Справа № 373/1763/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1052/14 Доповідач у 2 інстанції Загоруйко
Категорія 34 02.10.2014

УХВАЛА
Іменем України

« 02» жовтня 2014 року суддя судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області ОСОБА_2 , розглянувши матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 з апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки із відрахуванням в доход держави 20% із суми заробітку, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України обвинувачену звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладенням відповідних обов`язків.

Не погоджуючись з даним вироком, обвинуваченою подано апеляційну скаргу, в якої вона просить вирок стосовно неї «змінити в частині призначеного покарання, та призначити їй більш м`яке покарання у виді штрафу, без застосування додаткового покарання. При цьому автор апеляційної скарги вважає, що до неї застосовано покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Вивчивши матеріали провадження, та апеляційну скаргу, суд знаходить її такою, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, виходячи при цьому з наступного.

Вказана вище стаття КПК визначає, що апеляційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подає, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Однак обвинуваченою ці вимоги Закону в повному обсязі не виконані.

Так, обвинувачена просить змінити вирок у зв`язку з суворістю призначеного покарання, однак при цьому просить призначити їй реальне покарання, без застосування звільнення від відбування покарання. Підстав для цього, та обґрунтування необхідності призначення саме реального покарання скарга обвинуваченої не містить. До того ж, у разі встановлення неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, апеляційний суд повинен, у відповідності до вимог ст. 420 КПК України, ухвалити свій вирок, а не змінити вирок суду 1-ї інстанції, як про це просить обвинувачена. Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, не передбачає такого виду покарання, як штраф, а тому ці вимоги ОСОБА_5 також не ґрунтуються на вимогах Закону.

В даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості розглянути таку апеляцію, в зв`язку з чим обвинуваченої слід визначитись зі своїми вимогами, які б відповідали матеріалам провадження та Закону, і не викликали розбіжностей в їх розумінні, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст. 399 КПК України, суддя Апеляційного суду Київської області,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_5 термін 7 днів з моменту отримання даної ухвали для виправлення вказаних в ухвалі недоліків.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог даної ухвали в установлений строк, апеляційна скарга буде їй повернута.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ОСОБА_6