Справа №1-16/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Локачі 3 травня 2007 року

Локачинський
районний суд під головуванням

судді Вознюк І.І.

за участю
секретаря Марчук Н.Я.

прокурора
Присяжнюка С. С.

захисника
ОСОБА_1

потерпілого
ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу

про
обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з базовою
загальною середньою освітою,
неодруженого,
невійськовозобов'язаного,
непрацюючого, судимого 11 жовтня 2001 року за ст.
ст. 17 ч.2, 140 ч.1, 140
ч.2 КК України в редакції 1960
року і 27 травня 2002 року за ч.2 ст. 15,
ч.3 ст. 185, 71
КК України до 5 років
позбавлення волі, звільненого 14.09.2005 року
умовно-достроково на один рік 6
місяців 6 днів, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2005 року біля 20 години на вулиці
с. Зубильне Локачинського району ОСОБА_3. з корисливою метою збив з ніг
ОСОБА_2. і тримаючи його за горло,
викрав із кишень потерпілого 530
грн., вчинивши повторно відкрите
викрадення чужого майна, поєднане з
насильством, що не є небезпечним для
життя і здоров'я потерпілого.

Вищенаведені
обставини підтверджуються такими доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Показами
потерпілого, який пояснив, що того дня отримав за роботу по будівництву
гаража 600 грн., трьома банкнотами по 200 грн. і мав ще
дрібні гроші. У с. Зубильне двічі заходив у бар і до знайомого, де витратив до 80 грн. Вживав спиртне,
але п'яним не був. Коли після 20
години вийшов з бару мав у «Біблії»,
яка знаходилась у внутрішній кишені куртки дві купюри по 200 грн. і у кишені
брюк 130 грн. Не
пройшов і сто метрів, як був збитий з
ніг, і упав грудьми на землю.
Проте, падаючи, побачив чоловіка і впізнав його. Це був
ОСОБА_3. Той однією рукою тримав його за горло,
а другою обшукав одяг і витяг гроші,
паспорт і «Біблію». Коліньми притискав до землі, не даючи встати. Побоїв йому нанесено не
було, лише на шиї залишились 2 синці. Гроші
підсудний йому повернув, паспорт і
«Біблію» підкинув у барі. Матеріальних претензій до нього не має.

Частково
вищенаведені обставини підтверджуються показами підсудного, який свою вину визнав частково і
пояснив, що того вечора біля 20 години
потерпілий сам дав йому 20
грн. на горілку і він побачив 2
банкноти по 200 грн. у
нього в «Біблії». Ці гроші він забрав, і
потерпілий цього не бачив, бо був дуже
п'яний. Давати покази про напад його примусив слідчий. Гроші він потерпілому
віддав. Побоїв йому не наносив. Пізніше ввечері потерпілий сидів у барі з ними.

Свідок
ОСОБА_4. пояснила, що того дня пізно
ввечері вони сиділи у барі з підсудним,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та барменшою, платив за спиртне ОСОБА_2, який був трохи у нетверезому стані. Побитим
він не виглядав.

2

Ці покази
підтверджує свідок ОСОБА_5., який
уточнив, що він з ОСОБА_3 підійшли
пізніше і сіли за столик. Платив ОСОБА_3 купюрою у 200 грн. Слідів
побоїв на ОСОБА_2у не було.

Свідок
ОСОБА_6. стверджує, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5
прийшли у бар пізніше, коли ОСОБА_2 уже
пішов.

Свідок
ОСОБА_7. пояснив, що на досудовому слідстві ОСОБА_3 давав
пояснення про відкрите викрадення майна потерпілого і показів не змінював.

Вищенаведені
обставини підтверджуються також актом №
10 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 17.01.2006р., згідно якої ОСОБА_3. слід вважати осудним.

Таким
чином, вина підсудного у відкритому
викраденні чужого майна, поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, вчиненому
повторно, доведена повністю.

Оскільки
підсудний фактично однією рукою тримав потерпілого за шию, а іншою обшукував його, суд вважає,
що його дії не можна віднести до таких,
які поєднані із насильством, що є
небезпечним для життя чи здоров'я особи,
яка зазнала нападу. Сам потерпілий вказував, що підсудним не було нанесено йому ніяких
тілесних ушкоджень. Це підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5.,
які стверджують, що пізнього
вечора ОСОБА_2. повернувся до бару і жодних слідів побоїв на ньому не було.

Тому дії підсудного
слід перекваліфікувати із ч.1 ст. 187 КК
на ч.2 ст. 186 КК України.

Враховуючи
показання потерпілого, який послідовно і
чітко викладав їх на досудовому слідстві і у судовому засіданні, показання підсудного на досудовому слідстві
(а.с. 7, 43), при відтворенні обстановки і обставин події
(а.с. 37), суд не приймає до уваги
твердження підсудного про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого
ст. 185,
оскільки він викрав 400
грн. Це спростовується наведеними вище доказами.

Обираючи
покарання, суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який відноситься до
категорії тяжких, та особу підсудного, який не вперше притягається до кримінальної
відповідальності, вчинив злочин в період
умовно-дострокового звільнення від покарання. Обставиною, яка пом'якшує покарання слід визнати
добровільне відшкодування підсудним завданих потерпілому збитків.

Враховуючи
викладене суд вважає, що підсудному слід
призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Оскільки
підсудний відшкодував завдані збитки і потерпілий відмовився від цивільного
позову, згідно ст. 174 ЦК
України слід прийняти відмову від позову,
яка відповідає закону і не суперечить нічиїм інтересам.

Керуючись ст.
ст. 323,
324 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК
України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На
підставі ст. 71
КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання за вироком суду від 27.05.2002 року -1 рік 6 місяців 6 днів - остаточно
призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років шість місяців
шість днів.

Міру
запобіжного заходу щодо ОСОБА_3. змінити на тримання під вартою і взяти його
під варту у залі суду.

Відмову
ОСОБА_2. від цивільного позову прийняти і в цій частині провадження у справі
закрити.

Вирок
може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області через Локачинський
районний суд на протязі 15
діб з моменту проголошення, а
засудженим - в той же
термін з дня вручення копії вироку.