Ухвала

іменем україни

14 липня 2015 рокум. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_21,
суддів:ОСОБА_22, ОСОБА_23,
при секретарі ОСОБА_24,
за участю прокурора ОСОБА_25,
захисників:ОСОБА_6, ОСОБА_7,
потерпілих:ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000030 за обвинуваченням

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Львова, громадянки України, зареєстрованої на АДРЕСА_3, проживаючої на АДРЕСА_2, такої, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК, за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2014 року та вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2014 року ОСОБА_10 засуджено:

за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої;

за ч. 1 ст. 366 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;

за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК.

За ч. 2 ст. 209 КК ОСОБА_10 виправдано.

Стягнуто з засудженої судові витрати. Вирішене питання щодо цивільних позовів та речових доказів по справі.

Згідно з вироком ОСОБА_10 визнано винуватою і засуджено за те, що вона у період з 14 січня по 15 листопада 2008 року шляхом обману та зловживання довірою заволоділа коштами потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 в особливо великих розмірах за таких обставин.

У 1998 році ОСОБА_10 познайомилась з ОСОБА_8 Між ними склалися довірливі стосунки у зв'язку з реалізацією ОСОБА_10 медичних засобів. ОСОБА_10 неодноразово брала у ОСОБА_8 незначні суми грошових коштів у борг, які повертала з відсотками. За час спілкування з ОСОБА_10 у ОСОБА_8 склалося позитивне враження щодо неї.

Так, переконавши ОСОБА_8 у своїх ділових якостях і вмінні успішно проводити економічно вигідні оборудки, перебуваючи за місцем проживання останньої на АДРЕСА_1, зловживаючи її довірою, під приводом придбання великих партій медичних засобів (препаратів) з метою їх подальшого перепродажу в аптечних закладах та отримання прибутку, обіцяючи щотижнево сплачувати 8% за користування коштами та повернути їх за першою ж вимогою, ОСОБА_10 взяла у ОСОБА_8 14 січня 2008 року 10 000 доларів США, 21 січня 2008 року 20 000 доларів США, 26 січня 2008 року 60 000 доларів США, 02 лютого 2008 року 30 000 доларів США, 23 лютого 2008 року 50 000 доларів США, 29 лютого 2008 року 75 000 доларів США, 01 березня 2008 року 5 000 доларів США. Однак своїх зобов'язань не виконала, заволодівши вказаними коштами.

У березні 2008 року ОСОБА_10 запропонувала ОСОБА_8 в якості засновників створити ТзОВ «Петелька» з рівними частками у статутному фонді товариства. При цьому повідомила ОСОБА_8 про наміри використати раніше отримані нею 250 000 доларів США на закупівлю товарів для новоствореного товариства. ОСОБА_8 дала згоду на пропозицію ОСОБА_10 і 07 квітня 2008 року було створено та зареєстровано ТзОВ «Петелька», засновниками якого з рівними частками у статутному фонді виступали ОСОБА_10 та ОСОБА_8 У період з травня по липень 2008 року ОСОБА_10 надавала ОСОБА_8 робочі звіти про використання отриманих у неї грошових коштів на придбання товару для господарської діяльності ТзОВ «Петелька». В подальшому ОСОБА_10 з метою приховання реального фінансово-економічного стану ТзОВ «Петелька», почала ухилятись від надання ОСОБА_8 всієї інформації про діяльність підприємства.

15 листопада 2008 року ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_8, зловживаючи її довірою, під приводом необхідності проведення розрахунку за вже придбану по дешевій ціні та розвантажену побутову хімію, які вона придбала з метою перепродажу і отримання прибутку, взяла у останньої 100 000 грн, обіцяючи повернути кошти через 7 днів, однак у встановлений строк своїх зобов'язань не виконала, заволодівши вказаними коштами.

25 листопада 2008 року ОСОБА_10, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов'язань, власноручно написала боргову розписку на суму 270 000 доларів США та зобов'язалась повернути вказані кошти до 30 квітня 2009 року, яку передала ОСОБА_8 як гарантію повернення боргу.

Продовжуючи створювати видимість виконання взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_10 19 лютого 2009 року написала боргову розписку на суму 20 000 доларів США із боргу 270 000 доларів США та зобов'язалась повернути ці кошти до 25 лютого 2009 року, передавши зазначену розписку ОСОБА_8 як гарантію повернення боргу.

03 березня 2009 року ОСОБА_10, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов'язань, уклала договір позики грошових коштів між нею, ОСОБА_13 та ОСОБА_8, відповідно до умов якого зобов'язалась повернути ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 270 000 доларів США у період з 12 березня 2009 року по 15 травня 2011 року та встановила забезпечення виконання умов договору 2/5 частками у квартирі АДРЕСА_4, автомобілем марки «Рено Лагуна», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який перебував у заставі ВАТ «Електрон банк», автомобілем марки «Фіат», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та договором поруки від 12 березня 2009 року, укладеним на її прохання між її дочкою ОСОБА_14 та ОСОБА_8

Проте, не маючи наміру виконувати умови вищевказаного договору, 07 березня 2009 року ОСОБА_10 відчужила ОСОБА_15 автомобіль марки «Фіат», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, за ціною 6000 доларів США та 11 березня 2009 року відчужила ОСОБА_16 автомобіль марки «Рено Лагуна», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, за ціною 4000 доларів США. При цьому отримані кошти не повернула ОСОБА_8, а використала на власні потреби.

Таким чином, згідно вироку в період з 14 січня по 15 листопада 2008 року ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 на суму 270 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 1 262 500 грн, та грошовими коштами в сумі 100 000 грн, а всього на загальну суму 1 362 500 грн, що є особливо великим розміром.

Крім цього, у березні 2008 року ОСОБА_10 звернулась до потерпілого ОСОБА_9 за позикою в сумі 50 000 доларів США для відкриття власного приватного підприємства, яке буде займатися оптовою та роздрібною торгівлею медикаментами, обіцяючи вигідно використати кошти під час здійснення підприємницької діяльності. При цьому ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_9 неправдиву інформацію про те, що має власне приміщення для використання під аптеку і що поверне кошти двома частинами протягом двох місяців. На виконання цієї домовленості у березні 2008 року ОСОБА_9 у приміщенні службового кабінету Львівської філії ТзОВ «Сігма Фарм», що на вул. Мазепи у м. Львові, передав ОСОБА_10 246 331,71 грн. Не повернувши у встановлений строк кошти ОСОБА_9, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_10 01 травня 2008 року написала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_9 кошти в сумі 246 331,71 грн., які зобов'язувалась повернути до 10 червня 2008 року. 11 липня 2008 року ОСОБА_10 в рахунок погашення боргу передала ОСОБА_9 грошові кошти та медикаменти на загальну суму 77 331,71 грн. та в цей же день, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов'язань, написала розписку про те, що її борг станом на 11 липня 2008 року становить 169 000 грн. і вона зобов'язується повернути його частинами. Проте своїх зобов'язань ОСОБА_10 не виконала, а шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 повторно заволоділа його коштами в сумі 169 000 грн., що є особливо великим розміром.

У липні 2008 року ОСОБА_10, перебуваючи в приміщенні службового кабінету Львівської філії ТзОВ «Сігма Фарм», шляхом зловживання довірою ОСОБА_12, взяла у неї 500 доларів США, які обіцяла повернути до вересня 2008 року. Не повернувши у встановлений строк кошти, ОСОБА_10 у жовтні 2008 року шляхом зловживання довірою взяла у неї ще 1000 доларів США, які обіцяла повернути до 31 грудня 2008 року. Проте ОСОБА_10 своїх зобов'язань перед ОСОБА_12 не виконала, заволодівши таким чином шляхом зловживання довірою коштами потерпілої на загальну суму 1 500 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 7 410 грн.

У липні-серпні 2008 року ОСОБА_10, зловживаючи довірою ОСОБА_17, якого знала з 2005 року через свою діяльністю з реалізації медичних засобів, достовірно знаючи про тісні приятельські стосунки останнього з потерпілою ОСОБА_11, запропонувала йому звернутися до ОСОБА_11 за позикою у сумі 40 000 доларів США. Обіцяла сплачувати ОСОБА_11 7 % від отриманої суми щомісячно та гарантувала ОСОБА_17, що вказані кошти будуть повернуті ОСОБА_11 на першу ж вимогу. 08 серпня 2008 року ОСОБА_17 звернувся до ОСОБА_11 з проханням позичити ОСОБА_10 40 000 доларів США, на що ОСОБА_11 погодилась. У цей же день ОСОБА_11, в приміщенні офісу що на вулиці Науковій, 29 у м. Львові заповнила простий вексель серії АА № 05323451 на суму 40 000 доларів США на сплату по пред'явленню ОСОБА_10 вищевказаних коштів, який передала ОСОБА_17 для підписання ОСОБА_10. У цей же день ОСОБА_17 за дорученням ОСОБА_11 в індивідуальному депозитному сейфі в приміщенні АКБ «Львів» за адресою місто Львів вул. Сербська, 1 узяв кошти в сумі 40 000 доларів США та передав їх ОСОБА_10, яка підписала вексель. У період з серпня 2008 по березень 2009 року ОСОБА_10 частково сплачувала ОСОБА_11 відсотки, а в грудні 2008 року, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов'язань, уклала з останньою договір виконання безумовного боргу, за яким зобов'язалась повернути передані їй кошти в сумі 40 000 доларів США по пред'явленню векселя за тридцять днів, як гарантію повернення боргу.

19 лютого 2009 року ОСОБА_10, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов'язань, уклала з ОСОБА_11 договір виконання безумовного боргу, за яким до 19 березня 2009 року зобов'язалась повернути ОСОБА_11 47 470 доларів США, з яких 40 000 доларів США основного боргу та 7 470 доларів США відсотків. Однак у встановлений строк ОСОБА_10 взятих на себе зобов'язань перед ОСОБА_11 не виконала, заволодівши її коштами на суму 40 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 193 600 грн., чим завдала потерпілій шкоду в особливо великих розмірах.

Таким чином, у період з 14 січня 2008 року по 15 листопада 2008 року ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 заволоділа їх коштами на загальну суму 1 732 510 грн.

Крім цього, у період з 30 червня 2005 року по 05 травня 2009 року ОСОБА_10, діючи за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, з метою подальшого використання підробила диплом про освіту, в який внесла завідомо неправдиву інформацію про те, що вона навчалась у Львівському Національному медичному університеті імені Данила Галицького, у 2005 році закінчила навчання і здобула вищу освіту за спеціальністю "Фармація" та отримала кваліфікацію провізор, а також сертифікат спеціаліста, в який внесла завідомо неправдиву інформацію про те, що вона 28 листопада 2006 року атестована на визначення знань та практичних навичок в атестаційній комісії при Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького і наказом від 28 листопада 2006 року за № 721-з-35 їй присвоєно звання лікаря (провізора) - спеціаліста за спеціальністю клінічна фармація.

Вказані підроблені документи ОСОБА_10 05 травня 2009 року використала, пред'явивши їх фізичній особі підприємцю ОСОБА_19, у результаті чого була призначена на посаду завідувача аптеки.

11 червня 2007 року ОСОБА_10, обіймаючи посаду директора Львівської філії ТзОВ «Сігмафарм», будучи службовою особою, з метою отримання кредиту у ВАТ «Електрон Банк» оформила та внесла у "Довідку про доходи" № 232 від 11 червня 2007 року завідомо неправдиві відомості про те, що її доходи на посаді директора Львівської філії ТзОВ «Сігмафарм» за грудень 2006 року становили 2 500 грн., січень 2007 року - 3 000 грн., лютий 2007 року - 3 000 грн., березень 2007 року - 3 000 грн., квітень 2007 року - 3 000 грн., травень 2007 року - 3 000 грн., а загальна сума доходу за період з 01 грудня 2006 року по 30 травня 2007 року становила 17 500 грн. При цьому ОСОБА_10 власноруч виконала підписи від імені директора ТзОВ «Сігмафарм» та від імені головного бухгалтера ТзОВ «Сігмафарм», а також проставивла відтиск круглої печатки ТзОВ «Сігмафарм».

Вказану довідку ОСОБА_10 використала, пред'явивши її у відділенні № 17 ВАТ «Електрон Банк», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149 при укладенні кредитного договору, у результаті чого 14 червня 2007 року отримала кредит в сумі 121 771 грн на придбання автомобіля марки «Рено Лагуна» з терміном погашення 7 років.

23 червня 2009 року ОСОБА_10, обіймаючи посаду директора ТзОВ «Петелька», будучи службовою особою, оформила та внесла завідомо неправдиві відомості в "Довідку про доходи" № 7/06 від 23 червня 2009 року про те, що її доходи на посаді директора ТзОВ «Петелька» за грудень 2008 року становили 4 000 грн., січень 2009 року - 4 000 грн., лютий 2009 року - 4 000 грн., березень 2009 року - 4 000 грн., квітень 2009 року - 4 000 грн., травень 2009 року - 4 000 грн. та що загальна сума її доходу за період з 01 грудня 2008 року по 30 травня 2009 року становила 24 000 грн. При цьому ОСОБА_10 власноруч виконала підписи від імені директора ТзОВ «Петелька» та від імені головного бухгалтера ТзОВ «Петелька», а також проставивла відтиск круглої печатки ТзОВ «Петелька».

25 червня 2009 року ОСОБА_10 використала вказану довідку при укладенні кредитного договору для отримання грошових коштів в приміщенні філії Львівського обласного управління ВАТ «Ощадний банк України», що знаходиться за адресою м. Львів вул. Січових Стрільців, 9, пред'явивши її та повідомивши уповноваженій особі ВАТ «Ощадбанк» неправдиві відомості щодо своїх доходів. У результаті цього 13 липня 2009 року ОСОБА_10 отримала від банку в якості споживчого кредиту грошові кошти в сумі 100 000 грн.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувалась у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом. Проте за результатами судового розгляду вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження і ОСОБА_10 було виправдано за ч. 2 ст. 209 КК.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 у частині визнання її винною за ч. 4 ст. 190 КК та призначення їй покарання за цей злочин, а також у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 - скасовано.

ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке належить засудженій на праві власності.

Вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та вирок суду апеляційної інстанції у частині засудження ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК скасувати й закрити кримінальне провадження. Вважає, що правовідносини між потерпілими та засудженою з приводу отримання останньою грошових коштів регулюються нормами цивільного права, а тому за свої дії ОСОБА_10 повинна нести цивільно-правову, а не кримінальну відповідальність. Вказує на відсутність умислу у ОСОБА_10 на заволодіння чужими коштами в момент їх отримання. За наявності підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 через відсутність в її діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, його не було закрито. Суд не дотримався принципу безпосередності дослідження доказів. Не долучив до провадження докази, які надавались стороною захисту, чим порушив право засудженої на захист. Висновок про підробку засудженою документів про освіту суд зробив лише на підставі ксерокопій цих документів, чого, на думку захисника, недостатньо для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 358 КК. Також вважає, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджена ОСОБА_10, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та вирок суду апеляційної інстанції щодо неї скасувати і закрити кримінальне провадження. При цьому наводить доводи, аналогічні доводам касаційної скарги захисника. Вказує на відсутність умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілих, які вона використовувала за призначенням згідно досягнутих домовленостей. Вважає, що правовідносини між ними слід регулювати нормами цивільного законодавства. За наявності у суду підстав для закриття кримінального провадження його не було закрито. Порушенням свого права на захист вважає відмову суду оглянути в судовому засіданні докази, надані стороною захисту. Вважає, що наявних в матеріалах кримінального провадження ксерокопій документів про освіту недостатньо для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 358 КК. Вказує на відсутність в своїх діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК. Також зазначає, що прийнявши рішення про конфіскацію її майна, суд у вироку не вказав точного його переліку.

В судовому засіданні суду касаційної інстанції потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подали заперечення на касаційні скарги, в тому числі й від потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12, в яких, вказуючи на безпідставність касаційних доводів засудженої і її захисника, просили вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на підтримку касаційних скарг, потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які заперечили проти їх задоволення, прокурора ОСОБА_25, яка вважала, що касаційні скарги засудженої і захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. У ньому повинно бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухвалення рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення апеляційний суд повинен зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Усі доводи, що містяться в апеляції, мають бути проаналізовані та жоден із них не повинен залишитися без відповіді. У резолютивній частині вироку повинні бути викладені результати розгляду справи, тобто конкретні рішення апеляційного суду, які логічно випливають з мотивувальної його частини.

Проте вирок апеляційного суду вказаним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

За умови, що вирок місцевого суду відносно ОСОБА_10 апеляційним судом був скасований у частині визнання її винною за ч. 4 ст. 190 КК та призначення покарання, і згідно вироку апеляційного суду ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні цього ж злочину, мотивувальна частина вироку суду апеляційної інстанції не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з огляду на положення ч. 4 ст. 190 КК.

Крім того, погодившись з вироком суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які отримали юридично-правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 190 КК, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях засудженої складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, і наявність цивільно-правових відносин між нею та потерпілими.

Так, кримінальна відповідальність за ст. 190 КК настає у результаті заволодіння винною особою чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обманом є повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин, які повинні бути повідомлені.

Зловживання довірою полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Обов'язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об'єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Отримання грошей (майна) під умовою виконання зобов'язання, яке в подальшому не було виконане, може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому випадку, коли особа ще в момент заволодіння грошима (майном) хотіла їх привласнити та не мала наміру виконувати взяте на себе зобов'язання.

Вказані ознаки шахрайства повинні бути встановлені у вироку і мають міститись у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Проте цих вимог ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не виконали.

Вказавши на заволодіння ОСОБА_10 майном потерпілих шляхом обману та зловживання довірою, суд свого рішення не мотивував, не зазначив у чому конкретно полягав обман потерпілих з боку засудженої, а в чому - зловживання їх довірою.

Не встановленим залишився також умисел засудженої на неповернення коштів потерпілим у момент їх отримання, за умови, що деякий час ОСОБА_10 сплачувала відсотки за позикою та не відмовлялась від повернення потерпілим суми основного боргу. Адже наявність такого умислу є обов'язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 190 КК.

На ці обставини в апеляційній скарзі також вказував захисник ОСОБА_20 Але в порушення вимог ст. 419 КПК його доводи були залишені без належної уваги суду апеляційної інстанції та безпідставно визнані у цій частині необґрунтованими.

Крім того, вказавши у мотивувальній частині вироку про часткове задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілих, а також про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника, у резолютивній частині вироку апеляційний суд жодного рішення за результатами розгляду вказаних апеляційних скарг не прийняв, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Також без уваги апеляційного суду залишилась та обставина, що на час вчинення ОСОБА_10 інкримінованих їй злочинів, пов'язаних з підробкою та використанням завідомо підроблених документів, кримінальна відповідальність за такі дії була встановлена частинами 2, 3 ст. 358 КК (редакція від 30.04.2009). Незважаючи на це, за вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватою і засуджено за частинами 3, 4 цієї статті.

Таким чином, допущені апеляційним судом порушення є підставою для скасування вироку апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати наведене, ретельно перевірити всі доводи апеляційних скарг та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги засудженої та захисника задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

У зв'язку зі скасуванням вироку суду апеляційної інстанції, на виконання якого ОСОБА_10 було взято під варту, остання підлягає звільненню з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23