АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1037/15 Справа № 204/1644/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року, постановлену при розгляді питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, до якої застосувані

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

представника психіатричного
закладу ОСОБА_9 ,
лікаря-психіатра ОСОБА_10 ,
Встановила:

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 15 жовтня 2010 року до ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 15 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Суд, задовольняючи подання лікаря-психіатра, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом і здійснила дії, які являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

Не погодившись з цією ухвалою,адвокат ОСОБА_6 подав на неї апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом та відмовити у задоволенні подання лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом щодо ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка полягає у вчиненні ОСОБА_7 у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину проти здоров`я людини. Вважає, що з огляду на висновок комісії лікарів-психіатрів з урахуванням строку перебування ОСОБА_7 на лікуванні, зниженням рівня її соціальної небезпеки, а також з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння проти здоров`я, а не проти життя людини, є усі підстави для зміни примусових заходів медичного характеру, застосованих до ОСОБА_7 .

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях представник ДЗ "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України" наводить аргументи щодо неспроможності доводів адвоката та просить залишити ухвалу суду без зміни, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення адвоката ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляцію адвоката, думку прокурора ОСОБА_8 та представників психіатричного закладу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вважали ухвалу законною і обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: … неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам кримінального провадження.

Вирішуючи апеляційну скаргу адвоката в частині його доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів при їх вирішенні керується положеннями ст. 411 КПК України, згідно з якою судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно зі ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Колегією суддів перевіркою викладених в апеляційній скарзі доводів встановлено, що згідно з ухвалою суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, призначених постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 15 жовтня 2010 року, з урахуванням висновку комісії лікарів-психіатрів № 315 від 06 березня 2015 року, згідно з яким низький рівень критичності хворої ОСОБА_7 до свого психічного стану, формальна, легковажна оцінка скоєного, несформовані соціальні настанови та недостатня мотивація на здоровий спосіб життя в майбутньому з урахуванням повторного застосування примусових заходів медичного характеру обумовлює необхідністьпродовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

За думкою колегії суддів висновок комісії лікарів-психіатрів від 06 березня 2015 року відповідає психічному стану і перебігу хвороби у ОСОБА_7 та є об`єктивною оцінкою і психічного стану і суспільної небезпеки ОСОБА_7 на момент огляду.

Суб`єктивна точка зору адвоката про невідповідність закону висновку комісії лікарів-психіатрів про необхідність продовження застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом з метою закінчення психокорекційної роботи, залишення без уваги судом висновку комісії лікарів-психіатрів про те, що у стані здоров`я ОСОБА_7 відбулися позитивні зміни та рівень соціальної небезпеки ОСОБА_7 для оточуючих знизився, та не надання судом оцінки пунктів 24, 25, 26, 28 зазначеного висновку не може розглядатися судом як доказ по справі, бо адвокат не є фахівцем в галузі психіатрії. З цієї ж причини адвокат не може оцінювати відповідність чи невідповідність висновків комісії лікарів-психіатрів психічному стану ОСОБА_7 , а також надавати оцінку психічному стану і ступеню суспільної небезпеки пацієнта, її зниження, та вирішувати питання припинення чи зміни виду примусового заходу медичного характеру.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_7 використовувались результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, акт якої є належним доказом для прийняття рішення за поданням лікаря-психіатра. В акті комісії лікарів-психіатрів № 315 від 06 березня 2015 року була надана об`єктивна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_7 .Положеннями ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення за поданням представника психіатричного закладу. Тому твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що висновок комісії лікарів-психіатрів про необхідність продовження застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом не відповідає закону, є безпідставними та такими, що не заслуговують уваги.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року " "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" суд при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу тільки за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції своє рішення по справі обгрунтував підтвердженою належним чином обставиною, а саме: за своїм психічним станом хвора ОСОБА_7 згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 315 від 06 березня 2015 року становить небезпеку для оточуючих, а тому потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричній лікарні з суворим наглядом.

Підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів, а також поясненням лікаря-психіатра як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, які є послідовними та незмінними і узгоджуються між собою, у колегії суддів немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони на думку колегії суддів не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому колегією суддів не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.

Твердження адвоката в апеляційній скарзі про необхідність урахування строку перебування ОСОБА_7 на лікуванні при вирішенні питання щодо потреби її тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду також не заслуговують на увагу, оскільки термін лікування у психіатричних закладах не встановлюється заздалегідь, він залежить від психічного стану особи і усунення всіх складових суспільної небезпеки хворої.
Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.

Вирішуючи апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в частині того, що ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння проти здоров`я, а не проти життя людини, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в цій частині правильно застосовано кримінальний закон, так як в силу ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. У даному випадку ОСОБА_7 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також є психічно хворою, яка за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Тому і в цій частині доводи апеляційної скарги адвоката не можуть бути визнані судом такими, що заслуговують на увагу, так як для застосування до хворої ОСОБА_7 судом першої інстанції примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом немає ніяких підстав.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційні скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 можуть бути подані сторонами до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_7 , до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді
__________________ __________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13