В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1-411/10

13.12.2010 року Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого-судді Заїки Г.М., за участю секретаря судового засідання Бакалович І.Є., прокурора Копишинської О.В., захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, раніше несудимого, працюючого менеджером по продажам фірми „ Прем"єра" м. Київ, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 квЛ, - за ст. 186 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2010 року о 18 годині ОСОБА_2, перебуваючи біля кінцевої автобусної зупинки міського автобусного маршруту №4, розташованої в м. Бердичеві по вул. Білопільській, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_3 та застосував до нього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров"я потерпілого, а саме штовхнув його кулаком в груди, після чого наказав ОСОБА_3 віддати йому мобільний телефон. Побоюючись фізичного насильства, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 свій мобільний телефон „ Самсунг 3310", бувший у користуванні, вартістю 500 грн., з сім картою стартового пакету мобільного оператора „ Київстар" вартістю 25 грн., на рахунку якого знаходились гроші в сумі 4 грн. 80 коп. та флеш-картою об"ємом пам"яті 2 Гб, вартістю 100 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 629 грн. 80 коп. та фізичний біль.

В ході судового слідства ОСОБА_2 свою вину в скоєнні злочину визнав повністю. По суті обвинувачення пояснив, що з потерпілим вони знайомі, оскільки разом навчались в ПТУ. 17 травня 2010 року о 18 годині вони зустрілись з потерпілим на автобусній зупинці по вул. Білопільській в м. Бердичеві. Він попросив у потерпілого мобільний телефон, щоб послухати музику. Потерпілий відмовився дати телефон та пояснив, що мама буде його сварити. У відповідь на це він штовхнув потерпілого та взяв у нього з рук телефон. Також повідомив, що на наступний день поверне його. Наступного дня телефон не повернув, оскільки знаходився вдома. Через день був затриманий працівниками міліції. В скоєні злочину підсудний розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини, вина підсудного підтверджується показами потерпілого та матеріалами справи, а саме:

показами потерпілого ОСОБА_3 який пояснив, що з підсудним він познайомився ще на першому курсі. Стосунки були добрі. Напередодні того дня ОСОБА_2 попросив ОСОБА_4, що він його покликав. Однак ОСОБА_3 до нього не вийшов. Наступного дня підсудний зателефонував потерпілому і вони зустрілись біля мосту по вул. Білопільській в м. Бердичеві. Там був підсудній, ОСОБА_5 і ще один хлопець, якого потерпілий не знає. Підсудний штовхнув його в груди і з рук забрав телефон. Після цього пішов додому. Потерпілий наздогнав його та попросив віддати телефон, однак той телефон не повернув. ОСОБА_2 витягнув з телефону сім-карту і викинув її. На суворості покарання підсудному він не наполягає;

показами свідка ОСОБА_6 який пояснив, що того дня він гуляв у парку, де побачив підсудного. З ним він прийшов на вокзал. Потім він зателефонував ОСОБА_5, щоб останній знайшов потерпілого і той дав йому 10 грн. на дорогу. В подальшому вони сиділи біля мосту на лавці автобусної зупинки. До них прийшли ОСОБА_5 та потерпілий. ОСОБА_6 позичив у потерпілого 10 грн. Потім вони розійшлись. Підсудний та потерпілий залишились. Наступного дня потерпілий розповів, що підсудний забрав у нього мобільний телефон;

показами свідка ОСОБА_5 який пояснив, що коли це було, він не пам'ятає. В той день він знаходився в гуртожитку. До нього зателефонував ОСОБА_7 і попросив дати трубку потерпілому. Останні про щось розмовляли, а потім потерпілий кудись пішов. Після цього вони знаходились на автобусній зупинці. В подальшому ОСОБА_6 попросив свідка провести його на поїзд і вони пішли. На зупинці залишились підсудний та потерпілий. Через дві години він зустрівся з потерпілим і той повідомив, що підсудний забрав у нього мобільний телефон. Він був у пригніченому стані;

показами свідка ОСОБА_4 який пояснив, що в один із днів він знаходився в училищі і до нього підійшов потерпілий та розповів, що підсудний забрав у нього телефон. За яких обставин це трапилось, йому не відомо;

протоколом огляду місця події від 19 травня 2010 року, відповідно до якого по місцю проживання підсудного за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено та вилучено телефон „ Самсунг 3310", належний потерпілому ( а. с. 5-6);

протоколом огляду речових доказів від 9 червня 2010 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон « Самсунг 3310», належний потерпілому ОСОБА_3 (а. с. 32);

протоколом очної ставки від 17 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_3 підтвердив свої покази щодо вчинення ОСОБА_2 відносно нього злочину ( а. с. 81 );

протоколом відтворення обстановки та обставин події від 29 червня 2010 року за участю потерпілого ОСОБА_3, відповідно до якого потерпілий розповів і показав на місцевості, як та при яких обставинах ОСОБА_2 відібрав у нього мобільний телефон ( а. с. 84-85 );

протоколом відтворення обстановки та обставин події від 29 червня 2010 року за участю обвинуваченого ОСОБА_2, відповідно до якого обвинувачений розповів і показав на місцевості, яким чином він вчинив злочин відносно потерпілого (а. с. 120-121 );

висновком експерта № 51 від 11 червня 2010 року, відповідно до якого вартість бувшого у використанні мобільного телефону „Самсунг 3310", належного потерпілому, становила 500 грн. Вартість флеш-карти - 100 грн. ( а. с. 73 ).

Фактичні обставини справи ніким не спростовані, покази підсудного є щирими і сумніву у суду не викликають.

Суд знаходить вину ОСОБА_2 в скоєнні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Призначаючи міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин тяжкий, особу винного, який за місцем навчання характеризується негативного, за місцем проживання посередньо, раніше несудимий, молодий за віком.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч.І п. п. 2,3 КК України пом'якшують покарання підсудному, суд визнає усунення заподіяної шкоди та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення підсудному ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі. Проте, враховуючи, що підсудний раніше несудимий, вчинив злочин будучи неповнолітнім, суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 75,104 КК України, виправлення підсудного без відбування покарання, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлений. Судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним в скоєні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,104 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробування протягом двохрічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76 ч.І п. п. 3,4 КК України зобов'язати засудженого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з'являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженому не змінювати, залишити підписку про невиїзд.

Речові докази по справі - мобільний телефон „ Самсунг 3310", флеш-карту, картонну коробку та гарантійний талон до телефону, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_3, залишити потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий