У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Вус С.М.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 4 грудня 2007 року кримінальну справу
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області
від 10 жовтня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від
10 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

зазначеним вироком
засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,

раніше судимого:

- 19.11.2002 року за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 1
рік 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 1 рік;

- 31.07.2003 року за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням
ст.69 КК України
на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 28.07.2005 року
умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 26 днів,

- за ч.4 ст.187 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна;

-
за ч. 1 ст.304 КК України - на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК
України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст.71 КК
України до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком
Тернопільського міського суду від 31 липня 2003 року
і ОСОБА_1 призначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 і ОСОБА_3, касаційні
скарги та касаційне подання щодо яких не внесено.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджений за те, що він
створив організовану групу, до якої увійшли він, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, розробив
план вчинення злочинів, відомий всім учасникам групи, та протягом січня - лютого 2006 року з метою
заволодіння чужим майном у складі організованої групи вчиняв напади на
потерпілих, поєднані з погрозою застосування насильства, небезпечного для їх життя чи здоров'я, а також втягнув
неповнолітнього ОСОБА_2 у злочинну діяльність, застосувавши до останнього з
метою вчинення ним злочинів умовляння, залякування та переконання у безкарності
злочинної поведінки, а також обіцяючи надати винагороду після вчинення грабежів
та розбоїв.

Злочини вчинені ОСОБА_1
за таких обставин.

12.01.2006 року близько 19 год. 15 хв.
ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, діючи згідно розробленого плану, АДРЕСА_1 напали на
ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підбігли до потерпілої, зупинили її та,
погрожуючи застосуванням насильства, заволоділи її майном на суму 857 грн., а
ОСОБА_3 спостерігав за навколишньою обстановкою з метою завчасного попередження
у разі появи сторонніх осіб чи працівників міліції, а також при необхідності
подолати опір потерпілої та сприяти викраденню майна.

31.01.2006 року близько 21 год. АДРЕСА_1
ОСОБА_1 наказав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчинити розбійний напад на ОСОБА_5, що
останні виконали. ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_5, наніс йому удар ногою, від якого
потерпілий впав, вдарившись головою, та втратив свідомість, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2
нанесли потерпілому ОСОБА_5 удари ногами в голову, обшукали його та заволоділи
майном потерпілого на суму 670 грн..

01.02.2006 року близько 19 год. 30 хв.,
знаходячись біля будинку АДРЕСА_2, ОСОБА_1 з метою розбою наказав
неповнолітньому ОСОБА_2 зупинити потерпілу ОСОБА_6 і передав йому ніж типу
"метелик" для залякування потерпілої. ОСОБА_2, схопивши потерпілу
однією рукою за шию, а іншою - приставивши ніж до її горла та погрожуючи ним,
утримував потерпілу, а ОСОБА_1 і ОСОБА_3
заволоділи її майном на суму 903 грн..

01.02.2006 року близько 20 год. 15 хв.,
знаходячись по АДРЕСА_3і в районі парку "Топільче", ОСОБА_1 з метою
розбою наказав ОСОБА_3 і неповнолітньому ОСОБА_2 вчинити напад на потерпілу
ОСОБА_7 Із цією метою ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_7та приставив до горла
потерпілої ніж типу "метелик", який йому дав ОСОБА_1, та наказав
віддати мобільний телефон. При цьому, тримаючи в руках ніж, наніс їй легкі
тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого поранення задньої поверхні грудей,
а ОСОБА_1 і ОСОБА_3 обшукали потерпілу, однак не знайшли майна, яким хотіли
заволодіти.

01.02.2006 року близько 20 год. 20 хв., знаходячись в
парку "Топільче" в м.Тернополі, ОСОБА_1 підбіг до ОСОБА_8,
схопив її ззаду однією рукою за плече, іншою - приставив ніж до горла,
повалив на коліна, спричинивши легкі тілесні ушкодження, і почав виривати з її рук сумочку. ОСОБА_2
допоміг йому та вирвав сумочку, заволодівши
майном потерпілої на суму 535 грн. При цьому ОСОБА_3 підбіг до
потерпілої ОСОБА_9 та, відволікаючи увагу від
її неповнолітньої доньки ОСОБА_8, вирвав з її рук сумочку та пакет,
заволодівши майном на суму 263 грн..

01.02.2006 року близько 20 год. 30 хв.,
знаходячись у парку "Топільче" в м.Тернополі, ОСОБА_1 підійшов до
неповнолітнього ОСОБА_10, приставив йому до живота ніж, наказав віддати
мобільний телефон і почав обшукувати потерпілого, а ОСОБА_3 наносив потерпілому
удари руками у різні частини тіла, спричинивши
фізичну біль, та разом з ОСОБА_2 допомагали тримали потерпілого та
обшукували його, у результаті чого виявили та заволоділи його майном на суму 315грн.
7коп..

Ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 10 січня
2007 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено: по епізоду
нападу на потерпілу ОСОБА_4 його дії перекваліфіковано з ч.4 ст. 187 КК України
на ч. 2 ст. 186 КК України, по епізодам нападу на потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_11,
ОСОБА_7., ОСОБА_9, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 його дії перекваліфіковано з ч. 4 ст. 187
КК України на ч. 2 ст. 187 КК України та
постановлено вважати його засудженим за ст. 304 КК України, а не ч. 1 ст. 304
КК України. ОСОБА_1 призначено покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - 4
роки позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, за ст.304 КК України - 2
роки позбавлення волі, а на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
- 8 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, та відповідно до ст.71 КК України до цього покарання частково
приєднано невідбуте покарання за вироком Тернопільського міського суду від
31.07.2003 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з
конфіскацією всього майна.

Відповідні зміни
внесені і до вироку щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 стверджує, що справа щодо нього
сфальсифікована, він не вчиняв чотирьох епізодів інкримінованих йому злочинів,
діяв не у складі організованої злочинної
групи, а також йому достовірно не було відомо про те, що ОСОБА_2 є
неповнолітнім. Тому вважає, що його дії за ч.4 ст.187 КК України кваліфіковано
неправильно, а за ст. 304 КК України він
засуджений незаконно. Зазначає, що на досудовому слідстві працівниками міліції
до нього застосовувалось фізичне насильство, порушувалось його право на захист,
досудове слідство та судовий розгляд
справи проведено неповно та необ'єктивно.
Окрім того, зазначає, що йому призначено надмірно суворе покарання. Просить судові
рішення скасувати, а справу направити на нове розслідування.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в касаційній
скарзі та доповненнях до неї, колегія суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких підстав.

За змістом касаційної скарги, засуджений ОСОБА_1 оскаржує
фактичні обставини справи, які були предметом оцінки суду першої та апеляційної
інстанції, і перегляду відповідно до вимог ч.1 ст.398 КПК України у касаційному порядку не підлягають.

При перевірці в апеляційному порядку вироку місцевого суду, яким ОСОБА_1
було засуджено за ч.4 ст.187 КК України, було встановлено, що ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 при відкритому заволодінні майном потерпілої ОСОБА_4 та при розбійних нападах на
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 діяли за попередньою змовою групою осіб, а не
в складі організованої злочинної групи. Тому суд апеляційної інстанції, з наведенням
в ухвалі належного обґрунтування своїх висновків, обґрунтовано перекваліфікував
дії ОСОБА_1 з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України (за епізодом щодо
ОСОБА_4) та на ч.2 ст.187 КК України (за іншими епізодами).

Те, що суд апеляційної інстанції
прийняв правильне рішення про
перекваліфікацію дій ОСОБА_1, у касаційній скарзі засудженого не заперечується.

Висновки судів про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України по
всіх епізодах обвинувачення, а також у вчиненні злочину, передбаченого ст.304 КК
України, відповідають фактичним обставинам справи, визнаним судом доведеними,
та ґрунтуються на сукупності зібраних у встановленому законом порядку і належно оцінених судами доказів, і є
правильними.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджена його показаннями під час досудового
слідства, в тому числі при відтворенні обстановки та обставин події та на очних
ставках, в яких він визнав вчинення разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розбійних
нападів на ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та відкритого заволодіння майном ОСОБА_4;
показаннями під час досудового слідства
і в суді ОСОБА_2, який підтвердив вчинення ним разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усіх епізодів злочинів,
по яких їм було пред'явлено обвинувачення; даними впізнання потерпілою ОСОБА_4
- ОСОБА_1 і ОСОБА_2, потерпілою ОСОБА_6 - ОСОБА_3, потерпілою ОСОБА_7-
ОСОБА_1, потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10
- ОСОБА_3 як осіб, що в числі трьох вчинили щодо них злочини; даними про
виявлення й вилучення частини майна, яким заволоділи засуджені, зокрема,
належного ОСОБА_5, ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
висновками експертиз, а також іншими доказами, які детально викладені у
вироку суду і яким дана належна оцінка.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень при
збиранні доказів. Дані про фальсифікацію матеріалів справи відсутні.

Твердження ОСОБА_1 про застосування щодо нього фізичного тиску працівниками
міліції, внаслідок чого він обмовив себе, перевірялося судом першої та
апеляційної інстанції і свого підтвердження не знайшло. Постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо працівників ВКР Тернопільського МВ УМВС
України в Тернопільській області та слідчого в ОВС СУ УМВС в Тернопільській
області по фактах застосування психологічного та фізичного тиску під час
досудового слідства за відсутністю в їх діях складів злочинів, передбачених
ст.ст. 364, 365, 373 КК України,
ОСОБА_1 оскарженою не була.

Усі доводи, що наведені ОСОБА_1 у
касаційній скарзі, були предметом
ретельної перевірки суду першої
та апеляційної інстанцій і обгрунтовано
визнані безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами
справи. Свої висновки суди належним чином мотивували. З ними погоджується і колегія суддів. У касаційній
скарзі засудженого ОСОБА_1 нема посилань на інші доводи, які б
спростовували висновки судів.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.186,
ч.2 ст.187, ст.304 КК України кваліфіковано правильно.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б
давали підстави для скасування судових рішень, по справі не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 на порушення його права на захист спростовуються
матеріалами справи, з яких убачається, що йому неодноразово належним чином
роз'яснювалися його права. При пред'явленні обвинувачення ОСОБА_1 заявив
клопотання про забезпечення його захисником, яке було задоволено. При
пред'явленні матеріалів розслідування для ознайомлення було задоволено
клопотання ОСОБА_1 про допуск до участі у справи як захисника його матері, а
при розгляді справи в суді - брата. За таких обставин право ОСОБА_1 на захист
порушено не було.

Покарання ОСОБА_1 обрано відповідно до вимог ст. 65 КК України з
урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засудженого.
Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та
попередження нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання надмірно
суворим немає.

З урахуванням викладеного, при
перевірці даної справи не виявлено передбачених ст. 398 КПК України підстав для
перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1 у касаційному порядку з повідомленням
осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити засудженому ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги.

С у д д і:

Міщенко С.М.
Кліменко М.Р. Вус С.М.