Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/199/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000616 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прищепівка, Новомиргородського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

· 24.11.2009 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з іспитовим строком два роки;

· 14.07.2010 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, звільненого з місць відбування покарань 24.04.2014 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за наступних обставин.

27.06.2014 року о 12.00 годині, ОСОБА_8 знаходячись в с. Шостаківка, Кіровоградського району та області, біля лісосмуги між вул. Привокзальною та станцією Шостаківка, маючи корисливий умисел на повторне, відкрите заволодіння чужим майном, а саме сумкою ОСОБА_9 , котра працює поштаркою та в той момент розносила пошту, розуміючи, що його злочинні дії можуть бути помічені, підбіг до останньої, після чого, будучи позаду неї, наніс удар в область голови заздалегідь заготовленою скляною пляшкою з-під пива чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді рубця, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 695 від 11.07.2014 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткостроковий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент його нанесення. Після отриманого удару ОСОБА_9 почала кричати та повернулася назад і помітила ОСОБА_8 , який злякавшись почав втікати з місця події. Таким чином, ОСОБА_8 не вчинив усі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, 28.06.2014 року, близько 11.40 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 перебуваючи на дорозі, котра веде до с. Івано-Благодатне, Кіровоградського району та області, що вище вул. Науки та навпроти бетонної опори електропередач № 163, маючи корисливий умисел на повторне, відкрите заволодіння чужим майном, а саме жіночою сумочкою ОСОБА_10 , підбіг до неї ззаду та розуміючи, що його злочинні дії будуть помічені, зробив спробу заволодіти вищевказаною сумочкою шляхом ривка. Однак ОСОБА_10 вчасно зреагувала та надійно вхопила сумку руками, чим не дозволила ОСОБА_8 заволодіти її сумочкою. Після цього останній злякався та втік з місця події, не відібравши сумку в ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_8 не вчинив усі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить вирок районного суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого та застосувати більш м`яке покарання. На підставі ст.75 КК України звільнити її підзахисного від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що суд в порушення вимог ст. 66 КК України не врахував обставин, які пом`якшують відповідальність, а саме щире каяття, активне сприяння у розкриттю злочину. Також, на переконання апелянта, при призначенні покарання судом не прийнято до уваги ст. ст. 50, 65 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Крім того, вказує, що з висновком суду щодо не перебування ОСОБА_8 на обліку у лікаря психіатра на нарколога не погоджується, оскільки останній страждає на алкоголізм з 2009 року та з 1996 року перебуває на обліку у лікаря психіатра в Новомиргородському районному територіальному об`єднанні, з діагнозом F-70.0 і згідно акту судово-медичного експерта № 446 від 02.09.2014 року страждав і на даний час страждає легкою розумовою недорозвиненістю.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши її підзахисного від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив вирок районного суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Викладені у вироку висновки районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджуються сукупністю зібраних у провадженні, перевірених у судовому засіданні та наведених у вироку доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та відповідають фактичним обставинам справи.

Зважаючи на те, що учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини провадження, доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не надає оцінки доказам по кримінальному провадженню та вважає, що його вина доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України в межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд обґрунтовано вказав, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом обґрунтовано визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка б обтяжували покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого та його ставлення до вчинених злочинів, зважаючи на його молодий вік та з урахуванням думки представника державного обвинувача, колегія суддів погоджується з висновком суду, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства у призначений судом першої інстанції строк, який є мінімальним в межах санкції статті обвинувачення.

Доводи, на які в апеляційній скарзі посилається захист стосовно того, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не повною мірою враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є помилковими.

Як убачається з оскаржуваного вироку районного суду, вказані обставини при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання належно враховано, що безпосередньо зазначено у рішенні (а.п. 202), а тому колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту з приводу наявності підстав для застосування до її підзахисного положень ст. 75 КК України, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, після відбуття строку покарання за попереднім вироком у виді реального позбавлення волі знову вчинив корисливий злочин, що свідчать про те, що обвинувачений не бажає стати на шлях виправлення, тобто залишається особою небезпечною для суспільства, а тому колегія суддів вважає, що підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.

Водночас, заслуговують на увагу твердження захисника стосовно того, що суд у вироці не обґрунтовано вказав на те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Як вбачається з довідки КЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 03.07.2014 року ОСОБА_8 поставлено діагноз: психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Постійне вживання (а.п. 144).

Однак, наведений факт жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та правильність призначеного судом першої інстанції покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом і розміром, є необхідним, достатнім, справедливим для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, яка утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2