Справа №484/3996/14-к 22.01.2015 22.01.2015 22.01.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000189 від 07.07.2014 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2014 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайська Миколаївської області, громадянки України, українки, на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , а проживаючої по АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7 ,

обвинувачена: ОСОБА_6 ,

захисник: ОСОБА_8 ,

потерпілий: ОСОБА_5 ,

представник потерпілого: ОСОБА_9

Провадження №11-кп/784/74/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 , просить вирок скасувати в частині звільнення її від призначеного покарання з випробуванням та в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 реальне позбавлення волі та цивільний позов про стягнення моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладанням на неї обов`язків, передбачених п.п.2; 3; 4 ч.1 ст.76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 :

на користь потерпілого ОСОБА_5 :

- витрати на поховання - 6 616 грн.; відшкодування майнової шкоди 5 456 грн. 92 коп., відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн., всього - 42072 грн. 92 коп.,

на користь держави:

· судові витрати за проведення експертиз в сумі 7317 грн. 31 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілого.
За змістом апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин, доведеність вини, кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 злочину та рішення щодо цивільного позову в частині стягнення майнової шкоди, вважає безпідставним звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням.

Стверджує, що звільняючи обвинувачену від покарання, суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, його наслідків, які полягають в загибелі його сина.

Вважає, що суд безпідставно врахував щире каяття обвинуваченої ОСОБА_6 , як обставину, яка пом`якшує її покарання, посилаючись на те, що вона лише з метою уникнення покарання частково відшкодувала завдану злочином шкоду.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, вважає, що суд не в достатній мірі врахував: характер тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , що спричинили смерть, глибину фізичних і душевних страждань батька, викликаних втратою сина, а також порушення звичайного ритму життя та погіршення стану здоров`я.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
03.07.2014 року близько 23 години у темний час доби, ОСОБА_6 керуючи технічно-несправним але працездатним автомобілем «Chevrolet Niva» д/н НОМЕР_1 , рухалась по сухій асфальтованій проїзній частині по вул. 12 Грудня в м. Первомайськ Миколаївської області з боку пров. Панфілова у напрямку вул. Папаніна. Технічна несправність вказаного автомобіля полягала у порушенні герметичності гідравлічного гальмівного приводу. Згідно п.31.4.1 «в» ПДР України експлуатація транспортного засобу із зазначеною несправністю заборонена.
В цей же час, неповнолітній водій ОСОБА_12 в порушення п.п.2.1 «а», 2.9 «а», «в» ПДР України, тобто не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував мотоциклом «Sabur SP125 R-21», який у встановленому порядку не зареєстрований у Державтоінспекції, рухався по вул. Київській від вул. Заміської в напрямку вул. Трудової Слави, наближаючись до перехрестя доріг вулиць Київської та 12 Грудня. При цьому, вул. Київська є головною відносно вул. 12 Грудня.
Перед зазначеним перехрестям ОСОБА_6 зупинила автомобіль, але в подальшому, в порушення вимог п.2.3 «б», 10.1, 16.11 ПДР України, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалась, не зреагувала на її зміну, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Так при виїзді на перехрестя нерівнозначних доріг, обвинувачена не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» додатку 1 до ПДР України, хоча об`єктивно могла бачити, що зліва по головній дорозі до перехрестя наближається мотоцикл «Sabur SP125 R-21» під керуванням ОСОБА_12 , не надала переваги у русі, маючи при цьому таку технічну можливість, та виїхала на перехрестя.
Водій ОСОБА_12 , в свою чергу, в порушення п.12.3 ПДР України, при виникненні перешкоди для його руху вперед автомобіля «Chevrolet Niva», д/н НОМЕР_1 , який вже перебував на перехресті та був об`єктивно видимий для нього, не вжив заходів для зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «Sabur SP125 R-21» ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у реанімаційному відділенні Первомайської центральної багатопрофільної лікарні.
Згідно висновку СМЕ №193 від 01.08.2014 року смерть ОСОБА_12 настала в результаті політравми, що проявилась тяжкою закритою черепно-мозковою травмою, забоєм речовини головного мозку, крововиливом під оболонку мозку, забоєм легень, серця, закритим переламом правого стегна. Вказані тілесні ушкодження з`явилися 03.07.2014 року під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть.
Під час судово-токсилогічного дослідженні крові з трупу ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,58 проміле, що відносно живих осіб свідчить про легку ступінь алкогольного сп`яніння.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №1/111 від 12.09.2014 року вище вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п.10.1, 16.11 ПДР України, невиконання вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» додатку 1 до ПДР України та порушенням водієм ОСОБА_12 вимог п.12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Таким чином, ОСОБА_6 порушила п.п.2.3, 10.1, 16.11 ПДР України, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» додатку 1 до ПДР України, в наслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, думки обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_7 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим і просили залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Рішення суду про визнання ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочину, за який її засуджено, кваліфікація дій за ст.286 ч.2 КК України, а також рішення суду щодо стягнення майнової шкоди, завданої злочином, апелянтом не оскаржуються.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст.65, 66 КК України з врахуванням вчинення нею тяжкого злочину, конкретних обставини провадження в числі яких є його вчинення з необережності; даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, характеризується позитивно; обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданої майнової шкоди, наявність на утриманні 2 малолітніх дітей та притягнення до кримінальної відповідальності вперше. Таким чином, враховані всі обставини, зокрема і ті на які посилається апелянт.
Саме з врахуванням наведених даних про особу обвинуваченої, обставин, які пом`якшують покарання, а також обставин ДТП, зокрема й дій ОСОБА_12 , якій також порушив ПДР України, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, призначивши покарання із застосуванням ст.75 КК України, з покладенням певних обов`язків, з числа передбачених ст.76 КК України.
Твердження апелянта про безпідставне врахування судом щирого каяття обвинуваченої з посиланням на її бажання уникнути покарання через часткове відшкодування шкоди не ґрунтується на матеріалах провадження.

Що стосується твердження апелянта про неправильне вирішення судом цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди, апеляційний суд приходить до наступного.
Як вбачається з вироку суд, вирішуючи цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, послався на вимоги ч.3 ст.23 ЦК України щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, визначив розмір відшкодування з врахуванням вимог розумності і справедливості.
Зокрема, суд, врахувавши глибину душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 через непоправну втрату сина та зміну через це його звичайного укладу життя, з урахуванням принципів розумності і справедливості, визначив позовні вимоги підлягаючими задоволенню частково.
Також з змісту вироку суду вбачається, що вирішуючи питання цивільно-правової відповідальності обвинуваченої ОСОБА_11 , суд прийняв до уваги, вчинення нею злочину з необережності, самі обставини вчиненого злочину, в числі яких порушення водієм ОСОБА_12 (керування в стані алкогольного сп`яніння та п.12.3) правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, поведінку обвинуваченої ОСОБА_11 одразу після вчинення злочину, яка викликала швидку, родичів неповнолітнього та вжила заходів до доставки його в лікарню, особу винної, яка утримує двох малолітніх дітей та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, матеріальний стан її сім`ї, а також її критичне ставлення до вчиненого.
Посилання потерпілого ОСОБА_5 на неврахування судом погіршення його стану здоров`я не ґрунтуються на матеріалах провадження, а також не надано їх в ході апеляційного розгляду.
За таких обставин, цивільний позов потерпілого в цій частині вирішений вірно з дотриманням вимог закону з врахуванням вимог розумності і справедливості в зв`язку з чим вимоги апелянта в цій частині є безпідставними.
З врахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції досліджено матеріали справи у відповідності з вимогами КПК України, покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, оскаржуваний цивільний позов розв`язаний відповідно до вимог чинного законодавства тому підстав для зміни вироку, про що просить апелянт, не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2014 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: