У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючогосудді
Гладія С.В.

суддів
Павленко О.П., Ященка М.А.

при секретарі
Демۥ?яненко В.І.

розглянувши в приміщенні суду у
відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги обвинувачених
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Деснянського
районного суду м. Києва від 21 травня 2013
року у кримінальному провадженні
№0000828 щодо обвинувачених:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, з неповною середньоюосвітою,
непрацюючого, без визначеного місця
проживання, зареєстрованого: АДРЕСА_1,
раніше судимого:

- вироком
Шевченківського районного суду м.
Києва від

14 червня 2012
року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки

позбавлення
волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України

звільнений
від відбування покарання з
випробуванням

з іспитовим
строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186,
ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м.
Обухів, Київськоїобласті, громадянина
України, з середньою освітою, не
одруженого, непрацюючого,
проживаючого: АДРЕСА_2, раніше судимого:

________________________

Справа № 11кп/796/308/13

Головуючий у 1-й інстанції: Бабайлова
Л.М.

Суддя-доповідач: Гладій С.В.

- вироком Святошинського районного
суду м. Києва від 10 травня 2012 року за ч. 3
ст. 185 КК України на 5 років позбавлення
волі, на підставі ст. 75 КК України
звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3
роки,

за участю прокурора
Святенко Д.О.

захисників
ОСОБА_4, ОСОБА_5

законного представника
ОСОБА_6

представника кримінальної

міліції в справах дітей
Квітченко Л.В.

потерпілого
ОСОБА_8

обвинувачених
ОСОБА_1, ОСОБА_2

В С Т А Н О В И
Л А:

Вироком Деснянського районного
суду м. Києва від 21 травня 2013 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винуватими у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 186 , ч. 2 ст. 121 КК
України та засуджені:

- ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4
роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2
ст. 121 КК Украни на 9 років позбавлення
волі. На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
більш суворим покаранням менш
суворого, ОСОБА_1, призначено покарання
9 років позбавлення волі та у
відповідності до ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного
покарання частково приєднано
невідбуте покарання за вироком
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 лютого 2012 року і остаточно
ОСОБА_1 призначено покарання у виді 9
років 6 місяців позбавлення волі;

- ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України на 5
років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 121 КК
України на 9 років 6 місяців позбавлення
волі. На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
більш суворим покаранням менш суворого
призначено покарання 9 років 6 місяців
позбавлення волі та у відповідності до
ст. 71 КК України, за сукупністю вироків,
до призначеного покарання частково
приєднано покарання невідбуте за
вироком Святошинського районного суду
м. Києва від 10 травня 2012 року і
остаточно ОСОБА_2 призначено покарання
у виді 10 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання
речових доказів у справі.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 вчинили ряд умисних
кримінальних правопорушень, за
наступних обставин.

18 січня 2013 року приблизно о 3 годині
ночі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, біля
будинку № 11 по пр-ту Маяковського в м.
Києві, повторно, за попередньою змовою
групою осіб, із застосуванням
насильства, яке не було небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого та
виразилось в нанесенні декількох
ударів в область обличчя, відкрито
викрали належне ОСОБА_10 майно, а саме
куртку вартістю 800 грн., гаманець
вартістю 500 грн., грошима в сумі 50 грн., а
всього майном на загальну суму 1350
гривень.

Крім того, цього ж вечора біля 3 годин 30
хвилин, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння,
неподалік будинку № 5 по вулиці
Каштановій в м. Києві, на ґрунті раптово
виниклих неприязних відносин, групою
осіб, умисно, нанесли ОСОБА_11, один удар
рукою в область правого вуха, який
наніс ОСОБА_1, а після того як
потерпілий впав, разом нанесли
потерпілому не менше 5 ударів руками та
ногами в область голови, заподіявши
потерпілому множинні переломи кісток
носу, переломи гілок правої і лівої
виличних кісток, перелом верхньої
щелепи по альвеолярним краям, які
призвели до шоку та відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень, що
спричинили смерть потерпілого.

Вони ж, біля 3 годині 50 хвилин 18 січня 2013
року, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, біля будинку № 5 по вул.
Каштановій в м. Києві, діючи за
попередньою змовою групою осіб,
повторно, із застосуванням насильства
яке не було небезпечним для життя і
здоров'я ОСОБА_12, та виразились в
нанесенні потерпілому ударів в різні
частини тулубу, відкрито заволоділи
його майном, а саме мобільним телефоном
«Нокіа -1101» з сім карткою, загальною
вартістю 110 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений
ОСОБА_1, без оспорення доведеності вини
та правильності кваліфікації його дій,
просить вирок суду в частині
призначеного покарання змінити,
оскільки вважає його суворим і таким,
що не відповідає тяжкості злочину та
його особі. Своє прохання аргументує
тим, що він щиро розкаявся у вчиненому,
сприяв слідству у розкритті
кримінальних правопорушень та в їх
розслідуванні. Крім того вважає, що
судом першої інстанції, при
призначенні йому покарання, не в повній
мірі враховано його тяжкий стан
здоров'я та необхідності в
стаціонарному лікуванні.

В апеляційній скарзі обвинувачений
ОСОБА_2 просить вирок суду змінити,
перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121
КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та
призначити за цим законом більш м'яке
покарання. В обґрунтування своїх
апеляційних вимог зазначає, що між ним
та ОСОБА_1 не було попередньої змови на
вчинення грабежів, оскільки він лише
приєднався до злочинів коли їх
вчинення вже було розпочато. Крім того,
по епізоду вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 121 КК
України посилається на те, що він
знаходився неподалік від місця подій, а
коли побачив бійку між ОСОБА_1 та
ОСОБА_11, то намагався тільки їх
розборонити. Вважає, що ні під час
досудового розслідування ні в ході
судового розгляду не було здобуто
жодних доказів причетності його до
нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11
та його смерті. Стверджує, що показання
в ході досудового розслідування давав
під тиском працівників міліції, тому
вони не можуть бути належним доказом,
чому суд не дав належної оцінки та
поклав їх у вирок на підтвердження його
вини. Також вказує, що по справі не
встановлена причина смерті
потерпілого та не враховано при цьому
його спосіб життя, а також наявні
хвороби.

В запереченнях на апеляційні скарги
обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2
потерпілий ОСОБА_8 вважає їх
безпідставними, а вирок суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача,
обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, та в їх
інтересах захисників, а також
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_1, на підтримання
доводів викладених в апеляційних
скаргах, потерпілого ОСОБА_8, який
просив залишити вирок суду без зміни,
прокурора, про часткову
обґрунтованість апеляційної скарги
обвинуваченого ОСОБА_1, перевіривши
матеріали кримінального провадження,
провівши судові дебати та вислухавши
обвинувачених в останньому слові,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги
обвинуваченого ОСОБА_2 та вважає
апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відкритому
заволодінні майном потерпілих ОСОБА_10
і ОСОБА_12, вчиненому за попередньою
змовою групою осіб, за ознакою
повторності, а також в умисному
заподіянні групою осіб, тяжких
тілесних ушкоджень ОСОБА_11, що
спричинили смерть потерпілого,
обґрунтований сукупністю досліджених
в судовому засіданні й наведених у
вироку доказів, яким суд дав належну
оцінку, зокрема: показаннями в судовому
засіданні потерпілих ОСОБА_12, ОСОБА_10
про обставини застосування
обвинуваченими до них насильства та
заволодіння їх майном; протоколом
огляду від 18 квітня 2013 року, відповідно
до якого у свідка ОСОБА_13 був вилучений
мобільний телефон «Нокіа 1101» належний
ОСОБА_12, який їй передали ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 ( т. 1 а. с. 122-124); протоколом огляду
місця події від 18 січня 2013 року, згідно
якого в підвалі 3-го під'їзду будинку № 5
по вул. Каштановій в м. Києві, де до
вчинення кримінальних правопорушень
та після їх вчинення знаходились
обвинувачені, виявлено та вилучено
гаманець коричневого кольору та три
гаманця чорного кольору (т. 1 а. с. 118-121);
показання потерпілого ОСОБА_8 щодо
смерті його батька; висновком
судово-медичної експертизи № 192/2 від 04
квітня 2013 року, відповідно до якого
смерть ОСОБА_11 настала в результаті
численних переломів кісток лицьового
черепу з розвитком шоку (т. 1 а. с. 164-167),
іншими доказами в їх сукупності.

Колегія суддів критично відноситься до
тверджень в апеляційній скарзі
обвинуваченого ОСОБА_2 про те, що не
вступав в попередню змову з ОСОБА_1 на
вчинення грабежів, та про
непричетність до заподіяння
потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень
і його смерті, оскільки вони
спростовуються доказами у
кримінальному провадженні.

Допитаний в суді першої інстанції
потерпілий ОСОБА_12 показав, що
обвинувачені вдвох вимагали гроші та
мобільний телефон, вдвох наносили
удари в різні частини тілі, після чого
ОСОБА_1 забрав в нього мобільний
телефон та передав його ОСОБА_2

Такі ж свідчення в судовому засіданні
дав і потерпілий ОСОБА_10 вказавши, що
тілесні ушкодження йому заподіяли дві
особи, які вдвох зняли з нього куртку, в
якій знаходився гаманець та 50 грн.

Фактично такі ж показання щодо
обставин заволодіння майном
потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 дав в суді
обвинувачений ОСОБА_1 Не заперечував
дані обставини в судовому засіданні і
обвинувачений ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_1 з приводу заподіяння
тілесних ушкоджень ОСОБА_11 вказав, що
він першим наніс потерпілому удар в
область вуха та ноги від чого останній
впав, а вони разом з ОСОБА_2 стали
наносити йому удари в область обличчя
та тулубу. Сам ОСОБА_2 в суді першої
інстанції підтвердив, що наніс
потерпілому декілька ударів рукою в
голову і ногою в живіт.

Об'єктивно їхні показання
підтверджуються висновком
судово-медичної експертизи № 192/2 від 04
квітня 2013 року, відповідно до якого на
тілі потерпілого ОСОБА_11 виявлені
тілесні ушкодження у вигляді множинних
синців та забійних ран на обличчі,
крововиливів в слизові оболонки очей
та губ, забійних ран верхньої та
нижньої губи, множинних переломів
кісток носа, переломів гілок правої та
лівої виличних кісток, перелому
верхньої щелепи по альвеолярним краям,
які утворились від дії тупих предметів,
не менше ніж від 5 травмуючих дій, які є
прижиттєвими та відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, небезпечних для
життя (т. 1 а. с. 164-167).

Про вчинення корисливих кримінальних
правопорушень за попередньою змовою
групою осіб, та заподіяння потерпілому
ОСОБА_11 тілесних ушкоджень в групі
осіб, свідчать фактичні дії ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які були обопільними, взаємно
доповнювались одні другими, скоєні в
короткий проміжок часу та були
направлені на заволодіння майном
потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10, а також
на заподіяння спільними діями
потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних
ушкоджень, що спричинили його смерть.

Безпідставними є в апеляційній скарзі
і твердження обвинуваченого ОСОБА_2 про
не встановлення в ході досудового
розслідування причини смерті ОСОБА_11,
оскільки така причина - настання смерті
в результаті численних переломів
кісток лицьового черепу з розвитком
шоку, встановлена за результатами
судово-медичного дослідження трупу
потерпілого, об'єктивність якого
сумнівів в колегії суддів не викликає.

З огляду на наведене, також не
заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, про те, що в ході
досудового слідства давав свідчення
під тиском працівників міліції,
оскільки його вина у вчиненні
кримінальних правопорушень за які його
засуджено, безпосередньо встановлена
доказами дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, повно та об'єктивно
встановивши фактичні обставини у
кримінальному провадженні, суд вірно
дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кваліфікував за ч.
2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 К України.

Підстав для перекваліфікації дій
ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України по
справі не встановлено.

Щодо призначеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2
покарання, то, суд першої інстанції
обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 65
КК України, виходив із тяжкості
вчинених ними кримінальних
правопорушень, даних за їх особи, та
обставин, що обтяжують та пом'якшують
покарання.

Враховуючи кількість вчинених ОСОБА_2
кримінальних правопорушень, те, що вини
відносяться до тяжких, вчинені в стані
алкогольного сп'яніння, та в період
короткого проміжку часу після
встановлення йому іспитового строку
при звільненні від відбування
покарання за попереднім вироком,
колегія суддів не вбачає підстав для
його пом'якшення, оскільки саме
призначене обвинуваченому покарання є
необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів.

Що стосується призначеного покарання
ОСОБА_1, то суд також обґрунтовано
виходив з вищенаведених обставин,
однак враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив
злочини будучи неповнолітнім,
безпідставно, в порушення ст. 102 КК
України, призначив йому за ч. 2 ст. 121 КК
України 9 років позбавлення волі, при
максимально можливому строку за
вчинення неповнолітнім тяжкого
злочину - у виді 7 років позбавлення
волі, а тому в цій частині вирок суду
підлягає приведенню у відповідність до
вимог закону, з підстав неправильного
застосування закону про кримінальну
відповідальність.

З огляду на встановлене, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги обвинуваченого
ОСОБА_2 та вважає за необхідне частково
задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1,
у зв'язку з чим вирок суду підлягає
зміні в порядку ст.ст. 408, 409 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія
суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого
ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого
ОСОБА_1 задовольнити частково. Вирок
Деснянського районного суду м. Києва
від 21 травня 2013 року відносно ОСОБА_1
змінити.

Пом'якшити призначене йому судом
покарання за ч. 2 ст. 121 КК України до 7
років позбавлення волі. На підставі ст.
70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинання більш суворим
покаранням менш суворого, призначити
ОСОБА_1 7 років позбавлення волі. У
відповідності до ст. 71 КК України, до
призначеного покарання частково
приєднати невідбуте покарання за
вироком Святошинського районного суду
м. Києва від 10 травня 2012 року і
остаточно вважати ОСОБА_1 засудженим до
7 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок Деснянського районного
суду м. Києва від 21 травня 2013 року
відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення, а обвинуваченими в той же
строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ГладійС.В. Павленко О.П.
Ященко М.А.