Справа № 157/1700/14-к
Провадження №1-кп/157/26/15
УХВАЛА
15 квітня 2015 року м.Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2014 року за № 0000301, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України. В обґрунтування зазначає, що вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, щиро розкаюється, відшкодував збитки та активно сприяв розкриттю злочину, а тому просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям підтримав та в обґрунтування зазначив, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував збитки, зокрема майнову шкоду, яка була понесена Камінь-Каширською центральною районною лікарнею на лікування потерпілого, і готовий у будь-який час відшкодувати спричинену шкоду потерпілому, однак останній розмір такої шкоди погодити не бажає.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання ОСОБА_4 заперечив, обґрунтовуючи відсутністю передбачених ст. 45 КК України підстав, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_6 щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності також заперечив і пояснив, що обвинувачений не цікавився станом його здоров`я на час перебування на стаціонарному лікуванні і не відшкодував спричинену його неправомірними діями майнову та моральну шкоду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 за власні кошти були придбанні медикаменти на його лікування у Камінь-Каширській центральній районній лікарні. З показань потерпілого вбачається, що заподіяна шкода йому обвинуваченим не відшкодована.

Також потерпілий ОСОБА_6 показав у судовому засіданні, що ОСОБА_4 не відвідував його у лікарні, не цікавився станом його здоров`я. Вказані обставини обвинувачений у судовому засіданні не заперечив, доказів, які б свідчили про неможливість вчинення таких дій суду не надав.

Окрім того, на думку суду, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження доводи захисника та обвинуваченого, що останній активно сприяв розкриттю злочину.

З протоколу одночасного допиту потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в якості свідка, на який сторона захисту посилається як на доказ активного сприяння розкриттю злочину, вбачається, що останній не заперечував, що наніс потерпілому тілесні ушкодження, в той же час виправдовував свої дії, вказуючи на те, що він змушений був застосувати фізичну силу. Одночасний допит вказаних осіб було проведено 18 листопада 2014 року. Заява від потерпілого до правоохоронних органів на неправомірні дії обвинуваченого надійшла 16 вересня 2014 року. За цей період часу, тобто з 16 вересня 2014 року по 18 листопада 2014 року, обвинувачений ОСОБА_4 , як свідчать матеріали кримінального провадження, будь-яких дій, які б свідчили про активне сприяння ним розкриттю злочину не вживав, зокрема не повідомив правоохоронним органам про вчинення ним злочину або про невідомі їм обставини. Не повідомив ОСОБА_4 про обставини вчинення злочину і під час допиту його в якості підозрюваного, скориставшись правом відмови від дачі показань, що передбачене ст. 63 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність дійового каяття обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим у задоволенні його клопотання належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 286, 350, 371, 372 КПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, що передбачено ст. 45 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, постановлене за наслідками розгляду кримінального провадження.

Головуючий: ОСОБА_1