Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_52,

суддів ОСОБА_53, ОСОБА_54,

за участю прокурора ОСОБА_55,

засудженого ОСОБА_1,

його захисника адвоката ОСОБА_56

розглянула в судовому засіданні 14 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року щодо нього.

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, який не має судимості,

засуджено:

за ст. 191 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 2 роки; за ст.ст. 15 ч. 2, 191 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 2 роки;

· за ст. 366 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов'язки.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винуватим і засуджений за вчинення ним злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 4, 15 ч. 2, 191 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, тобто ОСОБА_1, працюючи генеральним директором Національного заповідника «Давній Галич», шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинив розтрату чужого майна - бюджетних коштів в сумі 218 593 грн. 80 коп., що є великим розміром, шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинив закінчений замах на розтрату чужого майна - бюджетних коштів в сумі 15 712 грн., а також вчинив службове підроблення за таких обставин.

В травні 2011 року між Національним заповідником «Давній Галич» в особі генерального директора ОСОБА_1 та приватним підприємством ПП «Антей-Захід» в особі директора ОСОБА_4 було укладено договір № Ф- 0511/01 від 04 травня 2011 року вартістю послуг на суму 428 856 грн. за одинадцять місяців 2011 року на охорону п'яти об'єктів Національного заповідника, а саме: Галицького замку, ОСОБА_5 караїмської історії та культури, Фондосховища, що знаходяться на території м. Галича, музею народної архітектури та побуту Прикарпаття та музею Давній Галич, які знаходяться в с. Крилос Галицького району. Відповідно до вказаного договору та дислокації постів до нього охоронна фірма ПП «Антей-Захід» з моменту підписання угоди повинна була здійснювати цілодобову охорону матеріальних цінностей в приміщеннях музеїв і на прилеглих територіях з розрахунком один пост на кожен із п'яти об'єктів вартістю 10 грн. 70 коп. за одну годину.

На час підписання договору, коштів на оплату послуг з охорони в Національного заповідника "Давній Галич" не було, в зв'язку з чим, директор ПП «Антей-Захід» ОСОБА_4, незважаючи на умови договору - розпочати охорону об'єктів з моменту його підписання, будучи службовою особою, неналежно віднісся до виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, впродовж травня - червня 2011 року цілодобової охорони п'яти об'єктів заповідника не забезпечив і в цей період часу охорону у нічний час здійснювали працівники заповідника.

В кінці липня 2011 року ОСОБА_4, неналежно виконуючи свої обов'язки, не маючи документального підтвердження фактично понесених затрат на охорону п'яти об'єктів заповідника, склав та подав на затвердження ОСОБА_1 акти здачі - приймання виконаних послуг за травень та червень 2011 року, а також рахунки фактури ПП "Антей-Захід", до яких включив вартість цілодобової охорони п'яти об'єктів заповідника.

В свою чергу генеральний директор Національного заповідника «Давній Галич» ОСОБА_1, як керівник державної установи, у липні 2011 року підписав та прийняв до оплати подані ОСОБА_4 завідомо неправдиві акти здачі - приймання виконаних послуг з охорони за травень та червень 2011 року, в яких було зазначено про здійснення у вказаний період охорони об'єктів заповідника відповідно до умов договору, що не відповідало дійсності, оскільки ПП "Антей-Захід" приступило до цілодобової охорони тільки з 01 липня 2011 року, а протягом травня - червня 2011 року відповідно до вказівок ОСОБА_1 охорону об'єктів здійснювали працівники заповідника.

В серпні 2011 року ОСОБА_1, знаючи про залишок коштів на охорону об'єктів заповідника у 2011 році, звернувся до ПП "Антей-Захід" з проханням ввести з вересня 2011 року додаткові цілодобові пости та дав вказівку підлеглим працівникам підготувати відповідного листа на адресу приватного підприємства. В подальшому на підставі листа заповідника за № 175 від 25.08.2011 року ОСОБА_4 розробив нову дислокацію на охорону від 01 вересня 2011 року як додаток № 1А до договору від 04.05.2011 року, у якій передбачалось збільшення кількості об'єктів та постів охорони, починаючи з вересня 2011 року, про що було видано наказ за № 67 від 29.08.11 року. Однак, виконання вказаного наказу підлеглими він не проконтролював, внаслідок чого протягом вересня - грудня 2011 року кількість цілодобових фізичних постів охорони ПП "Антей-Захід" залишилась незмінною, але до актів здачі - приймання виконаних послуг за жовтень-грудень 2011 року та рахунків фактур за вказаний період часу вартість охорони додаткових постів, яких фактично не було, ОСОБА_4 включив і подав зазначені неправдиві акти на затвердження до Національного заповідника "Давній Галич". Достовірно знаючи про відсутність додаткових постів охорони та охоронників у жовтні - грудні 2011 року ОСОБА_1, як керівник державної установи, підписав ці акти та прийняв їх до оплати.

Також, між Національним заповідником «Давній Галич» в особі генерального директора ОСОБА_1 та ПП «Антей-Захід» в особі директора ОСОБА_4 01 січня 2012 року було укладено договір № Ф-0112/01, яким було передбачено здійснення охорони шести об'єктів заповідника з 01 січня 2012 року із виставленням дев'яти постів охорони з оплатою таких послуг на загальну суму 85 712 грн. Відповідно до умов цього договору із зазначенням дислокації постів, з моменту підписання угоди охоронна фірма ПП «Антей-Захід» повинна була здійснювати цілодобову охорону матеріальних цінностей в приміщеннях музеїв і на прилеглих територіях з розрахунком дев'ять цілодобових постів на шість об'єктів вартістю 10 грн.70 коп. за одну годину охорони. Незважаючи на вказані вимоги договору, директор ПП "Антей-Захід" ОСОБА_4, будучи службовою особою, неналежно віднісся до виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них і в черговий раз не перевірив введення підлеглими додаткових постів з 01 січня 2012 року та не забезпечив введення цілодобового поста охорони у Церкві св. Пантелеймона. У січні та лютому 2012 року ОСОБА_4, неналежно виконуючи свої обов'язки, склав та подав на затвердження до Національного заповідника "Давній Галич" акти здачі - приймання виконаних послуг за січень-лютий 2012 року та рахунки фактури ПП "Антей-Захід", до яких включив вартість охорони додаткових постів. ОСОБА_1, достовірно знаючи про відсутність додаткових постів в січні та на початку лютого 2012 року, як керівник державної установи, підписав та прийняв до оплати завідомо неправдиві акти здачі-приймання виконаних послуг з охорони за січень та лютий 2012 року, в яких було вказано про здійснення у вказаний період охорони об'єктів заповідника відповідно до умов договору, що не відповідало дійсності, оскільки кількість цілодобових постів охорони і охоронників впродовж вказаного періоду не збільшувалась, тобто ПП «Антей-Захід» як і у 2011 році здійснювало охорону п'яти об'єктів заповідника п'ятьма цілодобовими постами охорони.

Відповідно до акту позапланової ревізії Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області за № 06-21/11 від 19 липня 2012 року всього за період з травня 2011 року по лютий 2012 року Національним заповідником "Давній Галич" зайво прийнято до оплати кошти в сумі 234 305 грн. 80 коп. Враховуючи заборгованість заповідника перед ПП "Антей-Захід" станом на 01 березня 2012 року в сумі 15 712 грн. Національному заповіднику "Давній Галич" завдано матеріальної шкоди на загальну суму 218 593 грн. 80 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 змінено. Вказано вважати ОСОБА_1 засудженим за ст. 191 ч. 4 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 2 роки; за ст.ст. 15 ч. 2, 191 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 1 рік 6 місяців; перекваліфіковано дії ОСОБА_1 зі ст. 366 ч. 2 КК України на ст. 366 ч. 1 КК України та йому призначено покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 1 рік. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, строком на 2 роки.

В решті вказаний вирок залишено без зміни.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

У касаційній скарзі засуджений просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Вважає, що в його діях відсутні склади злочинів, передбачені ст.ст. 191 ч. 4, 15 ч. 2, 191 ч. 2, 366 ч. 1 КК України, оскільки судами не встановлено розміру завданої злочинами шкоди. Вважає, що висновки судів обох інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судами обох інстанцій не надано належної оцінки обставини того, що до його обов'язків, як генерального директора НЗ «Давній Галич», не входило перевіряти та контролювати стан виконання іншою стороною умов договору. Крім того, вказує на те, що рішенням Львівського апеляційного господарського суду підтверджено правомірність укладених договорів на здійснення охорони та виниклих за ними обов'язків сторін угоди, у зв'язку з чим, на його думку, в його діях відсутній будь-який умисел на завдання шкоди державному бюджету. Вказує на інші істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, допущені судами обох інстанцій, внаслідок чого його безпідставно було визнано винним та засуджено.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого і його захисника про підтримання касаційної скарги, прокурора про заперечення проти доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти і однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 398 ч. 1 КПК України 1960 року предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року оцінка доказів є компетенцією суду, який постановив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінальної справи встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 та доведеності його вини у вчиненні злочинів суд обґрунтовано послався на показання засудженого ОСОБА_4, який докладно описав обставини вчиненого ним злочину та хронологію подій, учасником та проінформованим про які був і ОСОБА_1, на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо невиконання ПП «Антей-Захід» обов'язків за укладеними договорами по охороні, відсутністю відповідних постів охорони, як і того, що здійснення дій по охороні об'єктів заповідника виконувалися працівниками заповідника за розпорядженнями самого ОСОБА_1, який неодноразово особисто здійснював об'їзд усіх об'єктів заповідника. Врахував суд і показання свідків ОСОБА_44, ОСОБА_45, які вказали, що саме ОСОБА_1 готував бухгалтерські документи, ОСОБА_46, оголошені в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49 та ОСОБА_50, які узгоджуються як між собою, так і з іншими зазначеними у вироку доказами. Послався суд в тому числі і на акт позапланової ревізії Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області від 19 липня 2012 року, який підтверджує розмір завданої матеріальної шкоди НЗ «Давній Галич». Врахувавши зазначені та інші докази в їх сукупності суд першої інстанції дав їм належну оцінку і прийняв мотивоване рішення. Вирок суду відповідає вимогам ст. 334 КПК України 1960 року.

Доводи касаційної скарги засудженого, які аналогічні доводам апеляції його захисника ОСОБА_51, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 4, 15 ч. 2, 191 ч. 2 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки. Апеляційний суд зазначив, що відповідно до статуту НЗ «Давній Галич» генеральний директор, посаду якого обіймав ОСОБА_1, здійснює керівництво діяльністю заповідника і несе персональну відповідальність за достовірність бухгалтерської та статистичної звітності, своєчасність її подання відповідним органам, а також здійснює контроль за додержанням режиму заповідника, у зв'язку з чим доводи захисту щодо відсутності у ОСОБА_1 обов'язку по контролю за виконанням укладених договорів є безпідставними. Розмір шкоди завданої НЗ «Давній Галич» було встановлено та підтверджено актом позапланової ревізії Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області від 19 липня 2012 року, яка склала 218 593 грн. 80 коп., про що зазначив і апеляційний суд у своїй ухвалі, визнавши доводи апеляції в цій частині необґрунтованими.

Спростував апеляційний суд доводи апеляції захисника про те, що рішенням Львівського апеляційного господарського суду було підтверджено відсутність фінансових порушень з боку ОСОБА_1, пославшись на матеріалами справи, якими виявлені фінансові порушення при укладенні таких договорів, акти здачі-приймання виконаних послуг та інші наведені судом докази.

Обґрунтував своє рішення апеляційний суд і в частині необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_1 з частини 2 на частину 1 статті 366 КК України, призначивши остаточне покарання за вказаною статтею та ст.ст. 191 ч. 4, 15 ч. 2, 191 ч. 2 КК України на підставі ст. 70 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Із висновками судів першої та апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів.

При розгляді апеляції захисника суд апеляційної інстанції її доводи перевірив і своє рішення належним чином мотивував. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів за матеріалами справи не виявлено.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо необґрунтованості вироку в частині вирішення цивільного позову та порушення вимог ст. 28 КПК України 1960 року не відповідають матеріалам справи та вимогам закону виходячи з наступного. Так, прокурор відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», здійснюючи участь у кожній кримінальній справі, в першу чергу діє від імені держави та в її інтересах. Вироком суду встановлено, що вчиненими ОСОБА_1 злочинами завдано матеріальну шкоду Національному заповіднику «Давній Галич», який відповідно до Статуту (а.с. 135-147 т. 1) є культурно-освітнім та науково-дослідним закладом з державною формою власності, та перебуває у сфері управління Міністерства культури і туризму України, у зв'язку з чим заступник прокурора Івано-Франківської області і звернувся із відповідним позовом. ( а.с. 63-67 т. 7).

У процесі перевірки матеріалів кримінальної справи колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та закриття кримінальної справи не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді:

______________ ____________________ _________________

ОСОБА_52 ОСОБА_53 ОСОБА_54