Дата документу Справа № 317/1193/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/1193/15-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1316/15 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 5 травня 2015 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 5 травня 2015 року засудженому ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі у Біленківської виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99) відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що в судовому засіданні встановлено, що в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 з 05.09.2011 року, тобто відбув 2/3 строку покарання, в зв`язку із чим він просить застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення, оскільки він вважає, що підпадає під положення п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 звертався до адміністрації колонії з клопотанням про умовно-дострокове звільнення та отримав відмову комісії 27.02.2015 року, яку не оскаржив, тому звертатись з новим клопотанням він має право лише після спливу одного року. Крім того, як підставу для відмови у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що засуджений працевлаштований на виробництві колонії, але за час відбування покарання мав стягнення за порушення режиму, крім того виявив зухвалу хуліганську поведінку в судовому засіданні.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відмовляючи у задоволенні його клопотання суд безпідставно взяв до уваги, стягнення, які на час розгляду клопотання в суді були погашені у встановленому законом порядку та не можуть впливати на висновки суду. Вважає, що суд безпідставно не врахував, що він офіційно працевлаштований в пекарні колонії та на протязі трьох років займався благоустроєм колонії. Зазначає, що весь час знаходження в колонії він був працевлаштований, але адміністрація колонії навмисно не заохочувала його, що призвело до неповноти судового розгляду його клопотання та істотного порушення вимог процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою та просив її залишите без змін, а апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, оскільки за ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано лише за сукупністю двох складових, яки характеризують та засвідчують процес виправлення засудженого якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, але засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання не виявив сумлінної поведінки, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2011 року за ст. 185 ч. 1, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. В місцях позбавлення волі знаходиться з 05.09.2011 року.

Таким чином, на час звернення засудженого до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, невідбута частина строку призначеного йому покарання становила менше одної третьої частини строку, призначеного судом покарання за сукупністю вироків за ст. 307 ч. 2 КК України та ст. 185 ч. 1 КК України, які не є корупційними злочинами та відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України відноситься до тяжких.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися, в тому числі, й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. При цьому висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його сумлінну поведінку та ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення засудженого є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Біленківської виправної колонії УДПтС в Запорізькій області (№ 99) засуджений ОСОБА_7 за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника установи та два рази правами начальника відділення СПС, приймав участь в роботах по благоустрою місця позбавлення волі, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, за характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими неконфліктний, дотримується вимог санітарії та гігієни, підтримує стосунки з родичами шляхом листувань та побачень. Провину у скоєному злочині визнає повністю, розкроюється.

Разом з тим, як також вбачається з матеріалів справи, зокрема, з характеристики на засудженого ОСОБА_7 , наданої адміністрацією виправної установи, за час відбування покарання він допустив три порушення режиму відбування покарання, які виразилися в зберіганні заборонених предметів та порушення режиму локалізації, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи та правами начальника відділення СПС. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. У програмах диференційованого виховного впливу участі не приймає, підтримує стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості.

Відомості щодо стягнень та заохочень підтверджуються довідкою, виданою адміністрацією установи 28.04.2015 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2015 року комісією адміністрації установи засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

В судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_7 пояснив, що йому відомо про відмову у представленні адміністрацією колонії до суду матеріалів про його умовно-дострокове звільнення, він знайомий з висновками комісії від 27.02.2015 року, які він не оскаржував, що також підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції представник адміністрації та прокурор.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах з особової справи засудженого ОСОБА_7 , поясненнях засудженого та представника адміністрації.

Апеляційні доводи засудженого про те, що адміністрація колонії навмисно не застосовує до нього заохочень, не відповідають матеріалам справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання та не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 5 травня 2015 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 5 травня 2015 року про відмову ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:

1)
2. 3.