Справа № 309/4642/14-к
Провадження № 1-кп/309/90/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000163 у якому оголошено підозру :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше судимого, остання судимість за вироком Хустського районного суду від 12.08.2009 року за ст. 187 ч.1 , ч.2 ст. 190 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Підозрюваний ОСОБА_4 , 20 лютого 2014 р., знаходячись на вулиці Карпатської Січі в м. Хуст, навпроти кафе «Золотий Лев», маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи умисно, шляхом обману, увійшовши в довіру до громадянина ОСОБА_8 , під приводом необхідності терміново здійснити телефонний дзвінок, отримав від останнього мобільний телефоном марки «Nokia 520» вартістю1693 грн., який належав потерпілому ОСОБА_6 , після чого здійснюючи телефонний дзвінок відійшов від площадки біля кафе і скориставшись наявним там таксі поїхав з місця пригоди. Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на суму 1693 грн.

До суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні надійшов з Хустської міжрайонної прокуратури з кваліфікацією дій підозрюваного під час вказаної пригоди за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрити викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Однак, під час судового розгляду, виходячи з перевірених у кримінальному провадженні доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав, пояснюючи що мобільний телефон він отримав від свідка ОСОБА_8 якого до цього впізнавав. Потерпілого ОСОБА_6 на місці пригоди не було. Телефон свідок передав йому на прохання здійснити терміновий дзвінок, після чого він заволодівши телефоном вирішив залишити його у себе з метою його продажу, так як телефон був хорошої модифікації. Тому ведучи розмову по телефону він зробив вигляд що відходить вниз з площадки біля кафе «Золотий Лев», і скориставшись стоячим там таксі сів та поїхав з місця пригоди. Наступного дня ОСОБА_8 у телефонній розмові просив повернути мобільний телефон, який належав потерпілому ОСОБА_6 , на що він пообіцяв повернути мобільний телефон.

Однак йому потрібні були кошти, тому він телефон продав. Через короткий проміжок часу ОСОБА_8 знову звертався до нього про повернення телефону, на що він обіцяв повернути кошти за телефон. Надалі, він змушений був поїхати в м. Москву на заробітки, так як там у нього є дружина, з якою проживає у фактичних шлюбних відносинах, і від цього шлюбу у них народилася дитина. Після повернення додому восени 2014 року він був затриманий працівниками міліції, а потім кримінальне провадження направили до суду для розгляду. За свій вчинок просив вибачення у потерпілого та обіцяв не повторяти більше таких вчинків. Також просив суд не призначати йому суворого покарання.

Крім показань в судовому засіданні підозрюваного ОСОБА_4 , наявність достатніх доказів для перекваліфікації дій обвинуваченого у даному кримінальному провадженні встановлені у показах в судовому засіданні з боку потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 .

Так в своїх показах в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 ствердив, що він дійсно 20.02.2014 року знаходячись в м. Хуст на вул.. Карпатської Січі, передав свій мобільний телефон «Nokia 520» товаришу ОСОБА_8 , який залишився біля кафе «Золотий Лев», так як сам він відійшов з дівчиною. Коли повернувся, тоді ОСОБА_8 розповів що дав його телефон громадянину ОСОБА_4 , зробити терміновий дзвінок, однак останній ведучи телефонну розмову відійшов у бік, а потім не повернувся. Після чого ОСОБА_4 обіцяв повернути телефон добровільно, однак надалі він виїхав і був відсутній за місцем проживання. Потерпілий повідомив що мобільний телефон йому повернутий, він не має ніяк претензій до обвинуваченого і просить суд не позбавляти його волі. Розбіжність у його показах відображених у протоколі допиту під час досудового розслідування з показами в судовому засіданні пояснив тим, що він не розумів зміст оголошеного йому протоколу допиту і присутня з ним під час допиту його мама фактично не читаючи підписала протокол його допиту.

Наведені обставини в судовому засіданні ствердила законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , пояснивши що дійсно не вникала у зміст протоколу допиту її неповнолітнього сина і підписала його без застережень щодо фактичних обставин про подію 20.02.2014 року, під час якої ОСОБА_8 відав мобільний телефон її сина обвинуваченому ОСОБА_4 . Законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 просила суд не позбавляти волі підозрюваного ОСОБА_4 і претензій до нього у них не має.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 також пояснювала, що під час відібрання пояснень та допиту її внука ОСОБА_6 вона була присутня в органах досудового слідства і протокол її вона не читала, оскільки не мала при собі окулярів. Свідок також ствердила, що в своїх показах ОСОБА_6 слідчому розповідав, що його мобільний телефон знаходився у його товариша ОСОБА_8 і під час того коли він віддавав його підозрюваному ОСОБА_4 він присутній не був.

Факт добровільної видачі мобільного телефону, що належав потерпілому ОСОБА_6 внаслідок обману, під час пригоди 20.02.2014 року ствердив у своїх показах в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що під час досудового слідства він підписав протокол його допиту не читаючи його змісту. Про подію 20.02.2014 року свідок пояснив, що дійсно ОСОБА_4 обманувши його, попросив мобільний телефон його товариша ОСОБА_6 , для здійснення термінового дзвінка. Так як він впізнавав підозрюваного ОСОБА_4 , тому повірив йому, віддавши мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 , який в той час відійшов із знайомою дівчиною. Розмовляючи по телефону ОСОБА_4 відійшов у бік з площадки від кафе «Золотий Лев» і за якусь мить він побачив як від`їхало таксі в якому знаходився ОСОБА_4 . Коли повернувся потерпілий ОСОБА_6 він розповів про ці обставини. Наступного дня він з потерпілим телефонували до ОСОБА_4 і просили повернути мобільний телефон, на що останній обіцяв повернути його найближчим часом.

Наведені вище докази, свідчать про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 вчинених ним під час пригоди 20.02.2014 року, які органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите заволодіння чужим майном, вчинене повторно(грабіж), на ч. 2 ст. 190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довіри (шахрайство) за кваліфікуючими ознаками шахрайство, вчинене повторно.

Даючи оцінку доказам наявним у матеріалах кримінального провадження та встановленим і перевіреним доказам у ході судового розгляду суд констатує, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. ст. 186 КК України виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та показів обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дії обвинуваченого під час пригоди 20.02.2014 року в м. Хуст на вул. Карпатської Січі не мали ознак відкритого заволодіння чужим майном (мобільним телефоном) від потерпілого, а мав місце факт такого заволодіння обвинуваченим ОСОБА_10 в чужим майном від свідка ОСОБА_8 внаслідок обману та зловживанням довіри останнього.

У відповідності до ч.3 ст.337 КК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного у обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, судом встановлено, що своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 20.02.2014 року, неправомірно заволодівши мобільний телефоном марки «Nokia 520», що належав потерпілому ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.190КК України, за кваліфікуючими ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довіри (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи покарання підсудному суд враховує обставини, які пом`якшують покарання визнання вини у вчинені шахрайства, щире каяття, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, дані що його характеризують, і з врахуванням наведеного приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому пов`язаного з обмеженням волі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Матеріали кримінального провадження місять докази про те, що ОСОБА_4 у зв`язку із розслідуванням даного правопорушення був затриманий та перебував під вартою з 13.11.2014 року, з продовженням строків тримання під вартою, термін якого за останньою ухвалою суду визначений до 08.05.2015 року. Зазначений термін тримання під вартою ОСОБА_4 на 08.05.2015 року становитиме 6 місячний строк, який при призначенні судом покарання особі зараховується їй у строк відбування покарання, за правилами визначеними ст. 72 КК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільного позову по справі не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

Відповідно до положень ст.72 КК України, до призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 застосувати порядок складання покарань із зарахуванням строку його перебування під вартою з 13.11.2014 року, і за цим вироком визначити йому закінчення терміну відбування покарання 08.05.2015 року, виходячи із співвідношення одного дня попереднього ув`язнення двом дням обмеження волі.

Речовий доказ у справі: телефон марки «Nokia 520» залишити у користуванні потерпілого ОСОБА_6 .

На вирок може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області, а засудженим у цей же строк з дня отримання копії цього вироку.

Головуючий суддя

Хустського районного суду підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1