У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю: прокурораОСОБА_4.

розглянула в судовому засіданні 29 січня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року щодо ОСОБА_5

Цим вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 4 ст. 189 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року вирок залишено без зміни, касаційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 лютого 2010 року о 15 год., діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_8, засудженим за вчинення цього злочину іншим вироком, перебуваючи у м. Борисполі, на перехресті вулиць Ватутіна та Горького незаконно викрав ОСОБА_6, 1946 року народження, який проходив по вулиці, застосовуючи фізичну силу, всупереч волі потерпілого та подолавши його опір заштовхав у невстановлений слідством автомобіль «Фольцваген» та перевіз до м. Переяслав-Хмельницького. Примусово утримуючи ОСОБА_6 у будинках, готелях та квартирах, не даючи йому змоги втекти та вільно вибирати місце свого перебування, ОСОБА_5 погрожував потерпілому вбивством та вимагав від останнього продати свою квартиру у м. Борисполі та віддати йому гроші.

12 березня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 привезли ОСОБА_6 до приватного нотаріуса ОСОБА_9 у м. Борисполі для укладання договору купівлі-продажу належної останньому квартири, однак ОСОБА_6 відмовився підписати договір.

Після цього . ОСОБА_5 та ОСОБА_8 привезли ОСОБА_6 на цвинтар м. Борисполя, де завдали останньому численні удари руками та ногами, заподіявши йому фізичний біль, вимагаючи при цьому продати квартиру та віддати їм гроші, на що ОСОБА_6, усвідомлюючи загрозу для свого життя, вимушений був погодитися.

26 березня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 привезли ОСОБА_6 у м. Бровари до приватного нотаріуса ОСОБА_10, де ОСОБА_6, усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_8, змушений був підписати договір купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_1, вартість якої становила 361 600 грн, покупцю ОСОБА_11 за 160 000 грн Отримані від продажу квартири кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обернули на свою користь та розпорядились на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 шкоду на суму 361 600 грн, що є особливо великим розміром.

Після продажу належної ОСОБА_6 квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_8 примусово утримували ОСОБА_6 за невстановленими слідством адресами у Полтавській області та за місцем проживання ОСОБА_12 у м. Переяслав-Хмельницькому до встановлення місця перебування потерпілого працівниками міліції 31 травня 2010 року.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_5 внаслідок м'якості. Посилається на безпідставне застосування до засудженого ст. 69 КК України. Вважає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який касаційну скаргу не підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржується.

Як видно з вироку, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України до ч. 4 ст. 189 КК України, послався на те, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, добровільно частково відшкодував потерпілому моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, уважний до людей, працелюбний, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, обтяжуючі покарання обставини відсутні.

Разом із тим, суд належним чином не врахував, що вчинений ОСОБА_5 злочин відноситься до категорії особливо тяжких, а тому посилання суду на те, що при призначенні покарання враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і не відповідає обставинам справи. Судом не надано належної оцінки особі засудженого, який на момент затримання не працював, вчинив ряд злочинів з корисливим мотивом, із застосуванням насильства до особи похилого віку. Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_5 Крім того, судом не з'ясовано, яким чином ОСОБА_5, перебуваючи у розшуку до листопада 2011 року, активно сприяв розкриттю злочину, та не враховано, що моральну шкоду потерпілому у розмірі 150 000 грн не відшкодовано.

Отже, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 4 ст. 189 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, є не обгрунтованим і занадто м'яким.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляції потерпілого ОСОБА_6 ретельно не перевірив усі зазначені апелянтом доводи та свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції належним чином не мотивував.

З огляду на викладене судові рішення щодо ОСОБА_5 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно врахувати наведене у даній ухвалі, перевірити доводи, викладені у касаційній скарзі, та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального закону.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3