АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1122/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 296
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000048 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України повернуто прокурору Печерського району м. Києва.

Суд першої інстанції послався на рішення Європейського суду з прав людини та на підпункт «а» п. 3 ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", у якому вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки в даному обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення є повністю ідентичними, та наявна вказівка на те, що ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а саме ч. 2 ст. 296 КК України.

ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину групою осіб, проте в обвинувальному акті, а саме при формулюванні обвинувачення конкретно не зазначено, яку саме фізичну силу та при яких обставинах ОСОБА_7 застосував до потерпілого ОСОБА_11 і в чому полягала його особлива зухвалість.

Таким чином, прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону підозрюваному фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні відповідного злочину та не викладено деталі вчинення злочину саме ОСОБА_7 , які в подальшому можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що в порушення вимог ч 1. ст. 372 КПК України в ухвалі суду першої інстанції не зазначено місце народження і місце проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

В ухвалі суду також безпідставно зазначено, що обвинувальний акт, отриманий головуючим суддею 13 березня 2015 після повторного авторозподілу, призначений у підготовче судове засідання 18 березня 2015. Проте згідно журналу судових засідань перше підготовче судове засідання у вказаному провадженні призначено і відбулось 20 квітня 2015, що призвело до необґрунтованого збігу строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Судове рішення також не містить посилання на конкретну частину чи пункт ст. 291 КПК України, який нібито порушено. Тобто судом не вказано які саме недоліки необхідно усунути, що позбавляє прокурора можливості доопрацювати вказаний обвинувальний акт, який згідно ухвали потребує доопрацювання. Таким чином в порушення ч. 4 ст. 370 КПК України судом не наведено належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення судового рішення.

Крім того, у судовому рішенні безпідставно зазначено, що фактичні обставини справи та формулювання обвинувачення є повністю ідентичними, хоча в тексті обвинувального акта від 18 лютого 2015 відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України міститься виклад фактичних обставин справи, тобто формулювання фактичного складу діяння, конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину та окремо вказано на формулу кваліфікації - здійснено вказівку на статтю Особливої частини КК України, якою передбачено вчинене діяння.

В тексті ухвали суд на стадії підготовчого засідання вдався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, а саме зазначив що в обвинувальному акті не вказано яку саме фізичну силу ОСОБА_7 застосував до потерпілого ОСОБА_12 , що взагалі не передбачено згідно норм кримінального процесуального закону на цій стадії кримінального провадження.

В порушення вимог закону підготовче судове засідання 19 травня 2015 відбулось без участі потерпілого ОСОБА_11 , що згідно ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою, а твердження, якими прокурор обгрунтовує свою апеляційну скаргу, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України є незаконним та не відповідає вимогам, встановленим ч. 2 ст. 291 КПК України. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт фактично не містить також і кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті не зазначено, в чому саме полягала особлива зухвалість хуліганських дій ОСОБА_7 , а тому в силу ст. 173 КУпАП, ст. 296 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» протиправні дії, інкриміновані ОСОБА_7 , не мають всіх необхідних ознак (правової кваліфікації) кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 296 КК України (а мають кваліфікуватися за ст. 173 КУпАП, яка взагалі кримінальної відповідальності не передбачає).

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України не дотримався вимог КПК України та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, повернувши обвинувальний акт прокурору з мотивів і підстав, не передбачених кримінальним процесуальним законом.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України та містить, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з положеннями закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення, яке відповідає вимогам п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 110 КПК України.

Посилання суду першої інстанції на наявність в обвинувальному акті вказівки, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та на невідповідність висунутого обвинувачення вимогам закону є надуманим і не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Також суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні вдався до оцінки доказів та обґрунтованості кваліфікації діянь обвинуваченого, чим порушив вимоги ст. 314 КПК України, перевищивши межі повноважень суду на цій стадії кримінального провадження.

Крім того, кримінальне провадження розглянуто без участі потерпілого, а в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про належне повідомлення потерпілого ОСОБА_11 про дату, час і місце розгляду провадження, що у відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції згідно з п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000048 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України повернуто прокурору Печерського району м. Києва скасувати та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4