ВИРОК Справа № 1-8/2007

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року Лохвицький
районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Хоменко
О.А.

при секретарі - Біліченко А.Б.

з участю прокурора - Ткаченко
В.І.

захисника - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лохвиця справу про
обвинувачення

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,
раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України

встановив:

ОСОБА_2 30.07.2006 року в денний час в с. Токарі
Лохвицького району Полтавської області знаходились на території сільського
футбольного стадіону на грунті неприязних відносин навмисно наніс один удар
ногою в область живота ОСОБА_3 внаслідок чого останній отримав закриту тупу
травму живота, підкапсулярний розрив селезінки та гематому селезінки. Вказані
тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої
ступені тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров»я строком більше 21
дня(висновок експерта №176 від 28.08.2006 року).

В
судовому засіданні ОСОБА_2
вину в скоєнні злочину визнав частково.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3,
пояснення свідків, а також ознайомившись із матеріалами кримінальної справи суд
дійшов висновку, що вина підсудного повністю доведена.

Як видно з пояснень ОСОБА_2 він дійсно наніс удар ногою ОСОБА_3 , але ОСОБА_3
спровокував його своєю зухвалою поведінкою. Далі пояснив, що 30.07.2006 року
він приїхав близько 17.00 год
в с Токарі подивитися футбол, на стадіоні зустрів знайомих ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. Трішки пізніше підійшов на стадіон ОСОБА_3. Вони на стадіоні сиділи на
траві, дивились футбол та пили горілку. Перед ОСОБА_2 на траві сидів ОСОБА_3,
він говорив по мобільному телефонові і щось лаявся. ОСОБА_2 сказав йому щоб він
пересів і кричав в другому місці та не заважав дивитися футбол. ОСОБА_3 не
зреагував на його прохання. Потім ОСОБА_2 підійшов до нього позаду. ОСОБА_3 не піднімався і говорив
, що футбол дивляться на протилежній стороні, а тут лише п»ють горілку. Після
цього ОСОБА_2 сказав йому: „Що не доходе" і вдарив його ногою (стопою) в
область таза. Він не вскакував і продовжував сидіти.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 видно, що 30.07.2006 року близько 18.00 год, він знаходився
на стадіоні в с. Токарі і дивився футбольний матч. Поряд на траві сидів ОСОБА_3
та ОСОБА_2 і між собою вони стали сперечатися. Потім ОСОБА_2 встав і підійшов
до ОСОБА_3 лівого боку і вдарив його в область лівої частини тулуба, після
цього ОСОБА_6 пішов додому не додивившись матч і не бачив , що було після
нанесеного ОСОБА_2 удару ногою.

Свідок ОСОБА_7
в судовому засіданні пояснив, що тілесні ушкодження у ОСОБА_3 могли
утворитися одно моментно в строк 30.07.2006 року та при обставинах вказаних в
постанові в результаті не менш однієї травматичної дії тупого твердого
предмету, яким може бути нога людини і відносяться до категорії тілесних
ушкоджень середньої ступені тяжкості, як викликавший тривалий розлад здоров'я
строком більше 21 дня.

Окрім того вина
ОСОБА_2 підтверджувалася відтворенням обстановки та обставин злочину висновком
судово-медичної експертизи № 176 від 28.08.2006 року згідно з яким у ОСОБА_3
виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота, під
капсульного розриву селезінки , гематоми селезінки. Дані тілесні ушкодження
могли утворитися одно моментно в строк 30.07.2006 року в результаті не менше
однієї травматичної дії тупого предмету, яким може бути нога людини і
відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як викликавши
тривалий розлад здоров»я строком більше 21 дня. Вина ОСОБА_2 підтверджується
іншими матеріалами кримінальної справи.

Дії ОСОБА_2, що
виразилися в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто
умисне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров»я необхідно
кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України.

Суд при визначенні
виду та міри покарання врахував, що ОСОБА_2 скоїв злочин вперше, на утриманні
має неповнолітню дитину, характеризується лише позитивно.

Факт скоєння
злочину підсуднім в стані алкогольного сп'яніння, що згідно ст. 67 КК України
суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання.

Враховуючи
тяжкість вчиненого, особу підсудного, обставини, що пом'якшують і обтяжують
покарання суд прийшов до висновку і необхідним для виправлення ОСОБА_2 є
покарання у виді виправних робіт.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України суд,

засудив:

ОСОБА_2 за ч.1
ст. 122 КК України до одного року виправних робіт з утриманням на користь
держави 10% його заробітку.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу, залишити підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду
Полтавської області протягом 15 діб від моменту проголошення.