Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15
суддів ОСОБА_16., ОСОБА_17,
при секретаріза участю прокурора ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

№ 0009894, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2014 року

за обвинуваченням

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 дня, уродженця

с. Козлів Переяслав-Хмельницького району Київської області, такого, який відповідно до

ст. 89 КК України, судимості не має.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 січня

2014 року, залишеним без зміни Апеляційним судом м. Києва від 02 липня 2014 року, ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 08 липня 2013 року приблизно о 20.00 год. у приміщенні гаражу НОМЕР_1 гаражно-будівельного кооперативу «Троєщина», розташованого по вул.Закревського, 28 у м. Києві, в ході розпивання спиртних напоїв разом із ОСОБА_6 у результаті сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, з метою позбавлення життя ОСОБА_6 не менше ніж тричі вдарив його молотком по потилиці, а також кілька разів ногами по різних частинах тулубу, а через деякий проміжок часу облив його легкозаймистою речовиною та підпалив.

ОСОБА_6, відчуваючи сильний фізичний біль, вибіг із приміщення, де ОСОБА_10 погасив полум'я та відвіз потерпілого до Київської міської лікарні швидкої допомоги, у якій потерпілому було надано відповідну медичну допомогу.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення щодо

ОСОБА_8 у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотними порушеннями процесуального закону, стверджуючи, що дії його підзахисного мають необережний характер і він не мав прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Крім того, захисник зазначає, що в ході слідства було неправильно визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілому.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу, потерпілого та прокурора, які вважали оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні касаційної скарги слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку.

Доводи захисника про те, що дії його підзахисного неправильно кваліфіковано, оскільки в останнього не було умислу на вбивство потерпілого, а відтак, його дії необхідно кваліфікувати як заподіяння тілесних ушкоджень, є неспроможними.

Так, відповідно до положень кримінального закону, вирішуючи питання про наявність або відсутність у винного умислу на вбивство, необхідно виходити із сукупності всіх обставин справи і брати до уваги ті з них, які можуть свідчити про бажання чи свідоме припускання винним смерті потерпілого. При цьому перш за все необхідно враховувати спосіб, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, кількість, характер та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень, причини припинення дій з боку винної особи, її взаємовідносини з потерпілим, поведінку обох, яка передувала вчиненню протиправних дій.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, у ході розпивання спиртних напоїв, не зважаючи на дружні відносини, між обвинуваченим і потерпілим виник конфлікт, який у подальшому переріс

у бійку, в ході якої ОСОБА_8 неодноразово молотком бив потерпілого,

у тому числі по голові, після чого облив його легкозаймистою речовиною та підпалив.

Характер та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, які ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_6, а також їх локалізація (заподіяння ударів тяжким предметом у голову та подальший підпал потерпілого) свідчить про наявність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого.

При цьому хоча наслідків нанесення ударів молотком потерпілому по голові, як правильно зазначає захисник, дійсно не відображено у судово-медичній експертизі, однак він підтверджується показаннями самого потерпілого, які протягом досудового та судового розслідування були логічними, послідовними та незмінними. Причин вважати такі показання недостовірними чи неналежними колегія суддів не вбачає, так само як і не наводить їх у своїй касаційній скарзі захисник.

Крім того, факту завдання потерпілому тілесних ушкоджень, хоча й з іншою локалізацією, не заперечував і сам засуджений, а деталі кримінального правопорушення, описані потерпілим у його показаннях, підтверджуються показаннями ряду свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також даними: протоколу огляду місця події від 09 липня 2013 року; слідчого експерименту від 10 липня 2013 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8; висновку експерта № 626мб від 23 серпня 2013 року; даними висновку експерта від 23 вересня 2013 року.

Що стосується вказівок захисника на те, що легкозаймиста речовина на потерпілого розлилася випадково в ході бійки між ним та ОСОБА_8, а в її займанні винен сам ОСОБА_6, який на той момент вийшов із приміщення, то такі доводи спростовуються показаннями експерта ОСОБА_14, яка в ході допиту в судовому засіданні показала, що під час загоряння ОСОБА_6 знаходився у горизонтальному чи близькому до такого положенні, обличчям до низу. При цьому виходячи з локалізації тілесних ушкоджень загоряння виникло саме на задній поверхні тіла (на спині), а опіки бокових поверхонь голови, шиї та інших частин тіла виникли унаслідок стікання горючої речовини на зазначені ділянки тіла, що спростовує версію захисту про самопідпал потерпілого через необережність.

Сукупність доказів, які містяться в матеріалах провадження, свідчать про наявність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_6, яка не настала з причин, що не залежали від волі засудженого.

Таким чином, з огляду на наведене колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і такою, що підтверджується матеріалами провадження.

Крім того, як видно з матеріалів провадження, захисник подав апеляційну скаргу на вирок районного суду щодо ОСОБА_8, в якій наводив доводи, по суті аналогічні доводам у поданій касаційній скарзі.

Апеляційний суд за результатами апеляційного розгляду ухвалив рішення, зазначивши в ухвалі підстави, через які скаргу захисника було залишено без задоволення, належним чином мотивувавши своє рішення, й надавши детальну відповідь на кожен із доводів.

Як видно зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_8 з урахуванням змісту апеляційної скарги, зазначене судове рішення відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_8, то його обрано судом відповідно до вимог закону в межах санкції статті, що передбачає вчинення кримінального правопорушення, за який його було засуджено.

Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання несправедливим унаслідок його суворості чи підстав для його пом'якшення колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року

та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2014 року

за обвинуваченням ОСОБА_8 залишити без зміни,

а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16ОСОБА_17