Справа № 243/1268/4474/15-к
Провадження № 1-кп/243/148/2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" лютого 2015 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду Слов`янського міськрайонного суду Донецької області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України,
ВСТАНОВИВ:
12 лютого 2015 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.260 КК України.
ОСОБА_5 органом досудового слідства пред`явлено обвинувачення у тому, що на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, громадянином Російської федерації ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення ' режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва. Приблизно на початку квітня 2014 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, перебуваючи у м. Слов`янськ, Донецької області вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної, так званої, «Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_7 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, невстановленою досудовим розслідуванням особою було призначено ОСОБА_5 на посаду бійця та передано йому у використання автоматичну вогнепальну зброю, набої до неї, формений одяг та військове спорядження. Продовжуючи протиправну діяльність, у період з квітня 2014 року до початку липня 2014 року, ОСОБА_5 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню визначених йому завдань, а саме: здійснював контрольно - пропускний режим на блокпосту в мікрорайоні «Черевківка» м. Слов`янська, Донецької області. Таким чином, дії ОСОБА_5 носили тривалий характер, а саме в період з початку квітня 2014 року до початку липня 2014 року, та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.
Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні також не заперечували постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 260 КК України, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Стаття 291 КПК України включає вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Разом з тим, слідчий при складанні обвинувального акту і прокурор при його затвердженні цих вимог закону не дотрималися.
В обвинувальному акті порушено вимоги п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, а саме виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, не відповідає фактичним обставинам події кримінального правопорушення, описаної в обвинувальному акті.
Так, як вбачається із тексту обвинувального акту, органи досудового слідства кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 2 ст.260 КК України, прямо зазначають прізвище ім`я та по батькові іншої особи, яка разом із невстановленими особами та обвинуваченим створили непередбачене законом України збройне формування, яке організовану структуру військового типу, але обставини, які б свідчили про те, що дана особа засуджена за вироком суду та вирок суду набув законної сили щодо неї, і які б свідчили про винуватість цієї особи у вчиненні конкретного злочину, не навели.
На думку суду, таке порушення вимог КПК України є істотним, та таким, що порушує права обвинуваченого та перешкоджає розглянути справу по суті.
При таких обставинах обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору для усунення цього недоліку.
Під час підготовчого судового засідання кримінального провадження виникло питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в зв`язку із закінченням строку дії ухвали суду.
Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні у даному питанні поклалися на розсуд суду.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Крім того, враховуючи особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено позбавлення волі до восьми років, є всі підстави для продовження строку тримання під вартою. З врахуванням наведеного, а також з метою повного та об`єктивного розгляду справи, з метою забезпечення встановленню істині в справі, забезпечення виконання процесуальних рішень, суд приходить до переконання що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому судом не вбачається, оскільки на думку суду в даному конкретному випадку утримання під вартою обвинуваченого вимагають інтереси суспільства.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового розгляду: прокурора, який наполягав на продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, обвинуваченого та його захисника, які у цьому питанні поклалися на розсуд суду, суд прийшов до переконання про необхідність та доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , під вартою на строк шістдесят днів.
На підставі викладеного, ст.ст. 291, 314, 315, 316, 331 ,376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 термін тримання під вартою в Харківському СІЗО № 27 на строк 60 (шістдесят) днів з 13 лютого 2015 року по 13 квітня 2015 року включно.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до суду Апеляційної інстанції через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала складена у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя ОСОБА_1