Ухвала

іменем україни

22 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000893, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Заліщики Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10

за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 травня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через невідповідність призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, який раніше судимий, заподіяну шкоду не відшкодував, намагався уникнути кримінальної відповідальності, на час розгляду цього кримінального провадження щодо нього розглядалася інша справа. Зазначає про безпідставне посилання суду на утримання ОСОБА_1 малолітньої дитини.

У письмових запереченнях, надісланих до касаційної інстанції, захисник ОСОБА_3 судові рішення щодо ОСОБА_1 вважає законними, обґрунтованими і просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу потерпілої без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає судові рішення законними, а доводи касаційної скарги заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 березня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за:

- ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі;

- ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 залишено без розгляду та роз'яснено їй право звернення в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 травня 2014 року вирок в частині призначеного покарання змінено, ухвалено вважати ОСОБА_1 засудженим за:

- ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в сумі 510 грн.;

- ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу в сумі 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він під приводом позики на початку травня 2013 року і 3 червня 2013 року повторно, шляхом обману та зловживання довірою неповнолітнього ОСОБА_4 отримав від останнього золоті вироби, які належали його матері ОСОБА_2, чим спричинив потерпілій шкоду відповідно на 3050 грн. і на 8215 грн., а всього на загальну суму 11265 гривень.

Крім того, 29 серпня 2013 року ОСОБА_1 приблизно о 4 годині приїхав в помешкання своєї колишньої дружини ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 і, знаходячись в кімнаті потерпілої, не приховуючи своїх протиправних дій, повторно відкрито викрав належні останній мобільний телефон «Нокіа 105» вартістю 237 гривень зі стартовим пакетом «МТС» вартістю 10 гривень, 400 гривень та банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк», на рахунку якої знадились 550 гривень, які він в подальшому зняв з рахунку і розпорядився ними на власний розсуд. Злочинними діями ОСОБА_1 спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1197 гривень.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України у касаційному порядку не оскаржуються.

Щодо доводів касаційної скарги про м'якість покарання, призначеного із застосуванням ст. 75 КК України, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом'якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_1 виконані.

При призначенні покарання ОСОБА_1 та при звільненні його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів переконливі підстави такого рішення та зазначив, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, те, що ОСОБА_1 раніше судимий до штрафу в сумі 850 грн. і штраф сплатив, щире каяття винного, часткове відшкодування шкоди, позитивну характеристику з місця проживання, стан здоров'я ОСОБА_1, який є інвалідом другої групи та потребує довготривалого лікування.

Також судом взято до уваги, що тяжке кримінальне правопорушення ОСОБА_1 вчинено відносно колишньої співмешканки, з якою вони мають малолітню дитину. Наявність спільної дитини підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5

З урахуванням усіх зазначених обставин справи, даних про особу винного, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства.

Призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений в межах апеляції прокурора з дотриманням вимог закону. Усі доводи апеляційної скарги зі змінами щодо м'якості призначеного із застосуванням ст. 75 КК України покарання розглянуті та отримали відповідну оцінку. Зміни виду призначених покарань за ч. 1 і ч. 2 ст. 190 КК України обґрунтовані, оскільки засуджений є інвалідом другої групи. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Необґрунтовані доводи потерпілої про те, що апеляційний суд позбавив її права надати заперечення на зміни до апеляції прокурора.

Згідно з журналом судового засідання, потерпіла особисто брала участь у апеляційному перегляді кримінального провадження, клопотання з приводу надання їй часу, як це передбачено ч. 3 ст. 403 КПК України, для вивчення і подання заперечень не заявляла.

Правильність і законність судових рішень у колегії суддів сумнівів не викликає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8