АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2013р.
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Чернівецької області у складі:

Головуючого
Потоцького В. П.

суддів
Рулякова В.І., Станковської Г.А.

при секретарі
Гончарук А.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження №
0000220 від 28.04.2013 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Некрасове Красногвардійського району
АР Крим, мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, розлученого,
інваліда 1-ї групи, не працюючого, з
професійно-технічною освітою,
неодноразово судимого, востаннє: 18.08.2010
року вироком Вижницького районного
суду Чернівецької області за ч.2 ст. 309,71
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки 6
місяців; 14.09.2012 року постановою
Миколаївського районного суду
Львівської області звільнений
умовно-достроково від відбування
покарання (невідбута частина складає 8
місяців 12 днів),-

який обвинувачується у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, за
участю прокурора Слюсарюк Р.Л.,
обвинуваченого ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_2, яка діє в інтересах
обвинуваченого ОСОБА_1, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
змінити вирок Вижницького районного
суду Чернівецької області від 16.09.2013
року, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.
185 КК України, та йому призначено
покарання у виді арешту на строк 6
(шість) місяців. На підставі ст.ст. 71, 72
КК України за сукупністю вироків до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуте покарання за
вироком Вижницького районного суду
Чернівецької області від 18.08.2010 року та
остаточно призначено ОСОБА_1 покарання
у виді одного року позбавлення волі.

Провадження №11-кп/794/163 /13
Головуючий в І інстанції: Кибич І.А.

Категорія ч.1 ст. 185 КК України
Суддя - доповідач: Потоцький В.П.

Апеляційні вимоги захисник
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції повинен був звернути увагу
на те, що ОСОБА_1 зловживає спиртними
напоями та потребує протиалкогольного
лікування, що підтверджується актом
наркологічної експертизи №239 (а.п.29),
усі крадіжки, за якими він був
засуджений, вчинені її підзахисним у
стані алкогольного сп'яніння, крім
того, ОСОБА_1 доглядає за своїми
батьками, що фактично не було враховано
судом, а тому вважає, що призначене
покарання не відповідає особі
обвинуваченого та за своїм розміром є
несправедливим внаслідок своєї
суворості, у зв'язку з чим, просить
вирок районного суду змінити,
пом'якшивши його.

Потерпілий та прокурор вирок районного
суду не оскаржують.

Як зазначив суд у своєму вироку, ОСОБА_1
визнаний винуватим у тому, що він 27
квітня 2013 року приблизно о 16 годині,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись біля магазину
«Надія», що розташований по вул.
Боженка, 4 в смт. Берегомет Вижницького
району Чернівецької області, умисно з
корисливих мотивів, з метою викрадення
чужого майна, із задньої кишені штанів
ОСОБА_3 таємно викрав гаманець вартістю
40 гривень та гроші у сумі 600 гривень, чим
заподіяв потерпілому матеріальної
шкоди на суму 640 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст оскаржуваного вироку
суду, обвинуваченого ОСОБА_1 та діючого
в його інтересах захисника ОСОБА_2, які
підтримали подану апеляційну скаргу та
просили її задовольнити, думку
прокурора, яка вважає, що вирок суду як
законний слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу, як необґрунтовану -
без задоволення, дослідивши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши наведенні в апеляційній
скарзі доводи, колегія суддів вважає,
що вона задоволенню не підлягає, на
підставі наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_1 в
таємному викрадені чужого майна
(крадіжка), при обставинах викладених у
вироку, повністю доведена дослідженими
в суді доказами, яким суд дав належну
повну та всебічну оцінку.

Оскільки захисник ОСОБА_2, яка діє в
інтересах обвинуваченого ОСОБА_1, не
оскаржує обсяг обвинувачення та
правильність кваліфікації дій ОСОБА_1,
колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК
України, не наводить доводів на
підтвердження тих висновків суду
першої інстанції, які не оспорено в
апеляційній скарзі.

Аналізуючи вирок районного суду в
частині призначення покарання, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК
України, врахувавши ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК
України, відноситься до злочинів
середньої тяжкості, дані про особу
винного, а також обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Так, районний суд урахував дані про
особу обвинуваченого, який визнав свою
вину, потерпілий не має до нього жодних
претензій матеріального та морального
характеру та просив не позбавляти
ОСОБА_1 волі. При цьому суд першої
інстанції обґрунтовано відніс щире
каяття та активне сприяння розкриттю
злочину до обставин, що пом'якшують
покарання, та до обставин, що обтяжують
покарання: вчинення злочину в стані
алкогольного сп'яніння.

З огляду на наведене, аналізуючи
матеріали кримінального провадження,
зокрема те, що обвинуваченим був
вчинений один епізод кримінального
правопорушення, а також те, що ОСОБА_1 за
місцем проживання характеризується з
негативної сторони (а.п.73), вчинив
вказаний злочин у період непогашеної
та незнятої у встановленому законом
порядку судимості, що свідчить про те,
що він на шлях виправлення не став та не
належних висновків не зробив, колегія
суддів вважає що суд першої інстанції
при призначенні остаточного покарання
ОСОБА_1 правильно застосував вимоги
ст.ст.71,72 КК України, оскільки даний
злочин був вчинений обвинуваченим до
повного відбуття покарання за вироком
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 18.08.2010 року, та
прийшов до правильного висновку про те,
що виправлення ОСОБА_1 не можливе без
реального відбування покарання, а тому
призначена йому міра покарання у
вигляді одного року позбавлення волі
буде необхідною й достатньою для його
виправлення і попередження вчинення
ним нових злочинів.

Не заслуговують на уваги доводи
апелянта про те, що суд першої
інстанції повинен був призначити
примусове лікування ОСОБА_1, який
зловживає спиртними напоями, вчинив
злочин у стані алкогольного сп'яніння
та потребує протиалкогольного
лікування, що підтверджується актом
наркологічної експертизи №239 (а.п.29),
виходячи з наступного.

За змістом статті 96 КК України
примусовому лікуванню підлягають,
незалежно від виду призначеного
покарання лише особи, які вчинили
злочин та страждають на хвороби, що
становлять небезпеку для здоров'я
інших осіб.

Згідно п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005
року «Про практику застосування судами
примусових заходів медичного
характеру та примусового лікування»
примусовому лікуванню на підставі ст.96
КК України підлягають незалежно від
виду призначеного покарання лише
особи, які вчинили злочини та
страждають на хвороби, що становлять
небезпеку для здоров'я інших осіб
(алкоголізм та наркоманія до цих хвороб
не належать, оскільки вони є соціально
небезпечними захворюваннями).

Беручи до уваги вищевказане, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави,
передбачені ст. 96 КК України, для
застосування до ОСОБА_1 примусового
лікування від алкоголізму.

Вирок районного суду, з яким
погоджується колегія суддів, належним
чином умотивований, не суперечить
вимогам кримінального процесуального
закону та відповідає меті покарання, а
тому апеляційна скарга захисника
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
обвинуваченого ОСОБА_1І, не підлягає
задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які б давали
підстави для зміни чи скасування
вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія
суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду
Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2,
яка діє в інтересах обвинуваченого
ОСОБА_1, залишити без задоволення, а
вирок Вижницького районного суду
Чернівецької області від 16.09.2013 року
відносно ОСОБА_1, засудженого за ч.1 ст.
185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом трьох місяців з
моменту її проголошення.

Головуючий
В.П. Потоцький

Судді
В.І. Руляков

Г.А. Станковська