Справа № 534/1092/15-к
Провадження 1-кп/534/119/15
Вирок
Іменем України
10 червня 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР під реєстраційним № 0000432 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

28.02.1991 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.141 КК УРСР до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

09.10.1991 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.117, ч.2 ст.141, ст.42, ст.43 КК УРСР до 8 років позбавлення волі з конфіскацією ? майна;

05.12.2003 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

08.04.2005 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

11.10.2005 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавленні волі. Звільнився 10.04.2015 року по відбуттю строку покарання.

за ч.3 ст.186 КК України,
в с т а н о в и в
Обвинувачений вчинив ряд умисних, в т.ч. тяжкий, повторний злочин проти власності за таких обставин:
11 квітня 2015 року, близько 16 - 00 год., ОСОБА_7 незаконно, всупереч волі потерпілої ОСОБА_8 , під час виниклої між ними суперечки, долаючи опір ОСОБА_8 , із застосуванням насильства, проник до її житла в кв. АДРЕСА_2 , де під час з`ясування стосунків з приводу зниклого телефону, з метою заволодіння майном потерпілої, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , завдавши останній декілька ударів руками по різним частинам тіла, долаючи опір потерпілої та утримуючи її на дивані, зірвав з її шиї шнурок із срібним хрестиком вартістю 100 грн. та золотою підвіскою у формі ікони «Божої матері» вартістю 2000 грн. і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своєї вини в інкримінованому злочині обвинувачений не визнав, але не заперечив тієї обставини, що 11 квітня 2015 року близько 16-00 год. конфлікт між ним та потерпілою дійсно мав місце біля вхідних дверей її квартири, і розпочався через занадто емоційну поведінку потерпілої, яка у відповідь на його запитання з приводу зниклого телефону, почала сварку. Обвинувачений не виключає тієї обставини, що в ході конфлікту він, намагаючись вгамувати потерпілу, міг з необережності заподіяти їй незначні тілесні ушкодження. В іншій частині пред`явленого обвинувачення категорично заперечив факт пограбування ОСОБА_8 , незаконне проникнення до її квартири та умисел на проникнення в її житло з метою пограбування.

Потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що 11 квітня 2015 року обвинувачений, перебуваючи в нетверезому стані, дійсно прийшов до дверей її квартири, намагаючись з`ясувати місцезнаходження зниклого телефону та зайти до неї в квартиру. Після нетривалої суперечки біля вхідних дверей, він долаючи її опір, з силою заштовхнув її в квартиру, де висуваючи незрозумілі претензії, знову ж таки намагався з`ясувати місцезнаходження свого телефону. Зазначивши йому про те, що телефон він має шукати там, де вживав алкоголь, вона пригрозила викликом міліції, у відповідь на що він наніс їй декілька ударів по різним частинам тіла, і штовхнувши на диван та утримуючи за шию, зірвав з неї золоту підвіску та срібний хрестик, намагаючись водночас зірвати сережку з її вуха, проте раптово припинив протиправні дії і сів у крісло, оскільки саме в цей час у вхідні двері гучно постукали. На стук вона одразу відчинила двері, і незнайомий чоловік запитав у неї, чи немає у неї Єдуарда. Ігноруючи її скарги на дії обвинуваченого, та порадивши їй не викликати міліцію, оскільки ОСОБА_7 щойно звільнився з місць позбавлення волі, він, забравши останнього з її квартири, разом з обвинуваченим пішов з під`їзду. На стадії досудового розслідування в особі ОСОБА_7 вона впізнала чоловіка, який 11 квітня 2015 року із застосуванням насильства вчинив у відношенні неї кримінальне правопорушення (а.с. 32-35).

В ході судового розгляду було встановлено, що 10 квітня 2015 року, ОСОБА_7 , звільнившись в цей же день з Кременчуцької ВК № 69, прийшов до потерпілої додому, як до матері засудженого, з яким спільно відбував покарання. Потерпіла не заперечила тієї обставини, що впустила його в квартиру, пригостила чаєм, вони поговорили, і обвинувачений пішов. Його візит наступного дня став для неї абсолютною несподіванкою, і тим більше привід, з якого він прийшов, розшукуючи телефон, який з його слів зник у нього за невідомих обставин. Усвідомлюючи безпідставність його візиту, і тим більше нетверезий стан, в якому він перебував, вона категорично відмовилась впустити його до власної квартири.

Судом встановлено також, що 11 квітня 2015 року обвинувачений все ж таки знаходився квартирі потерпілої згадана обставина була підтверджена суду показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав суду, що 11 квітня 2015 року він випадково зустрівся на вулиці з обвинуваченим, від якого дізнався, що у того за невідомих обставин зникла готівка сумою 500 грн. та мобільний телефон. Невдовзі, після того, як він розстався з обвинуваченим, на його мобільний телефон зателефонував невідомий, і повідомив, що на даний час ОСОБА_7 перебуває в кв. АДРЕСА_2 , виникла «проблема», і він / ОСОБА_9 / має піти за згаданою адресою та уладнати питання, що по суті він і зробив. Свідок показав суду, що на його дзвінок двері відкрила потерпіла, на її обличчі він бачив сльози та кров, ОСОБА_7 знаходився в її квартирі.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи (а.с. 44) у потерпілої були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на мочці лівого вуха, на верхній губі зліва, на нижній губі справа, на задній поверхні середньої третини лівого передпліччя, на внутрішній поверхні нижньої третини лівого плеча, на заднє-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна,крововиливів на червоній облямівці верхньої губи з переходом на її слизову оболонку, під слизову оболонку нижньої губи більше справа на тлі якої рана слизової оболонки нижньої губи, які утворилися від дії тупих, твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень , а показання потерпілої, надані під час проведення слідчого експерименту (а.с. 36- 38) не суперечать об`єктивним даним, отриманим при судово-медичній експертизі (а.с. 46).

Непрямо причетність ОСОБА_7 до вчинення протиправних дій, пов`язаних з проникненням у житло та пограбуванням потерпілої були підтверджені у справі також показаннями свідків сусіда потерпілої гр.. ОСОБА_10 , який підтвердив суду факт перебування обвинуваченого разом з потерпілою під дверима її квартири 11 квітня 2015 року, та показаннями свідка ОСОБА_11 доньки потерпілої, яка підтвердила суду, що ювелірні вироби, які стали предметом вчинення злочину, були подаровані матері саме нею, і від неї ж в цей же день вона дізналась про обставини вчиненого нападу.

Вирішуючи питання щодо правової оцінки дій обвинуваченого, суд наголошує про наступне:
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите заволодіння майном, що супроводжувалось застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого і було пов`язане з проникненням у житло.

Теорією кримінального права суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України характеризується насамперед наявністю обов`язкової мети проникнення до житла з метою грабежу. Згідно із роз`ясненнями, що містяться в постанові ПВС України Про злочини проти приватної власності вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати з якою метою особа опинилась у житлі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Водночас, встановивши факт протиправного проникнення до житла потерпілої та заволодіння її майном із застосуванням насильства, орган обвинувачення дійшов беззаперечного висновку щодо наявності в діях обвинуваченого корисливої мети, з якої він проник у житло - а саме з метою наживи. Попри пояснень самої потерпілої, наданими нею як під час проведення слідчого експерименту, так і безпосередньо в суді стосовно того, що в квартиру попри її волю обвинувачений прийшов з наміром розшукати телефон, а суперечка та наступне протиправне насильство було вчинене обвинуваченим після її погрози викликати міліцію, а отже між його неправомірним проникненням до житла та власне пограбуванням пройшов певний проміжок часу, який зі слів потерпілої тривав не менше 10 хвилин і супроводжувався суперечкою з іншого приводу, у суду немає підстав дійти висновку щодо доведеності корисливої мети, яка слугувала причиною проникнення ОСОБА_7 до житла потерпілої.

Приймаючи до уваги, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України характеризується наявністю корисливих моментів: мотиву спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та мети особистого збагачення або збагачення інших осіб, в долі яких зацікавлена винна особа і в даному випадку наявністю кваліфікуючої ознаки проникнення до житла з метою пограбування, та враховуючи, що суб`єктивна сторона грабежу, пов`язаного з проникненням до житла, фактично не знайшла свого підтвердження в суді, з огляду на положення ст.62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд, з урахуванням положень ч.3 ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду, вважає, що правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.186 КК України не знайшла свого підтвердження в суді і підлягає зміні в сторону її пом`якшення з таких мотивів:
Встановлені судом обставини вчиненого злочину, серед яких зокрема певний проміжку часу, що існував між проникненням та пограбуванням та супроводжувався суперечкою з іншим приводом, дає суду всі підстави дійти висновку, що умисел на пограбування виник у обвинуваченого під час перебування в квартирі потерпілої, що свідчить про відсутність в його діях мети проникнення в помешкання потерпілої з метою пограбування.

Оцінюючи представлені в матеріалах справи докази в їх сукупності, зокрема факт виниклого між потерпілою та обвинуваченим конфлікту, що передував проникненню у житло, проникнення до приміщення потерпілої всупереч її волі, врешті решт сам факт відкритого заволодіння її майном із застосуванням насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, що підтверджене у справі як показаннями потерпілої, так і показаннями свідків, а також висновком судово-медичної експертизи щодо виявлених у неї тілесних ушкоджень, характер та механізм утворення яких по давності не протирічать строку 11 квітня 2015 року, суд має всі підстави дійти висновку, що в ситуації, що склалася в помешканні потерпілої 11 квітня 2015 року мало місце незаконне, із застосуванням насильства проникнення до житла потерпілої та повторне, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої відкрите заволодіння її майном, з огляду на що дії обвинуваченого за сукупністю вчинених правопорушень підлягають правовій оцінці за ч.2 ст.162 КК України та ч.2 ст.186 КК України.

Заперечення ОСОБА_7 власної причетності до вчинення згаданих правопорушень розцінене судом нічим іншим, як спробою тлумачити події у вигідному для себе світлі, а наведені ним обґрунтування, які за його посиланням є свідченням його невинуватості, зокрема відсутність прямих доказів його причетності, не є обставинами, які в сенсі вимог ст..84 КПК України виключають інші, представлені у справі докази, в т.ч. непрямі, які у своєму логічному зв`язку, у відповідності до положень ст.85 КПК України за умови їх належності визнаються законом такими, що можуть підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Крім того, наявність попередніх вироків, яким ОСОБА_7 був засуджений за вчинення умисних, тяжких злочинів, що були пов`язані із застосуванням насильства до потерпілих, дають суду право, у відповідності до положень ч.3 ст.88 КПК України вважати дану обставину допустимим доказом тому, що згадане кримінальне правопорушення цілком узгоджувались із певною звичкою обвинуваченого до вчинення правопорушень, направлених проти власності, що поєднуються із застосуванням насильства до потерпілих.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Згідно зі представленими медичними даними, на обліках у лікарів нарколога, психіатра ОСОБА_7 не перебуває (а.с.50), від проходження ЛКК відмовився. Проживає в родині з матір`ю, братом та сестрою. За місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів. Не працює, постійного джерела доходу не має. Інші характеризуючі дані на особу обвинуваченого в матеріалах справи не представлені.

Вирішуючи питання щодо виду покарання та приймаючи до уваги всі дані про особу обвинуваченого, який вчинив повторний, умисний тяжкий злочин протягом доби після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, враховуючи положення ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що відбувати покарання обвинувачений повинен лише в умовах ізоляції від суспільства, а реальний вид покарання у вигляді позбавлення волі буде найбільш дієвим заходом примусу, що сприятиме попередженню вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою позову (а.с. 23), суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 128,129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків (ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Вартість втраченого майна по справі встановлена органами досудового слідства, в т.ч. з врахуванням позиції самої потерпілої, показання якої нічим по справі не спростовані.

Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд виходить з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Розглядаючи вимогу потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає про наступне:
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди, у кримінальній справі вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються і вирішуються судом за умови, що особу, якій її заподіяно, визнано в установленому законом порядку потерпілим та цивільним позивачем і що у справі є письмова заява, яка за змістом відповідає вимогам ЦПК.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпіла зазначила, що зухвалі дії ОСОБА_7 , які були вчинені ним із застосуванням насильства, завдали їй моральної шкоди, яка виразилась у формі фізичних страждань від заподіяного болю та приниження від побиття, якого зазнала.

Виходячи з інтенсивності заподіяного болю та приниження гідності розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 5 000 грн.

Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_7 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Отже, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги обставини вчиненого правопорушення та характер наслідків, що настали, суд вважає, що розмір компенсації, як він визначений потерпілою, є цілком співмірним обсягу завданих їй моральних збитків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та ч.2 ст.162 КК України із призначенням покарання відповідно:

за ч.2 ст.186 КК України до шести років позбавлення волі

за ч.2 ст.162 КК України до двох років позбавлення волі.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді семи років позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні засудженого залишити попередній - тримання під вартою. Строк покарання відраховувати з 15-00 год. 13 квітня 2015 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити повністю. Стягнути з засудженого на її користь завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 2 100 грн. та компенсацію моральних збитків сумою 5000 грн.

На вирок суду протягом 30 днів з часу його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1 .

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1