УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/3610/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.125 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області м.Малин, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого, -
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин.
Речові докази по справі: спортивну куртку, запальничку, цигарки марки «Бонд» та хрестик, які зберігаються в кімнаті речових доказів Малинського МВ, - постановлено повернути ОСОБА_7 .
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступних дій.
18 жовтня 2014 року, близько 19 години обвинувачений прибув до квартири ОСОБА_9 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_10 , з метою з`ясування стосунків, оскільки запідозрив ОСОБА_10 у вбивстві належного йому кота.
Перебуваючи у квартирі, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, у ході якої обвинувачений вирішив умисно спричинити тілесні ушкодження потерпілому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_10 та кулаком правої руки наніс один удар в обличчя потерпілому.
Внаслідок нанесеного удару, ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді синцю слизової верхньої губи, травматичного вивиху 3 зуба на верхній щелепі зліва, з послідуючим видаленням та підвивихом 2 зуба на верхній щелепі зліва.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням адвокат ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку та просить кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Посилається на те, що висновок суду першої інстанції, на її думку, не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що суд зробив свій висновок про винуватість ОСОБА_7 на підставі суперечливих доказів, зокрема показів потерпілого та свідків, які є родичами останнього, та показання яких не узгоджуються між собою. Зазначає, що невинуватість ОСОБА_7 доводиться рядом доказів, які суд безпідставно залишив поза увагою. Крім того, зазначає, що обвинувачений неофіційно працює та утримує родину, у зв`язку з чим, відбуваючи покарання, останній майже місяць буде позбавлений заробітку.
На подану апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_10 подав заперечення, в якому просить вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з вищевказаних підстав, міркування прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтуються на зібраних під час досудового розслідування та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції, в їх сукупності, дав правильну оцінку.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 18.10.2014 року близько 19:00 год. він знаходився за місцем свого проживання разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та її сестрою ОСОБА_12 . В цей час в квартиру зайшов ОСОБА_7 та почав обвинувачувати потерпілого у вбивстві його кота. Коли ОСОБА_10 почав вставати з крісла, ОСОБА_7 підійшов та вдарив його кулаком у ліву сторону обличчя. Після чого ОСОБА_10 почав відходити від ОСОБА_7 та, підійшовши до дивану спиною впав на диван від поштовху обвинуваченого, схопивши його, при цьому, за куртку, потягнувши за собою. Коли ОСОБА_10 вдалось звільнитись від ОСОБА_7 , куртка останнього залишилась в руках у потерпілого, крім того, в квартирі знайшли хрестик, який втратив обвинувачений.
Під час досудового слідства в ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_10 розповів про аналогічні обставини та показав на місці вчинення кримінального правопорушення як обвинувачений наніс йому один удар кулаком руки в ліву частину обличчя.
Достовірність зазначених показів потерпілого підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями конфлікту.
Свідок ОСОБА_13 , також, вказала, що є дочкою ОСОБА_9 та 18.10.2014 року її матір зателефонувала їй та повідомила про дану подію, після чого вона прийшла в квартиру до ОСОБА_10 , надала потерпілому необхідну медичну допомогу та повідомила міліцію про вчинений злочин.
Підстав вважати, що зазначені свідки обмовляють обвинуваченого у колегії суддів не має, оскільки їх покази послідовні, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Так, за висновками судово-медичної експертизи від 22.10.2014 року та додаткової судово-медичної експертизи від 05.11.2014 року, у потерпілого ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легкого ступеня важкості з короткочасним розладом здоров`я та які могли виникнути від дії твердого тупого предмету, тобто від одного удару кулаком, можливо за обставин і в час вказаних потерпілим. Малоймовірно, що дане ушкодження могло виникнути внаслідок падіння з положення стоячи на тверду поверхню. Покази потерпілого відповідають механізму спричинення йому тілесних ушкоджень.
Окрім того, під час огляду місця події за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 були виявлені речі, які належать обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме, спортивну куртку з написом «Хонда», запальничку, цигарки марки «Бонд» та хрестик.
Зазначеними доказами повністю спростовуються покази обвинуваченого ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 про те, що обвинувачений не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .
Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції підставно критично віднісся до показів вказаних свідків, оскільки вони не були безпосередніми учасниками конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а про сам конфлікт дізналися зі слів обвинуваченого. Покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з приводу того, що вони не бачили у потерпілого тілесних ушкоджень повністю спростовані доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема й вищезгаданими висновками судово-медичних експертиз.
Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за обставин, зазначених у вироку, та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.125 КК України.
Будь-яких ґрунтовних доказів, які б спростовували вказаний висновок суду, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено, не надано їх й в судовому засіданні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував вимоги ст.ст.50, 65 КК України і призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання.
Посилання в апеляції захисника на те, що відбуваючи покарання у вигляді громадських робіт, обвинувачений майже місяць буде позбавлений заробітку, на думку, колегії суддів, є безпідставними, оскільки будь-яких даних про наявність роботи у обвинуваченого та її характер, стороною захисту не надано, до того ж відповідно до положень ст.56 КК України суть громадських робіт полягає у виконанні засудженим безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, у вільний від роботи чи навчання час.
За вказаних обставин підстав для зміни чи скасування вироку за доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знайшла.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 , без змін.
На вказану ухвалу учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді