АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/2072/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/104/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 17 березня 2015 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , 1977 року народження про звільнення його від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6

представник ВК №45 ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 червня 2013 року ОСОБА_6 було засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року, зазначений вирок суду було змінено та засуджено ОСОБА_6 за ч. 1 ст.121, ст..69 КК України до 3 років позбавлення волі.

07 жовтня 2014 року на адресу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про звільнення його від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою, яка заважає подальшому його відбуванню.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року в задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на відсутність передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, а сам факт захворювання останнього на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання. При цьому суд вказав, що в порушення вимог ч.5 ст.154 КВК України, клопотання про звільнення від покарання у зв`язку з хворобою, подано засудженим, а не начальником органу або установи виконання покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави. При цьому, засуджений зазначає, що наявні у нього захворювання загрожують його життю і здоров`ю. На думку засудженого, висновок спеціальної лікарської комісії є суто формальним та зроблений без належного медичного обстеження. Допитаний в суді першої інстанції лікар СВК №45 є терапевтом та не має належної кваліфікації.
Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження підтримав свою апеляцію, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання в зв`язку з хворобою.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив колегію суддів відмовити у задовольнити її в повному обсязі, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п.6 ст.537 КПК України, під час виконання вироків, суд згідно ч.2 ст.539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення засудженого від покарання за хворобою.
Як передбачено ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973 року №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого від 05 грудня 2014 року засуджений ОСОБА_6 згідно «Переліку захворювань, які є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року за №1348/5/572 під дію ст.84 КК України не підпадає (а.с.9-10).
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбуття покарання в зв`язку з хворобою та належним чином мотивував своє рішення, посилаючись на те, що звільнення від відбування покарання особи, яка має тяжке захворювання є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки тяжкість захворювання, а й тяжкість і характер вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання та інші обставини.
Відповідно до висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_6 , він страждає на тяжкі захворювання, зазначені в висновку тривалий час та йому поставлено діагноз: гострий лейкоз, стадія ремісії; хронічний пієлонефрит, стадія ремісії. Загальний стан хворого, на момент його огляду відносно задовільний (а.с.9-10).
Крім того, згідно вищевказаного висновку, під час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 лікувався в терапевтичному відділенні МОБЛ при Дніпропетровському СІЗО. Для обстеження та уточнення діагнозу направлявся до онкологічного відділення МОБЛ при Львівському СІЗО. Рішенням ЛТК у Дніпропетровській області №12 від 23.12.2013 року визнаний інвалідом II групи на 1 рік. Також, покарання він відбуває в Софіївській виправній колонії №45 Дніпропетровської області, яка є спеціалізованим закладом Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, в якому покарання відбувають засуджені інваліди чи хворі особи.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно досліджені всі надані медичні документи і суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засудженим не було надано даних про те, що ті захворювання, на які страждає він перешкоджають йому відбувати призначене судом покарання.
Окрім цього, представник Софіївської ВК №45 - лікар пояснила, що загрози для життя та здоров`я ОСОБА_6 не має, його стан здоров`я покращується.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не навів жодних обставин, які б свідчили про те, що наявні в нього захворювання об`єктивно перешкоджають відбуванню покарання, загрожують його життю, призводять до серйозного погіршення здоров`я або інших тяжких наслідків.
Колегія суддів також не вбачає підстав вважати упередженим висновок спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_6 та покази лікаря СВК № 45 з цього приводу, про що засуджений зазначає в апеляційній скарзі.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі у зв`язку з хворобою, отже доводи, викладені засудженим в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги.
Керуючись ст.84 КК України, ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення,а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з хворобою - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

___________________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/104/к/15 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.84 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2