 ст. 187 КК України з
застосуванням ст. 69 КК
України на три роки позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини належного йому
майна;

за ч. З ст. 185 КК України з
застосуванням ст. 69 КК
України на два роки шість місяців позбавлення волі;

за ч. 1
ст. 263 КК
України на два роки позбавлення волі;

за ч. З ст. 357
КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією % частини
належного йому майна.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України за
сукупністю вироків частково приєднати не відбуте покарання за вироком від 3 жовтня 2000 року і остаточно
визначити покарання у вигляді трьох років трьох місяців та двадцяти одного дня
позбавлення волі з конфіскацією 1А частини належного йому майна.

Строк відбування
покарання засудженому ОСОБА_2 рахувати з 9
грудня 2003 року,
зарахувавши в нього час адміністративного арешту, в зв»язку з цією справою та
досудового ув»язнення три роки три місяці та двадцять один день і звільнити
його від покарання в зв»язку з його відбуттям.

Запобіжний захід
до надрання вироком законної сили у вигляді взяття під варту, обраний щодо
засудженого ОСОБА_2, змінити на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під
варти в залі суду.

Задовольнити
заявлені по справі потерпілими цивільні позови про відшкодування матеріальної
шкоди і стягнути з засуджених солідарно на користь потерпілого ОСОБА_6 530 грн.,
потерпілого ОСОБА_4 235 грн.,
потерпілої ОСОБА_15 1580 грн. та потерпілого ОСОБА_7 1854 грн.

Речові докази,
які передані на зберігання потерпілим, повернути їм же, а грунт знищити.

Вирок може бути
оскаржено в апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом
п"ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під
вартою у цей же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя А.Г.Савченко