11-кп/775/127/2015(м)
265/5029/14-к

Категорія ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 січня 2015 року обвинувачений

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

засуджений за

- ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності,

- ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2011 року у виді 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності з відбуванням покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 1 489,90 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього 6 489,90 грн.; на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 6 854 грн.

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 7 травня 2014 року близько 10:00 годині, знаходячись біля будинку № 140 по вул. Виноградній в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, вчинив напад на ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що виразилося в погрозах застосувати пневматичний пістолет з нанесенням їм удару потерпілій в область обличчя і кулаком в скроневу область, від якого остання впала, після чого зірвав з її шиї золотий ланцюжок масою 1,79 грамів, вартістю 841,30 грн. з золотим хрестиком масою 1,38 грамів, вартістю 648,60 грн., чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1 489,90 грн.

12 травня 2014 року близько 23:30 годині ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку № 62 по вул. Межовій в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, повторно, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_11 золотий ланцюжок масою 24 грами, вартістю 6 854 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.

Не погодившись з судовим рішенням захисник подав апеляційну скаргу, за змістом якої, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, порушення норм кримінального процесуального закону, прав обвинуваченого на захист, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України скасувати за недоведеністю його вини у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_10 , провадження закрити, а в частині його засудження за ч. 2 ст. 186 КК України вирок змінити, перекваліфікувавши його дії з грабежу відносно потерпілого ОСОБА_11 на ст. 190 КК України як шахрайство.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що суд не прийняв до уваги показання обвинуваченого про те, що розбійний напад на ОСОБА_10 він не вчиняв, в цей момент знаходився в іншому місці, не викликав і не допитав з цього приводу свідків.

Зазначає, що суд не мав право допитувати ОСОБА_10 як потерпілу та посилатися на її показання у вироку, оскільки в порушення ч. 2 ст. 55 КПК України її процесуальне становище не встановлено, суду не надані а ні заява про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а ні заява про визнання її потерпілою. Не встановлена судом і вага хрестика, викраденого у потерпілої.

Посилання суду у вироку на пояснення свідка ОСОБА_12 , як на доказ вини обвинуваченого, вважає безпідставними, оскільки вони не вказують на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 саме обвинуваченим ОСОБА_9 .

Також, на думку захисника, суд безпідставно послався у вироку і на показання потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні допитаний не був. Більш того, цей потерпілий на досудовому слідстві пояснював, що його ввели в оману, а не ограбували та, що ланцюжок він віддав обвинуваченому самостійно - «подивитись». Ці показання підтвердив свідок ОСОБА_13 , в той час як свідок ОСОБА_14 , на показання якого послався суд, як на викриваючи ОСОБА_15 , очевидцем події не був.

Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_16 про те, що він вибіг на вулицю на допомогу сину із сокирою у руці. Його показання тільки підтверджують показання обвинуваченого про те, що останній злякавшись сокири, поїхав на таксі з місця події, маючи намір згодом повернути ланцюжок.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що суд дав не належну оцінку і іншим доказам, наданим стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_9 , а саме протоколам пред`явлення особи для впізнання, які складені з порушенням вимог ст. 228 КПК України, оскільки слідчим не з`ясовано у потерпілих за сукупністю яких саме ознак вони можуть впізнати обвинуваченого.

Вважає необ`єктивною характеристику обвинуваченого, оскільки в ній відсутні номер вихідної ти вхідної кореспонденції, дата її складання, печатка органу, який її видав, та посадова особа, яка її засвідчила, тому суд безпідставно врахував її при обранні міри покарання, як негативну.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованими.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що судовий розгляд проведений неповно, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і неправильно застосований кримінальний закон, порушено права обвинуваченого на захист, є безпідставними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судовий розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження. Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_10 та грабежу відносно потерпілого ОСОБА_11 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами в їх сукупності.

Суд ретельно перевірив в судовому засіданні доводи обвинуваченого, аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі його захисника про те, що розбійний напад на потерпілу ОСОБА_10 та грабіж відносно потерпілого ОСОБА_11 він не вчиняв.

Мотивуючи висновок про винність ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_10 , суд обґрунтовано послався на її показання та показання вказаних у вироку свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , матеріали впізнання потерпілою обвинуваченого, а також на данні протоколів інших слідчих дій.

Апеляційних доводи захисника про порушення органом досудового розслідування та суду ч. 2 ст. 55 КПК України, а саме не встановлення процесуального статуту ОСОБА_10 , в наслідок чого суд не мав право її допитувати як потерпілу, є необґрунтованими, оскільки її заява про вчинення розбійного нападу була прийнята та внесена до ЄДРДР 07 травня 2014 року і з цього моменту, згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України вона набула статут потерпілого зі всіма його правами та обов`язками (т.1 а.п. 3,8).

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_9 підійшов до неї, схопив її за волосся, вдарив пістолетом по обличчю, який вона сприйняла за бойовий та злякалася за своє здоров`я і життя, погрожував їм прострелити ногу, після чого зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком та знову вдарив її кулаком у скроневу область, через що вона впала.

В ході досудового слідства вона впізнала ОСОБА_9 як особу, яка вчинила на неї розбійний напад ( т.1 а.п. 149-152).

Суд перевірив в судовому засіданні доводи обвинуваченого і його захисника, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі останнього, про проведення цієї слідчої дії з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, дав отриманим даним належну оцінку і дійшов правильного висновку про те, що вони є належними і допустимими доказами та не містять порушень, які в силу ст. 87 КПК України могли потягнути за собою визнання їх недопустимими. За змістом ст. 228 КПК України особа, яка впізнає, може вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити за якими ознаками вона її впізнала, але це не є обов`язком. Отже, апеляційні доводи захисника з цього приводу, є безпідставними.

Показання потерпілої узгоджуються з показаннями обвинуваченого при проведенні слідчого експерименту, в ході яого, визнаючи свою вину, він розповідав слідчим органам про обставини вчинення розбійного нападу, при вчиненні якого застосував пневматичний пістолет, яким погрожував вистрелити їй у ногу, завдав удару в скроневу область та заволодів її золотим ланцюжком з хрестиком ( т.1 а.п. 153-157).

Добровільність позиції ОСОБА_9 підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які при проведенні цієї слідчої дії були присутні в якості понятих.

Свідок ОСОБА_12 дала суду показання про те, що на початку травня 2014 року за проханням ОСОБА_9 , разом з ним здала у ломбард розірваний ланцюжок приблизно за 700 грн., після чого він повідомив їй про те, що вкрав його у дівчини.

Крім того, показання потерпілої, вказаних свідків знаходяться в повній відповідності з іншими доказами, які суд досліджував в судовому засіданні. Вони підтверджуються матеріалами: огляду пневматичного пістолету, який ОСОБА_9 добровільно видав слідчим органам; огляду двох договорів, квитанцій з ломбарду та фіскального чеку, згідно яких свідок ОСОБА_12 , саме 07 травня 2014 року, у день вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_10 , здала в ломбард під заставу золотий ланцюжок вагою 1,79 гр. з хрестиком вагою 1,38 гр. на загальну суму 736,0 гр. ( т.1 а.п. 127-136).

Враховуючи наведені показання свідка ОСОБА_12 та вилучені з ломбарду документи, суд дійшов правильного висновку про те, що її показання також є доказом вчинення ОСОБА_9 розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_10 . Тому апеляційні доводи захисника з цього приводу є безпідставними.

Апеляційні доводи захисника про порушення судом прав обвинуваченого на захист, висловлені в недопиті свідків в підтвердження його доводів про знаходження під час розбійного нападу в іншому місці, також є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_9 не заявляв клопотання про виклик і допит свідків з цього приводу.

Мотивуючи висновки про винність ОСОБА_9 у пограбуванні потерпілого ОСОБА_11 , суд обґрунтовано послався та поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , матеріали впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_13 , а також на данні протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого.

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив про те, що його син ОСОБА_13 без його відома здав в ломбард належні йому золоті ланцюжок з хрестиком. Останній він викупив у ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив про те, що за його проханням ОСОБА_20 здав в ломбард батьківські золоті ланцюжок з хрестиком, які купив їх спільний знайомий ОСОБА_11 , після чого йому зателефонувала раніше незнайома особа та запропонувала зустрітися, на що він погодився. На зустріч з`явився раніше незнайомий ОСОБА_9 з іншим чоловіком і розповів, що у брата забрали ланцюжок з хрестиком та попросив описати ланцюжок його батька, який був проданий. З цього питання він подзвонив ОСОБА_11 та попросив показати придбаний золотий ланцюжок. Разом вони поїхали до дому ОСОБА_11 . Той виніс ланцюжок і передав його подивитися ОСОБА_9 . Останній сказав, що він схожий на ланцюжок його брата і попросив винести хрестик. Але вийшов батько ОСОБА_11 - ОСОБА_16 , разом стали сваритися з ОСОБА_9 , вимагали повернути ланцюжок. Не дивлячись на їх вимоги, останній сів в таксі та поїхав.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що почувши з вулиці крики, вибіг з дому з сокирою. Син ОСОБА_11 йому сказав, що незнайомий йому ОСОБА_9 у нього з руки вирвав та забрав золотий ланцюжок. Разом з сином вони почали кричати на ОСОБА_9 , стверджуючи, що це їх ланцюжок, вимагали повернути його, але той також почав кричати та погрожувати, що буде стріляти, вбивати, а потім разом зі своїми друзями сів у таксі та поїхав.

Обвинувачений ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту не спростовував пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 та показав, що на його прохання показати ланцюжок, ОСОБА_16 протягнув руку з ланцюжком в його бік, він взяв його, став розглядати. В цей час з дому вийшов батько останнього, зацікавився у чому справа, але він зі своїм знайомим сів у таксі та поїхав ( т.1 а.п. 145-148).

Наведені показання обвинуваченого підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , які при проведенні цієї слідчої дії були присутніми у якості понятих.

Свідок ОСОБА_19 підтвердив суду, що за проханням ОСОБА_11 здав в ломбард золотий ланцюжок, про що повідомив їх спільного знайомого ОСОБА_11 , після чого останній його купив.

Вирішуючи питання про зміст і направленість умислу ОСОБА_9 щодо потерпілого ОСОБА_11 , суд виходив із сукупності всіх конкретних обставин кримінального правопорушення. Сам характер дій обвинуваченого свідчать про те, що його дії первинно були направлені на заволодіння майном потерпілого шляхом шахрайства, але в подальшому були спрямовані та переросли у відкрите викрадання його майна. Обвинувачений безпосередньо усвідомлював всі свої дії і не звертаючи уваги на вимоги потерпілого та його батька припинити їх та повернути ланцюжок, не зважаючи на те, що останній тримав у руці сокиру, зник з місця події, не повернувши золотий виріб.

Суд також дав належну оцінку протоколу впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_11 . Данні, отримані при проведенні цієї слідчої дії, як і за участю потерпілої ОСОБА_10 , є належними та допустимими доказами і не містять порушень, які в силу ст. 87 КПК України могли би потягнути за собою визнання їх недопустимими.

Що стосується апеляційних доводів захисника про порушення судом положень ст. 95 та 225 КПК України щодо покладення в основу вироку показань потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні не був присутній та допитаний, колегія суддів з ними погоджується. Разом з тим, ці порушення кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є не суттєвими і не впливають на правильність висновку суду про достатність доказів доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні пограбування потерпілого ОСОБА_11 .

Тому доводи захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого та порушення судом положень ст. 87, 95,225 КПК України є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які прямо і побічно викривають ОСОБА_9 в розбійному нападі, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , що зазнала нападу, вчиненому, особою, яка раніше вчинила розбій, а також у відкритому викраданні майна ОСОБА_11 , вчиненому повторно. Судом дана належна оцінка зібраним органом досудового слідства доказам в їх сукупності і зроблений правильний висновок про кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначене ОСОБА_9 покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого і призначив покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відсутність у характеристиці дати її складання, вхідного, вихідного номеру та печатки органу, який її видав, не впливає на висновок суду про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за корисні злочини, що свідчить про його уперте небажання стати на шлях виправлення.

Будь які дані, які свідчили б про необ`єктивність, упередженість органів досудового слідства або суду, істотні порушення норм кримінального процесуального закону, які перешкоджали або могли перешкодити повно і всебічно розглянути кримінальне провадження, у тому числі і ті, про які йде мова в апеляційній скарзі захисника, не встановлені.

Таким чином, апеляційні доводи захисника є безпідставними, тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 січня 2015 року відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3