АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1398/15 Справа № 190/800/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Інгулець Дніпропетровської області , громадянина України, судимому:
1.25.05. 1999 року за ст.. 229-1 ч 1,44 КК України до 2 років позбавлення волі, 16.05. 2000 звільнено умовно- достроково на 10 місяців 5 днів
2.02.12.2002 року за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 188, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 188, 69 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 04.06. 2005 року звільнений умовно- достроково на 1 рік 5 діб.
3. 28.04. 2006 року за ч.2 ст. 309, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнено 26.02. 2009 року умовно- достроково на 2 місяця 6 діб.
4.18.10. 2010 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі
5.10.03. 2011 року за ч.1 ст. 263 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 11.02. 2013 року звільнено умовно- достроково на 10 місяців 29 днів
6.28.01. 2014 року Тернівським районним судом м. Кривий Ріг за ч.2 ст. 186, 69, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
-у задоволення клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Кримінально провадження розглянуто:
за участю прокурора : ОСОБА_7 .
Колегія суддів встановила:
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 71 КК України та йому призначено покарання- 3 років 6 місяців позбавлення волі.

25 травня 2015 року засуджений ОСОБА_6 в порядку ст. 539 КПК України звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування вищезазначеного покарання на підставі ст.81 КК України. В обґрунтування свого клопотання, послався на ті обставини, що він в період відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, сумлінно та чесно виконує покладені на нього обов`язки та вимоги адміністрації колонії, зразково поводиться та працює бібліотекарем.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено у зв`язку з не доведеністю ОСОБА_6 свого виправлення, оскільки засуджений за час відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, так як до нього було застосовано стягнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та задовольнити клопотання про його умовно дострокове звільнення. Вказує, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам провадження, судом не була дана належна оцінка обставинам, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, вважає, що суд першої інстанції мав всі підстави для задоволення його клопотання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали суду, засуджений ОСОБА_6 за час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі з 29 листопада 2013 року характеризувався посередньо, стягнень погашено , але заохочень не мав. З 24 вересня 2014 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії № 122 УДПтСУ у Дніпропетровській області, призначене йому судом покарання за вчинення тяжкого злочину, а саме за відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, суд виходив з того,що до засудженого за час відбуття покарання було застосовано стягнення, до виконання вимог адміністрації установи не завжди ставився сумлінно через особисту неорганізованість, на заходи виховного впливу реагував посередньо.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів наданих суду вбачається, що до ОСОБА_6 раніш неодноразово було застосовано умовно-дострокове звільнення, Крім того,останній раз 11.02. 2013 року та він знов 25.06. 2013 року скоїв тяжкий корисливий злочин.

25.06. 2014 року на підставі ст. 6 Закону України « Про амністію в 2014 році» від 08.04. 2014 р. не відбута частину покарання за вироком від 28.01.2014р. була скорочена наполовину, та склала 1 рік 6 місяців 20 днів.

Таким чином, відносно ОСОБА_6 державою приймалися законодавчі акти з метою стимулювати прагнення до бездоганної поведінки і виправлення засудженого.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальним. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст. 6 КВК України, так як сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив матеріали щодо клопотання засудженого ОСОБА_6 та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, ст. 81 КК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду :
___________ ______________ _____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4