У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Скотара А.М.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Пошви Б.М.,

прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 8 лютого 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Тернопільської
області на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12
липня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

не
судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК
України на 3 роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 307 КК України на 5
років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві
власності, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено 5
років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від покарання з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження,

не
судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст.
186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 296 КК України на 3
роки обмеження волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
остаточно призначено 5 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 104 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов'язків,
передбачених ст. 76 КК України.

В
апеляційному порядку вирок не переглядався.

Цим
вироком засуджено також ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вирок щодо яких у
касаційному порядку не оскаржено і щодо них не внесено касаційного подання.

Вищезазначеним
вироком ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна із
проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб, та у незаконному
придбанні, виготовленні, зберіганні і збуті наркотичних засобів у великих
розмірах, а ОСОБА_2 - у вчиненні таємного викрадення чужого майна з
проникненням у житло, сховище, за попередньою змовою групою осіб, а також
відкритого викрадення майна із
застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілої
ОСОБА_7, та хуліганства, під час якого ним було заподіяно
матеріальну шкоду.

Як
визнав встановленим суд, приблизно у третій декаді квітня 2003 р. ОСОБА_6 за
попередньою змовою із ОСОБА_5 та ОСОБА_2 протягом одного дня двічі проникали у
приміщення цеху ІНФОРМАЦІЯ_4 та викрали майно підприємства на загальну суму
2881,17 грн.

У
той же період, вищезазначені особи вчинили
ще дві крадіжки із вказаного підприємства відповідно на суму 600 грн., 880
грн., а через два дні від попередньої крадіжки
ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 у такий же спосіб із вказаного підприємства
викрали майно підприємства на суму 90 грн.

Через
два дні від попередньої крадіжки, ОСОБА_6,
за попередньою змовою з ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4ом, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, двічі (вранці та в обідню годину) проникали на
територію ІНФОРМАЦІЯ_3, та викрали майно вказаного підприємства на суму
відповідно 297 грн. та 674 грн.

У
третій декаді квітня 2003 р. ОСОБА_6, за попередньою змовою із ОСОБА_5,
проникли на територію ІНФОРМАЦІЯ_5 та викрали майно підприємства на загальну
суму 2576 грн. 63 коп.

У
ніч на 16 червня 2003 року ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_2,
проникнувши на територію домогосподарства
ОСОБА_9, АДРЕСА_1 та таємно викрали
її майно на суму 646,8 грн.

У
ніч на 18 червня 2003 року ОСОБА_4 із ОСОБА_2 проникли у продуктовий кіоск
ОСОБА_10, АДРЕСА_2, звідки викрали її майно на суму 155,02 грн.

Протягом
червня -липня 2003 р. ОСОБА_1 на центральному смітнику в м. Копичинці назбирав
рослини конопель у кількості 24,85 г., що
зберігав за місцем помешкання ОСОБА_11, котрі 11 липня 2003 р. двічі
збув працівникам міліції при проведенні оперативної закупівлі у кількості 13,35
г. та 11,5 г. по 20 грн. відповідно.

У
ніч на 8 лютого 2004 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, із двору домогосподарства ОСОБА_12, АДРЕСА_3, таємно
викрали її майно на суму 140 грн.

Вони
ж, тієї ж ночі вчинили ряд крадіжок чужого майна, зокрема, із двору та
підвального приміщення, АДРЕСА_4 ОСОБА_13 на загальну суму 1450 грн.; з двору, АДРЕСА_5 - майно ОСОБА_14 на суму
120 грн.; з домогосподарства ОСОБА_15 на суму 185 грн.; ОСОБА_16 на суму 460
грн.; ОСОБА_17 на суму 350 грн.

Крім цього,
тієї ж ночі, ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, проник у
каплицю, що по АДРЕСА_6, котра збудована та прикрашена на кошти ОСОБА_17, де із
хуліганських спонукань пошкодив майно, вікна та двері, спричинивши ОСОБА_17
матеріальну шкоду на загальну суму 420 грн.

У ніч з 6
на 7 травня 2005 року ОСОБА_2 за попередньою змовою із невстановленою слідством
особою, проникнувши у будинок, АДРЕСА_7, таємно викрали майно ОСОБА_18 на
загальну суму 703 грн.

Крім того,
30 листопада 2005 року в 19 год. на вул. Зеленій у м. Копичинці ОСОБА_2,
застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я, відкрито
викрав майно ОСОБА_19 на загальну суму 64 грн.

У
касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи висновків суду щодо юридичної
оцінки та кваліфікації дій засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, вважає, що суд
неправильно застосував кримінальний закон при призначенні покарання цим
засудженим. Зазначає, що суд, призначивши ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 307 КК
України та за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення волі і додаткове - у виді конфіскації майна,
звільнивши його від цього покарання на підставі ст. 75 КК України, порушив ст.
77 КК України, якою не передбачено конфіскації майна.

Крім того,
прокурор зазначає, що при призначенні
покарання ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 296 КК України суд не урахував, що той
неповнолітній, і в порушення ст. 61 КК України призначив йому такий вид
покарання як обмеження волі. Просить
змінити вирок суду щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2: виключити вказівку суду щодо ОСОБА_1
про призначення додаткового виду покарання
конфіскації майна, а щодо ОСОБА_2, у зв'язку із тим, що ч. 1 ст. 296 КК України не передбачає таких видів
покарань, які можуть бути застосовані до нього, визнати його винним у цьому
злочині без призначення покарання. У решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційного подання та
необхідність зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з підстав, наведених
у касаційному поданні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та правильності
кваліфікації його дій ґрунтується на достатніх та допустимих доказах, котрі
досліджені в судовому засіданні, і в касаційному поданні не оспорюються.

Разом із тим, при призначенні
засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання суд допустив помилку у застосуванні
кримінального закону, а тому вирок у цій частині підлягає зміні.

Як убачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 було визнано винуватим і засуджено, окрім ч. 3 ст. 185 КК
України, за ч. 2 ст. 307 КК України до 5
років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю, а за
сукупністю злочинів остаточно на 5 років позбавлення волі із конфіскацією
майна. Однак, на момент вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 К України,
а саме 3 червня 2003 року, ОСОБА_1 був
неповнолітнім.

Відповідно вимог ст. 98 КК України, до неповнолітнього не можуть бути застосовані такі додаткові
види покарання як конфіскація майна.

Отже, вказівка суду про застосування до ОСОБА_1 додаткового покарання у
виді конфіскації майна - підлягає виключенню із вироку суду.

Крім того, при призначенні покарання за ч. 1 ст. 296 КК України засудженому
ОСОБА_2., котрий є неповнолітнім, суд допустив порушення вимог ст. 98 КК
України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі, тоді як вказана
стаття наводить виключний перелік покарань, що можуть бути застосовані до
неповнолітніх, і такого виду покарання в
ній не зазначено.

Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику
застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх за № 5 від 16.04.2004 р., якщо санкцією
закону, за яким засуджується
неповнолітній, передбачено лише такі види покарань, які з огляду на вік
підсудного чи його стан не можуть до нього застосовуватися, суд звільняє його
від кримінальної відповідальності і відповідно до ст. 7 КПК України закриває
кримінальну справу.

Отже, вказівка суду про призначення покарання ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі
підлягає виключенню із вироку, а справа в цій частині закриттю на підставі ст.
7 КПК України.

Враховуючи викладене, вирок суду у частині призначення покарання засудженим
ОСОБА_1Р. та ОСОБА_2М. підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання заступника прокурора Тернопільської області задовольнити.

Вирок
Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 липня 2006 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінити.

Виключити із вироку щодо ОСОБА_1 у частині призначення за ч. 2 ст. 307 КК
України та за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і ч. 2
ст. 307 КК України, призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Виключити із вироку щодо ОСОБА_2
вказівку суду про призначення йому за ч. 1 ст. 296 КК України покарання у виді
3 років обмеження волі, а справу в цій частині на підставі ст. 7 КПК України -
закрити.

У решті вирок залишити без зміни.

судді:

Скотар А.М.
Лавренюк М.Ю. Пошва
Б.М.