Справа № 442/7737/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/199/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 153 ч.2, 156 ч.1,2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Стебник Львівської обл., раніше судимий: вироком Дрогобицького міськрайонного суд Львівської області від 23.02.2006 року за ч.2 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі, згідно указу Президента України Про помилування від 27.10.2009 року термін покарання був скорочений до 5 років 6 місяців позбавлення волі, який проживає: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 153, ч.1,2 ст. 156 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2014 року, ОСОБА_6 , було визнано винним за ч.2 ст. 153, ч.1,2 ст. 156 КК України та обрано покарання:

- по ч.2 ст. 153 КК України - 6 років позбавлення волі,

- по ч.1 ст. 156 КК України - 4 років позбавлення волі,

- по ч.2 ст. 156 КК України -7 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

На підставі ст.70 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_6 за їх сукупністю шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим та обрано остаточну міру покарання у виді 7 позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахується з дня затримання з 14.07.2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 - тримання під вартою - залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

По даній справі подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд.

Покликається, що він не міг змушувати свідків щось робити проти їх волі, оскільки вже був судимий і знає, що за таке карають. Свідки вимушені були проти нього говорити, оскільки слідчий їм погрожував, що якщо не дадуть покази проти нього то і вони будуть сидіти. Потерпілу він не змушував вступати з нею в статеві стосунки, вона бреше, оскільки вимагала у нього 5 000 доларів, а інакше вона напише заяву на нього. Він відмовився платити, бо не було за що. Наголошує, що потерпіла знала, що він має намір продати свій будинок, тому і хотіла заробити на цьому.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2014 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у власному будинку, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, завів неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спальну кімнату. Переслідуючи мету задоволення статевої пристрасті неприроднім способом ОСОБА_6 з застосуванням фізичного насильства, подолав опір потерпілої та проти волі останньої, силоміць взяв її за волосся, та задоволив статеву пристрасть неприроднім способом шляхом орогенітального контакту, тобто введення чоловічого статевого члена в ротову порожнину потерпілої. Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_6 завдав потерплій ОСОБА_10 фізичного болю та заподіяв їй тілесні ушкодження у виді синця на внутрішній поверхні у верхній третині лівого стегна, які згідно висновку експерта №430, від 13.07.2014 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином, органом досудового слідства дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст. 153 КК України, тобто насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства вчинене відносно неповнолітньої.

Крім цього, 12.07.2014 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у власному будинку, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення розпусних дій, завів неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спальну кімнату. Переслідуючи мету вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, ОСОБА_6 закликав неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в кімнату, де перебувала ОСОБА_10 та погрожуючи фізичною розправою змусив ОСОБА_11 оголити свій статевий член, а ОСОБА_10 ввести такий в її ротову порожнину, тобто вступити в орогенітальний контакт. Таким чином, органом досудового слідства дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.

Крім цього, 12.07.2014 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у власному будинку, що по АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення розпусних дій, завів неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спальну кімнату. Переслідуючи мету вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, ОСОБА_6 закликав неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в кімнату, де перебувала ОСОБА_10 погрожуючи фізичною розправою змусив ОСОБА_12 оголити свій статевий член, а ОСОБА_10 ввести такий в її ротову порожнину, тобто вступити в орогенітальний контакт. Таким чином, органом досудового слідства дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 підтриману захисником, які, кожен окремо, просили задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, думку представника потерпілої , яка просила залишити в силі вирок суду першої інстанції та без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.153, ч.1,2 ст.156 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам.

Твердження засудженого, що він не вчиняв злочинів вмінених йому, спростовуються матеріалами кримінального провадження, адже судом першої інстанції було всесторонньо, об`єктивно досліджено та перевірено зібрані по справі докази, яким дано оцінку у вироку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.153, ч.1, 2 ст.156 КК України, вчинені за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на:

- показах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- показах свідка ОСОБА_13 ;

- висновках експерта №430 від 13.07.2014 р., №432 від 14.07.2014 р., № 273/2014-ц. від 08.08.2014 р., № 340/2014 від 02.09.2014 р., № 1190/2014ім. від 02.09.2014 р., №1188/2014 ім. від 02.09.2014 р., № 1192/2014 ім. від 02.09.2014 р., № 1189/2014 ім. від 02.09.2014 р., № 1193/2014 ім. від 02.09.2014 р.;

- акті судово-психіатричної експертизи № 566 від 14.08.2014 р.

Також судом першої інстанції було враховано той факт, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на момент скоєння кримінального правопорушення були неповнолітніми і обвинуваченому про це було відомо.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував його покази про вимагання потерпілою у нього коштів та те, що працівниками міліції чинився тиск на потерпілих, які його оговорили, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це питання було предметом дослідження суда першої інстанції та не знайшло підтвердження.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 судом першої інстанції було призначене покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, його особи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Це покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

На підставі наведеного колегія суддів відмовляє обвинуваченому ОСОБА_6 в задоволенні його апеляційних вимог. Підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2014 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.153, ч.1, 2 ст.156 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Львівської області може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців я з моменту проголошення ухвали, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:
Судді: