Ухвала

іменем україни

26 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5

суддів: ОСОБА_6., ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

за участю прокурора ОСОБА_9

представника цивільного

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000360, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця м. Запоріжжя,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2013 року засуджено ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного судом покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

Цивільний позов прокурора задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради 14575,10 гривень.

Уточнений цивільний позов потерпілого задоволено у повному обсязі. Стягнуто зі страхової компанії «АСКО Донбас Південний» на користь ОСОБА_3 різницю не виплаченої йому суми матеріальної шкоди 6928,39 гривень, матеріальної шкоди в сумі 20646 гривень та моральної шкоди в сумі 2461,20 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі цивільний відповідач СК «АСКО Донбас Південний» в особі генерального директора ОСОБА_4 посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_2, в частині вирішення цивільного позову, що стосується відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20646 грн. змінити та ухвалити своє рішення.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що

він 09 березня 2013 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «SEAT CORDOBA», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по вул. Б. Хмельницького в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. В районі магазину «Віват», водій ОСОБА_2 виїхав на смугу зустрічного руху, де порушуючи вимоги ПДР України, рухаючись з перевищенням максимально допустимої на даній ділянці дороги швидкістю та маючи об'єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_3, котрий перетинав проїжджу частину з права на ліво по ходу руху автомобіля, а також технічну можливість запобігти наїзду на нього, при русі з допустимою швидкістю в населеному пункті, будь-яких заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 1108 м/д від 29.05.2013 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь суді, думку представника цивільного відповідача ОСОБА_1, яка підтримала касаційну скаргу, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, керуючись законом. Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при провадженні у справі кримінального процесуального закону.

Однак, як убачається з матеріалів провадження ці вимоги кримінального процесуального закону судом були порушені.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу та наслідків, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості злочину та докази, на яких ґрунтується висновок суду, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Крім того, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Суд, розглядаючи провадження, не обґрунтував свої висновки в частині задоволення цивільного позову потерпілого у повному обсязі та стягнення зі страхової компанії «АСКО Донбас Південний» на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 20646 гривень та не мотивував прийняте в цій частині рішення.

Не погодившись з рішенням суду представник цивільного відповідача звернувся до апеляційного з апеляційною скаргою, де звернув увагу суду на неправильне застосування закону та немотивованість прийнятого рішення посилаючись на те, що датою укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є 28 грудня 2012 року.

На думку цивільного відповідача суд першої інстанції напевно керувався статтею 26 Закону № 1961 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 5090-VI, відповідно до якої мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

· у разі встановлення ІІ групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Вважає, що застосування Закону № 5090 при розгляді даного кримінального провадження судом було неприпустимим оскільки пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень Закону № 5090 зазначено: «норми цього Закону не застосовуються до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цим Законом, а пунктом 1 прикінцевих та перехідних положень Закону № 5090 передбачено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім підпунктів 13 - 21 пункту 2 розділу І цього Закону, які набирають чинності через шість місяців з дня опублікування цього Закону, і саме пунктом 14 Закону № 5090 внесено зміни до статті 26 Закону № 1961 в частині, що стосується шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Пунктом 26.1 статті 26 Закону № 1961 у редакції на момент укладання договору встановлено: «у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування».

Отже, суд при ухваленні вироку не встановив всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а також застосував закон, який не підлягав застосуванню, чим порушив норми матеріального права.

За таких обставин вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2013 року щодо ОСОБА_2, в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20646 грн., підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення. У разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте, апеляційний суд ці вимоги процесуального закону належно не виконав, та переконливих мотивів прийнятого рішення не навів, доводи наведені в апеляційній скарзі цивільного відповідача не спростував.

За таких обставин, судові рішення щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 20646 грн., підлягають скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, вжити заходів до повного, всебічного і об'єктивного розгляду справи та постановити законне і обґрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу цивільного відповідача СК «АСКО Донбас Південний» в особі генерального директора ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року щодо ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 20646 грн. скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ________________ __________________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7