У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Кравченка К.Т.,

суддів

Пошви Б.М., Мороза М.А.

розглянула
в судовому засіданні 1 листопада 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені щодо нього судові
рішення.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Кіровограда, раніше двічі судимого,

останній раз 24 липня 2003 року за ч. 2 ст. 186,

ст.ст. 69, 71 КК України на 3 роки позбавлення волі,

засуджено
за ст. 391 КК України на 1 рік позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК
України за сукупністю вироків на 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалою
колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області
від 30 травня 2006 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, відбуваючи
покарання у виді позбавлення волі у
Петрівській виправній колонії № 49, допустив 35
дисциплінарних порушень вимог режиму відбування покарання, за що адміністрацією
виправної установи притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому
числі до переведення на 1 місяць до приміщення камерного типу, на шлях
виправлення не став і продовжував учиняти
дисциплінарні порушення. Так, 11 січня 2006 року він, будучи
попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, без
поважної причини категорично відмовився відпрацьовувати наряд поза чергою,
мотивуючи це тим, що прибирання території біля чергової частини установи
принижує його людську гідність, чим учинив злісну непокору законним вимогам
адміністрації виправної колонії.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати
вирок, а справу направити на нове розслідування у зв'язку істотним порушенням
вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, його права на захист, та невідповідністю призначеного покарання
тяжкості злочину та його особі. Посилається на те, що під час досудового
слідства не було проведено судово-психіатричну експертизу, у результаті чого
судом не враховано пом'якшуючу обставину - перенесення ним черепно-мозкової
травми. Зазначає, що у місцях позбавлення волі він був позбавлений можливості
запросити захисника, якого суд мав призначити йому обов'язково через його
психічні вади. Указує, що не був присутнім під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції, оскільки йому не було роз'яснено його право подавати
клопотання про виклик.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1
у вчиненні зазначеного злочину ґрунтується на доказах,
зібраних у встановленому законом порядку, які, крім показань ОСОБА_1, не
досліджувалися у судовому засіданні згідно з ч. 3 ст. 299 КПК України, оскільки
останній не оспорював фактичні обставини справи. При цьому суд роз'яснив йому
наслідки такого розгляду та переконався у добровільності й істинності позиції.
ОСОБА_1 проти розгляду справи у такому порядку не заперечував.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на досудовому слідстві і в судовому засіданні визнавав свою вину і пояснював, що під час
відбування покарання у Петрівській ВК № 49 допустив 35 дисциплінарних порушень вимог режиму, а 11
січня 2006 року категорично відмовився відпрацьовувати наряд поза чергою,
оскільки вважав, що прибирання території біля чергової частини установи
принижує його людську гідність. Крім того, його вина підтверджується іншими
достовірними доказами, які не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 204 КПК України
слідчий призначає судово-психіатричну експертизу для визначення психічного
стану обвинуваченого, коли у справі є дані,
які дають підстави
вважати, що обвинувачений під час
учинення суспільно небезпечного діяння був у неосудному або
обмежено осудному стані, а також, коли він учинив злочин в
осудному стані, але після
вчинення злочину захворів психічною хворобою, яка позбавляє його
можливості усвідомлювати свої дії або
керувати ними.

Згідно довідки медичної частини установи щодо результатів
медичного обстеження, ОСОБА_1 є
практично здоровим, за час перебування в установі жодного разу не отримував
стаціонарного лікування та не перебував на диспансерному обліку з приводу
наявних захворювань, може виконувати усі види робіт та приймати участь при
проведенні слідчих дій (а.с. 172).

Тому даних, які б
ставили під сумнів психічний стан ОСОБА_1,
у слідства та суду не було. Сам ОСОБА_1
також не надавав клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи.

Дії ОСОБА_1 за
ст. 391 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи у касаційній
скарзі ОСОБА_1 про порушення його права на захист є безпідставними. Як убачається з матеріалів
справи, на досудовому слідстві ОСОБА_1 заявив, що послуг адвоката не потребує, свої права
буде захищати самостійно (а.с. 181), а у судовому засіданні відмовився
від участі у справі захисника (а.с. 216).
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції його інтереси захищав
адвокат ОСОБА_2.

Апеляційний розгляд справи
проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Усі наведені
засудженим в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам його
касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування постановлених у
справі судових рішень.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України,
врахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини
справи, які впливають на ступінь його відповідальності, і обрав покарання, яке
є обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів.

Отже, передбачені ст.
398 ч. 1 КПК України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного
розгляду відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1
відмовити.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Мороз М.А. Пошва Б.М.