Справа № 1-186
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Ковель 17 вересня 2007 року

Ковельський
міськрайонний суд Волинської області під головуванням: судді - Луньової
Т.М. з участю секретаря - Абрамчук І.Ю. прокурора - Бородчук О.В. підсудного ОСОБА_1 захисника -
ОСОБА_2

потерпілої та законного
представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_3 неповнолітньої
потерпілої - ОСОБА_4 представника
цивільного позивача - ОСОБА_7.

представника органу опіки і
піклування - головного спеціаліста з питань опіки та піклування служби у справах
неповнолітніх Гупіка М.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України , з
середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні
одну неповнолітню дитину, раніше тричі судимого, однак судимість погашена у
встановленому законом порядку, - у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.125,
ч.1 ст. 129 КК України, -

встановив:

11 лютого 2007 року
біля 22.00 години ОСОБА_1
перебуваючи у стані алкогольного сп*яніння за місцем свого проживання по

АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин умисно наніс кілька ударів руками в

різні частини тіла своїй дочці ОСОБА_4, 1992 року народження,

внаслідок чого потерпіла зазнала фізичного болю.

12 лютого 2007 року
біля 9.00 годин ОСОБА_1,
продовжуючи

свої
протиправні дії, в приміщенні квартири АДРЕСА_1, на

грунті
неприязних відносин наніс своій дочці - потерпілій ОСОБА_4, кілька ударів в

різні частини тіла, внаслідок чого потерпілій було
заподіяно тілесні ушкодження у вигляді

закритої
черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, забою м*яких тканин

правої
скроневої ділянки, зобою IV-V пальців
лівої кисті, що відносяться до легких

тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад
здоров*я.

Продовжуючи свої
протиправні дії ОСОБА_1 12.02.2007
року біля 9.00 год. перебуваючи
у стані алкогольного сп*яніння в приміщенні власної квартири АДРЕСА_1 розпочав
сварку зі своєю матір*ю ОСОБА_3, під час якої, взявши ножа і тримаючи
зазначеного ножа біля грудей ОСОБА_3 висловлював в адресу потерпілих ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 погрози вбивстовом, при цьому зазначені словесні погрози потерпілі
сприйняли реально.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1
свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав
частково, у вчиненому розкаюється і прохає його суворо не карати. Показав, що
дійсно 11 лютого 2007 року між ним та донькою від першого шлюбу ОСОБА_4 в приміщенні
квартири АДРЕСА_1 виник інцидент з приводу одягу, в якому потерпіла відвідує навчальний заклад, а також
розповсюдження донькою обставин особистого життя

2

підсудного у справі. Під час інциденту дійсно дав
потерпілій ляпаса, а також вдарив долонею по потилиці. Не вважає, що ці удари
могли заподіяти шкоду здоров*ю потерпілої. 12 лютого 2007 року він зробив
зауваження потерпілій ОСОБА_4 з приводу пропуску останньою кількох уроків у
школі, на що донька відповіла, що не може піти до школи у зв*язку з тим,
що страждає на головний біль. Оскільки до слів доньки віднісся скептично, то з
метою виховання вдарив доньку долонею по обличчю та по потилиці. Не вважає, що
удари були сильними, а причиною наслідків, які настали для потерпілої внаслідок
побиття, вважає слабку тілобудову доньки та некомпетентність експертів. Не
заперечив тієї обставини, що того ж дня застосовуючи ножа погрожував потерпілій
ОСОБА_4 та своїй матері ОСОБА_3 вбивством, однак не мав на меті реалізувати
своїх погроз, а самі погрози виказував виключно з виховною метою. Прохає
застосувати до ноього Закон України «Про амністію».

Крім часткового
визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину самим підсудним,
його вина у вчиненні злочинів доводиться показаннями потерпілих, свідка,
матеріалами кримінальної справи.

Так, допитана в
судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_4
показала, що після смерті у 1993 році матері постійно проживає разом із своєю
бабусею ОСОБА_3 та
батьком - підсудним у справі, у квартирі АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі
проживають також підсудний, теперешня дружина підсудного - ОСОБА_5 та їх син
ОСОБА_6. Підсудний у справі ніколи вихованням
потерпілої не займався і матеріальної допомоги на її утримання не надавав. 11 лютого
2007 року батько та його дружина були в гостях, а потерпіла доглядала їх сина ОСОБА_6. Біля 22 години
батько повернувся і без будь яких причин почав кричати на неї, ображати, звинувачуючи у тому, чого потерпіла не
вчиняла. При цьому образи підсудний супроводжував ударами, вдаривши
потерпілу рукою по обличчю та по потилиці, намагався вдарити ногою і
заспокоївся лише після втручання бабусі та дружини підсудного. Наступного ранку
з причини сильного головного болю потерпіла не змогла піти до школи. Разом з
тим, біля 9.00 години підсудний почав вимагати в потерпілої щоб та пішла до
школи, а у відповідь на скарги потерпілої знову наніс їй удари рукою по голові, пошкодив пальці на лівій руці. Лише
завдяки втручанню бабусі підсудний залишив її в спокої. Разом з тим,
коли підсудний вийшов з її кімнати він продовжував сваритися з потерпілою
ОСОБА_3, погрожував потерпілим розправою. Сприймала ці погрози, як реальні,
оскільки неодноразово була свідком жорстокого побиття батьком своєї теперішньої
дружини.

Допитана в
судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3
повністю ствердила покази, дані потерпілою ОСОБА_4 і показала, що погрози підсудного сприймала реально,
оскільки протягом тривалого часу підсудний у справі
зловживає спиртними напоями і на грунті зловживання алкоголем стає агресивним, втрачає
контроль над собою.

Допитана в
судовому засіданні свідок ОСОБА_5
повністю ствердила показання потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4, щодо обставин побиття підсудним потерпілої ОСОБА_4 та висловлювання підсудним в адерсу
потерпілих погроз із застосуванням ножа.

Вина підсудного ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованих йому злочинів доводиться показаннями представника органу опіки і
піклування головного спеціаліста з питань опіки та піклування служби у справах
неповнолітніх Гупіка М.І., даними ним в судовому
засіданні. Зокрема, з показань даних представником органу опіки і піклування в
судовому засіданні вбачається, що біля 8.30 год 12 лютого 2007 року йому зателефонувала неповнолітня
потерпіла ОСОБА_4 із
скаргами на неправомірну поведінку підсудного у справі. Того ж дня, в ході перевірки факти, повідомлені
потерпілою знайшли своє

3

підтвердження,
потерпіла була поміщена на стаціонарне лікування у Ковельську районну дитячу лікарню і місце її перебування, з метою захисту
потерпілої, протягом тривалого часу скривалось від підсудного у справі.

Вина підсудного у вчиненні інкримінованих йому злочинів доводиться також матеріалами кримінальної справи і зокрема:довідкою
Ковельської районної дитячої лікарні з якої вбачається, що
ОСОБА_4 знаходилась в Ковельській дитячій районній лікарні на
стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черепномозкова травма, струс головного мозку, гострий трахеїт (а.с.14);
актом судово-медичного дослідження №107 потерпілої ОСОБА_4
від 1 березня 2007 року і висновком судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_4 №176 від 30 березня 2007 року з яких
вбачається, що у громадянки ОСОБА_4 відмічені тілесні
ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом
головного мозку, забою м*яких тканин правої скроневої ділянки, 1V-V пальців лівої кисті, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в
постанові і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров*я. Тілесні ушкодження в ОСОБА_4 не являються небезпечними для життя
та здоров*я в момент спричинення. Встановити почерговість нанесення тілесних
ушкоджень в громадянки ОСОБА_4 і які тілесні ушкоджння нанесені 11.02.2007 року, а які 12.02.2007 року по даним медичної документації не
представляється можливим. Між отриманими тілесними ушкодженнями
та перебуванням ОСОБА_4 на лікуванні є прямий причинний
зв*язок (а.с.42);протоколом огляду речових доказів від 23 квітня 2007 року і протоколом пред*явлення предметів для впізнання
від 23 квітня 2007 року, з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_3 впізнала ножа
під №2, яким підсудний погрожував їй вбивством і вказала ознаки, за якими
впізнала зазначеного ножа (а.с.37,66);

На реальність підстав побоюватись здійснення погроз з боку підсудного у
справі вказують ті обставини, що підсудний впродовж тривалого періоду часу
зловживає спиртними напоями, що доводиться висновком
наркологічної експертизи №291 від 04.05.2007 року (а.с.52), на грунті
алкоголізма жорстого поводиться зі своїми рідними та близькими, предмет (ніж),
з застосуванням якого здійснювались погрози (а.с.37).

Таким чином, невизнання підсудним своєї вини у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України суд розцінює як намагання останнього
уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Умисні дій підсудного ОСОБА_1 органами досудового слідства кваліфіковані вірно за ч.2 ст.125, ч.1 ст. 129 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_4 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров*я, підсудний ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Умисні дії підсудного ОСОБА_1, які виразились у погрозі вбивством потерпілим ОСОБА_3 і ОСОБА_4, у яких були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози, містять склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 129
КК України.

При обранні покарання суд враховує суспільну небезпеку вчинених підсудним
злочинів та особу винного у їх сукупності.

До обтяжуючих покарання підсудного обставин суд відносить вчинення підсудним злочину в стані алкогольного сп*яніння і
відносно особи похилого віку.

До пом*якшуючих покарання обставин суд відносить ту обставину, що підсудний
має на утриманні малолітню дитину і непрацюючу дружину.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання підсудного можливе застосувавши покарання,
передбачене санкціями ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України у виді обмеження волі.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що злочини, за вчинення яких підсудний притягається до кримінальної
відповідальності, є невеликої тяжкості.

4

Попередні судимості підсудного погашені, а крім того на
утриманні підсудного знаходиться малолітня дитина - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
(копія свідоцтва про народження дитини а.с.73). Сам підсудний ОСОБА_1 звернувся до
суду з письмовою заявою у якій прохає
звільнити його від покарання на підставі Закону України «Про амністію» від
19 квітня 2007 року.

Враховуючи, що
відповідно до вимог п.6 ст.1 Закону України «Про амністію» звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний
строк та від інших покарань, не пов*язаних з позбавленням волі
підлягають особи, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено
покарання менш суворе, ніж позбавлення волі на

строк не
більше п*яти років..... , які не позбавлені батьківських прав і які на
день набрання

чинності Законом мають дітей, яким
не виповнилось 18 років, клопотання підсудного про звільнення його
від покарання підлягає задоволенню.

Згідно ст.14
Закону України «Про амністію» амністія не звільняє від обов*язку відшкодувати
заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням
суду.

Довідкою
Ковельського МТМО доводиться той факт, що вартість лікування потерпілої ОСОБА_4 в Ковельській
районній дитячій лікарні становить 654 грн.22 коп, а тому цивільний позов
Ковельського міжрайонного прокурора в інтересах Ковельського МТМО підлягає
задоволенню.

Судові витрати у
справі також підлягають стягненню з підсудного у справі.

Керуючись ст.
323, 324 КПК України, ст. 1166 ЦК
України, п.6 ст.1 Закону України «Про амністію» суд -

Засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2
ст.125, ч.1 ст.129 КК України, призначивши покарання:

за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк
2 (два) роки;

за ч.1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі на строк
2 (два) роки.

На підставі
ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно визначити покарання у виді обмеження волі на строк 2
(два) роки.

Міру запобіжного
заходу засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити
попередню - підписку про невиїзд з постійного місця
проживання.

ОСОБА_1 на підставі п.6 ч. 1 Закону України «Про амністію» від 19
квітня 2007 року звільнити від покарання, призначеного даним вироком

суду.

Речові докази у
справі - ніж з дерев*яною ручкою, що знаходиться на зберіганні в камері схову
Ковельського МРВ УМВС України у Волинській області знищити.

Стягнути з
засудженого ОСОБА_1 в
користь Ковельського МТМО (p.p. 2640 УДК у Волинській
області в м. Луцьк) 654 грн.22 коп.(шістьсот п*ятдесят чотири грн. 22 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
судові витрати у справі: за проведення
криміналістичної експертизи - 94 грн. 17 коп (дев*яносто чотири грн. 17
коп.); за проведення психіатричної експертизи - 193 грн. 80 коп (сто дев*яносто
три грн. 80 коп.).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Волинської області

через Ковельський міськрайсуд протягом п*ятнадцяти днів з наступного дня
після його

проголошення.