Справа №784/705/13 19.03.2013 19.03.2013 19.03.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 11/784/252/13 Головуючий суду 1-ї інстанції Стрєльніков Д.В. категорія: ст.286 ч.2 КК України Суддя - доповідач Хомік І.М.
УХВАЛА

19 березня 2013 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Хоміка І.М.

суддів: Маркової Т.О., Рудяка А.В.,

за участю прокурора: Іванова А.О.,

засудженого: ОСОБА_2

захисника засудженого: ОСОБА_3,

потерпілої: ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2013 р., яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Новопавлівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, розлученого, проживаючого в АДРЕСА_1 в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ст. 286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Крім того, вироком суду постановлено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_4 700 грн. - в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди і 50 000 грн. - в якості відшкодування моральної шкоди, а також на користь НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області судові витрати в розмірі 3407, 45 грн., та на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз судові витрати у сумі 3168 грн.

Згідно вироку суду, 25.10.2007 року близько 20-00год. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись зі швидкістю 100 км/год в темну пору доби в умовах дощу по мокрій асфальтованій частині автодороги «Миколаїв-Доманівка-Берізки», що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з боку міста Миколаєва в напрямку смт. Доманівка, знаходячись при цьому в стані алкогольного сп'яніння, помітив на 23 км зазначеної автодороги на своїй смузі руху перешкоду у виді нерухомого, з увімкненими аварійними сигналами та габаритними вогнями автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, проте не обрав безпечну та допустиму швидкість в зазначених умовах видимості, змінив напрямок руху автомобіля праворуч у бік узбіччя, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який рухався біля правого краю проїжджої частини в зустрічному йому напрямку, після чого також зіткнувся із вищевказаним автомобілем ВАЗ - 2109.

В результаті зазначеної ДТП пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які призвели до смерті останнього на місці пригоди.

В апеляції засуджений, оспорюючи кваліфікацію дій, не погоджуючись з висновками суду щодо фактичних обставин справи та вказуючи на обвинувальний нахил досудового та судового слідства, просить вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження по кримінальній справі щодо нього закрити за відсутності в його діях складу злочину. Апелянт зазначає, що з висновками суду, що покладені в основу вироку, повністю не згодний, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи, а також категорично наполягає на винуватості в порушенні Правил дорожнього руху іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_5, дії якого призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

В доповненнях до апеляційної скарги засуджений просить провести по справі судове слідство з викликом усіх свідків, вказаних в обвинувальному висновку. Вказує, що його непричетність до вчинення злочину підтверджує протокол огляду його автомобіля, що міститься в матеріалах кримінальної справи, який засвідчує не виявлення слідів дотику з потерпілим під час ДТП, зокрема слідів крові чи елементів одягу.

В запереченнях на апеляційну скаргу засудженого прокурор, який приймав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції Ширяєв С.О., просить вирок суду залишити без змін, а апеляцію ОСОБА_2 - без задоволення. Зазначає, що вирок є законним та обґрунтованим, а винність засудженого у визнаному судом обвинуваченні, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні з наданням належної правової оцінки.

Заслухавши доповідь судді, з'ясувавши позицію засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Хоча засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні, як і під час досудового слідства та судового слідства в Миколаївському районному суді Миколаївської області, факт порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, заперечував та стверджував, що наїзду на ОСОБА_6 не здійснював, допускаючи, що це зробив інший учасник ДТП - ОСОБА_5, його винність у визнаному судом обвинувачені, за обставин викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, вина ОСОБА_2 підтверджується узгодженими між собою показами потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_6, котрі є відповідно дочкою та братом потерпілого ОСОБА_6 та які на досудовому та судовому слідстві пояснювали, що 25.10.2007 року близько 20-00 год. вони по телефону від ОСОБА_5 дізналися про ДТП, що сталася і призвела до смерті ОСОБА_6 По приїзду на місце пригоди потерпілі звернули увагу, що тіло загиблого знаходилось в кюветі на відстані 5-6 м від автомобіля ОСОБА_2, який також перебував в кюветі із розбитим лобовим склом, а на задньому сидінні вказаного авто спав чоловік, котрий невдовзі повідомив ОСОБА_4, що саме ОСОБА_2 здійснив наїзд на потерпілого. При цьому потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, помітили, що засуджений був у стані сильного алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_8 на досудовому та судовому слідстві пояснювала, що 25.10.2007 року вона разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 близько 19-00 год. виїхали з дачі останньої в с. Сливино до с. Ульянівка, завантаживши на багажник автомобіля під керуванням ОСОБА_5 дошки. Проте на під'їзді до с. Ульянівка з верхнього багажника їх автомобіля на дорогу впали дошки. ОСОБА_5 розвернула машину в бік м. Миколаєва і зупинилася - частково на узбіччі і частково на смузі руху, по якій вони рухалися до цього, увімкнувши габаритні вогні та аварійний сигнал. При цьому свідок та потерпілий пішли збирати дошки, які лежали на узбіччі. Через деякий час ОСОБА_8 відчула удар в праве плече, а коли отямилася, помітила автомобіль, з якого ОСОБА_2 витягав жінку, котра згодом покинула місце пригоди. Із задніх дверей автомобіля ОСОБА_2 вийшов чоловік. При цьому свідок запевняла, що відчула удар саме від автомобіля ОСОБА_2, адже інших, крім автомобіля ОСОБА_5, який продовжував стояти на узбіччі, і який також отримав механічні ушкодження від зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2, на місці пригоди не було. В подальшому свідок почала шукати ОСОБА_6, якого знайшла на узбіччі ще живим на відстані 7-10 м перед автомобілем ОСОБА_2 по ходу руху в бік с. Доманівка.

Вказані покази свідка повністю відповідають та узгоджуються з показами свідка ОСОБА_5, яка підтвердила, що того дня вона їхала з дачі від с. Сливине Миколаївського району Миколаївської області в бік с. Ульянівка разом з пасажирами ОСОБА_6 та ОСОБА_8. На багажник були закріплені джгутом дошки. Біля с. Ульянівка дошки впали і свідок, розвернувши автомобіль в напрямку м. Миколаєва на смузі попереднього руху, зупинилася на узбіччі, увімкнувши габаритне та аварійне світло, та усі разом пішли збирати дошки. Через деякий час свідок почула гул машин та звук удару, помітивши, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 допустив зіткнення лівою фарою в область лівої фари її автомобіля, в результаті чого її автомобіль розвернуло поперек дороги, а авто ОСОБА_2 опинилося в кюветі. Після цього ОСОБА_2 разом з пасажиром-чоловіком витягували з транспортного засобу жінку, яка в подальшому покинула місце ДТП. Зі слів свідка ОСОБА_5 засуджений перебував у стані алкогольного сп'яніння, а одразу після ДТП демонстративно почав розпивати напій, схожий на горілку. Через деякий час, в 3-5 метрах по ходу руху автомобіля ОСОБА_2, свідок помітила лежачого в кюветі потерпілого, після чого викликала медичну допомогу, страхову компанію та міліцію. Наступного дня на місці пригоди вона знайшла шапку ОСОБА_6 зі слідом синьої фарби.

З показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що 25.10.2007 року близько 20-00 год. вони від ОСОБА_5 по телефону дізналися про дорожньо-транспортну пригоду і, узявши з собою фельдшера, поїхали на місце пригоди. Зі слів свідків, по прибутті фельдшер оглянула і зафіксувала смерть ОСОБА_6, який лежав в кюветі на відстані 6 м в напрямку руху автомобіля «Жигулі» блакитного кольору, який належить ОСОБА_2, при цьому вказаний автомобіль був з розбитим лобовим склом, на його капоті були помітні сліди крові, а сам ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Наведені вище покази потерпілих та свідків спростовують доводи ОСОБА_2, які він надавав на досудовому, судовому слідстві та в апеляційному суді про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, він був тверезий, а алкогольні напої почав вживати одразу після пригоди через сильне душевне хвилювання. Крім того, зазначені твердження засудженого спростовуються протоколом медичного огляду № 9713 від 25.10.2007 року, який засвідчив гостру алкогольну інтоксикацію ОСОБА_2 станом на 23-15 год.

Крім того, з наданих на досудовому слідстві показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що 25.10.2007 року вона, на зупинці біля с. Кринички зупинила попутну машину під керуванням ОСОБА_2 з метою проїзду до с. Степове. В машині перебував ще один чоловік. Запаху алкоголю не відчувала. Через деякий час в дорозі, рухаючись зі швидкістю 60-70 км/год, вона помітила інший автомобіль, який рухався в зустрічному напрямку на їх смузі руху, а потім свідок відчула удар і після остаточної зупинки в кюветі, вона разом з іншим пасажиром вискочили з машини. Оскільки в неї з підборіддя йшла кров, вона вирішила поїхати до лікарні з водієм іншого автомобіля, який, помітивши ДТП, зупинився та запропонував свою допомогу.

Вказані покази свідка ОСОБА_11 і доводи ОСОБА_2, надані ним на досудовому, судовому слідстві і в апеляційному суді стосовно того, що автомобіль ОСОБА_5 рухався в зустрічному напрямку по їх смузі руху, вірно судом визнанні такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони спростовуються висновком експерта № 4/158 від 21.12.2007 року, який засвідчив, що ДТП сталося на смузі руху автомобіля ВАЗ 2101, що належить ОСОБА_2, але під час первісного контактування автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, знаходився в нерухомому стані (т.1 а.с.91-111).

Крім того вказані покази свідка ОСОБА_11 та доводи ОСОБА_2 спростовуються висновком комплексної автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи № 5204 від 15.08.2011 року, в якому прямо зазначено, що показання свідка ОСОБА_11, як і самого ОСОБА_2, у частині опису параметрів переміщення автомобіля ВАЗ - 2109 при виїзді на смугу зустрічного руху перед зіткненням з автомобілем ВАЗ 2101 з технічної точки зору неспроможні (т.3 а.с.16-21).

Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненому злочині підтверджується іншими письмовими доказами по справі, зокрема висновком експерта № 1/79 від 27.03.2008 року, який спростував доводи апелянта про винність ОСОБА_5 у ДТП, що сталося, та засвідчив, що у розглядуваній дорожній ситуації саме невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.163-174).

Згідно з висновком комплексної комісійної судово-медичної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 16-к/3465-3469-3471 від 31.03.2011 року наявність у потерпілого таких ушкоджень, як перелом шийного відділу хребта та розриву аорти, свідчать про велику швидкість автомобіля, що рухався у момент зіткнення. З урахуванням великої швидкості авто в момент зіткнення з пішоходом, напрямку руху та обертання тіла потерпілого від удару, відкидання тіла і перебування трупа в місці, зазначеному на схему ДТП, не виключається (т.2 а.с.399-413).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1799 від 02.11.2007 року смерть потерпілого ОСОБА_6 настала в результаті тупої сполученої травми тіла у виді численних переломів кісток кістяка з ушкодженням внутрішніх органів. Зазначені тілесні ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Їх характер і локалізація дозволяють припустити, що потерпілий перед наїздом на нього автомобіля знаходився у вертикальному положенні.

Сукупність досліджених по справі доказів підтверджує факт порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3 б, 2.9 а, 10.1, 12,2, 12.3, 12.6 г, 12.9 б Правил дорожнього руху України , що знаходиться у прямому причинному зв'язку зі смертю ОСОБА_6. При цьому характер тілесних пошкоджень на трупі потерпілого, механічні пошкодження автомобіля ВАЗ-2101, зокрема наявність на правому боці кришки капота слідів, схожих на кров, відсутність лобового скла, наявність на шапці потерпілого слідів синьої фарби, що вбачається з показань свідків, а також дані замірів, зроблених на місці ДТП, з урахуванням висновків судових експертиз, вказують на те, що зіткнення автомобіля ВАЗ-2101 під керуванням ОСОБА_12 та пішоходом ОСОБА_6 відбулося на узбіччі автодороги «Миколаїв - Доманівка - Берізки», прилягаючої до проїзної частини смуги руху водія ОСОБА_2 При цьому, зазначене зіткнення відбулося на швидкості 100 км/год. Що стосується зіткнення автомобіля ОСОБА_2 з автомобілем ОСОБА_5, то аналіз вище наведених доказів вказує на те, що перед зіткненням автомобіль останньої - ВАЗ 21093020, знаходився в нерухомому стані. В мотивувальній частині висновку комісійної авто технічної експертизи № 10503/234 від 12.01.2012 року зазначено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ - 21093020 ОСОБА_5 своїми діями створила не небезпеку, а перешкоду для руху водію автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_2, оскільки її автомобіль знаходився в нерухомому стані, а увімкнені габаритні вогні та сигнали аварійної зупинки були помітні на значній відстані у 229,3 м (т.3 а.с.131). Вказане спростовує доводи апелянта про на винуватість в порушенні Правил дорожнього руху іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_5, дії якого, на думку ОСОБА_2, призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставною вказівку засудженого та його захисника на неповноту проведеного судом першої інстанції судового слідства, зокрема на відсутність допиту пасажира його автомобіля ОСОБА_13, який був свідком ДТП. Адже з матеріалів кримінальної справи вбачається, що не дивлячись на відсутність вказаного свідка в списку осіб, які підлягають виклику в суд, зазначеного в обвинувальному висновку (т.3 а.с.167), ОСОБА_13 не вказаний, проте під час розгляду справи суд задовольнив клопотання сторони захисту про необхідність допиту останнього, і в подальшому свідок неодноразово викликався. Але за повідомленням захисника ОСОБА_14, який брав участь у суді першої інстанції, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 27.11.2012 року (т.3 а.с.215), місце знаходження ОСОБА_13 встановити виявилось неможливим, що і позбавляло суд можливості його допитати.

Таким чином, викладені докази повністю спростовують показання та доводи апеляції засудженого ОСОБА_2 про його невинність у ДТП, що сталася і призвела до смерті потерпілого. Судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Оцінивши в сукупності досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку про безспірну наявність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.268 КК України.

Що стосується покарання, призначеного судом засудженому ОСОБА_2, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України і суд призначив його з врахуванням даних щодо особи засудженого, характеру, тяжкості скоєного ним злочину та обставини, що обтяжую його покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2013 року стосовно ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Головуючий

Судді