Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003704, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця с. Дівиця Куликівського району

Чернігівської області , який проживає за

адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_9,

потерпілої ОСОБА_2,

представника потерпілої ОСОБА_3,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. При цьому засуджений фактично вказує на неповноту та неправильність досудового слідства, врахування судом без будь-якої оцінки суперечливих показань потерпілої, неправильне розв'язання цивільного позову та невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам кримінального процесуального закону.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь Київської міської клінічної лікарні № 5 - 7 297 грн. 81 коп. та на користь Київської міської клінічної лікарні № 7 - 1 418 грн. 88 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь потерпілої ОСОБА_2 - 602 грн. 42 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. - моральної шкоди.

За вироком суду 06 березня 2013 року ОСОБА_1, керуючи тролейбусом «ЛАЗ Е 301», бортовий номер 2657, маршруту № 5 та розпочинаючи рух від зупинки громадського транспорту Парк Нивки» в м. Києві, проявив неуважність та, не дочекавшись повного зачинення дверей салону, розпочав рух тролейбуса, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося випадіння пасажирки ОСОБА_2 через відкриті двері салону з подальшим наїздом на неї даним транспортом. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої та її представника з запереченнями проти скарги, пояснення представника цивільного відповідача, який покладається на думку суду, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що, за змістом касаційної скарги, порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України судами зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви. Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Підстав уважати, що потерпіла та свідки обмовили ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено, немає.

Доводи касаційної скарги засудженого про відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення та необхідність закриття кримінального провадження колегія суддів уважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Крім того, доводи засудженого, аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

З огляду на вищезазначене суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою засудженого дотримався положень ст.ст. 404, 405, 407 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7