КОПІЯ. Справа №1-75/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року.
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судці МАЛЮК Т.О.

при
секретарях КОЖУХАР
О.М., БАЛАНЮК Н.Ю.,

з участю
прокурора НИЖНПС
Л.І..

захисника ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську справу по
обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця та мешканцяАДРЕСА_1, українця, громадянина України, з
повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого
27.03.2006 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за
ст.ст. 15 ч. 2 - 185 ч. З КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі
ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим
строком на 1 рік 6 місяців та з обов'язками: не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи,
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи, періодично з'являтися в ці органи на реєстрацію,

- за ст. 185 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2006 року близько 23 год. в м. Вознесенську
по вул. Леніна підсудний ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння,
знаходячись в якості відпочиваючого в кафе «Тет-а-тет», таємно викрав мобільний
телефон «Самсунг С-130» вартістю 520
грн. з сім-картою оператора «Джине» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилось 5 грн., який
належить ОСОБА_4., та мобільний телефон «Самсунг С-100» вартістю 560 грн. з
сім-картою оператора «Діджус» вартістю 40 грн., на рахунку якої знаходилось 3
грн., який належить ОСОБА_3 Внаслідок цієї крадіжки потерпілій ОСОБА_4.
заподіяно матеріальну шкоду на суму 550 грн., а потерпілій ОСОБА_3 - на суму
603 грн. Заподіяну обом потерпілим шкоду відшкодовано шляхом повернення
викраденого.

Підсудний ОСОБА_1 винним себе у пред'явленому йому
обвинуваченні у судовому засіданні не визнав повністю та пояснив, що у суботу
16.12.2006 року близько 22-ї год. він зі своїм знайомим ОСОБА_5 -працівником
Вознесенського МРВ УМВС відпочивав у кафе «Тет-а-тет». Разом з ними за столиком
сиділи потерпілі, з якими вони познайомилися. Через хворобу він спиртні напої
не вживає, тому замовив собі слабоалкогольний напій. Згодом ОСОБА_5 пішов до
другої компанії, потерпілі декілька раз виходили з-за столу танцювати, а він
виходив на вулицю курити. Повернувшись до столу забрати свою куртку, він
побачив, що мобільні телефони потерпілих лежать на столі, а самих дівчат уже не
було. Посидівши хвилин 20,
він не дочекався дівчат, тому вирішив забрати мобільні телефони, маючи
намір у понеділок в обідню перерву повернути

2

їх
потерпілим, оскільки він знав, що вони працюють на швейній фабриці «Вікторія».
Повернути потерпілим телефони він не встиг, оскільки зранку до нього приїхали
працівники міліції, яким він на їх. вимогу видав мобільні телефони. В ході
досудового слідства йому погрожували обрати запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою, оскільки він уже має судимість, тому він підписував протоколи з
поясненнями, які написав сам слідчий.

Винність підсудного у вчиненому повністю підтверджується матеріалами
досудового та судового слідства, в тому числі поясненнями:

·
потерпілої ОСОБА_3, яка пояснила, що в суботу 16.12.2006 року у вечірній
час вона разом зі своєю подругою ОСОБА_4 відпочивали у кафе «Тет-а-тет». Згодом
до їхнього столу за їх згодою підійшли підсудний та ще один хлопець і вони
відпочивали разом, спілкувалися з цими хлопцями, виходили танцювати, хлопці теж
виходили з-за столу. У кишенях їх курток знаходилися їх мобільні телефони, які
вони діставали, коли ш надходили дзвінки, або коли вони телефонували. Деякий
час телефони знаходилися на столі, на якому також знаходилися серветки, пляшки
від пива, пакети від сухариків. Побачивши, що вже пізня година, вони пішли
додому і біля будинку, де проживають на квартирі, виявили, що у них відсутні
мобільні телефони. Повернувшись до кафе, телефонів там не виявили. 18.12.2006 року вона
написала заяву в міліцію і в той же день як її, так і ОСОБА_4 мобільні телефони
були повернуті. Претензій до підсудного не має, просить обрати йому покарання
на розсуд суду. Вважає, що сталося непорозуміння, оскільки підсудний мав намір
повернути їм телефони;

·
потерпілої ОСОБА_4, яка дала пояснення, аналогічні
поясненням потерпілої ОСОБА_3, доповнивши, що наступного дня вона усно
повідомила в міліцію про те, що у неї пропав телефон, а в понеділок, 18.12.2006 року написала
заяву і в той же день телефон з сімкартою її повернули, але грошей на сімкарті
не було. Вважає, що підсудний не вкрав їх мобільні телефони, а вони їх забули у
кафе, підсудний їх забрав з метою повернути. Просить не карати підсудного,
претензій до нього не має;

·
свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що у грудні місяці 2006 року -точної дати не
пам'ятає, вона побачила у кімнаті на столі два мобільних телефони. Вона
попросила у брата телефон, щоб зателефонувати своїй подрузі, але він не
дозволяв його брати, кажучи, що телефони належать дівчатам і їх необхідно
повернути. Згодом брат таки дозволив її скористатися мобільним телефоном, який
вона 18.12.2006 року
взяла з собою в училище. Приблизно о 12-й годині до неї зателефонував брат і
сказав, що телефон необхідно віддати. Вона зустрілася з братом і віддала йому
цей телефон;

·
свідка ОСОБА_7, який пояснив, що до нього зверталася
потерпіла ОСОБА_4 і
пояснила, що 16.12.2006 року у
вечірній час вона разом з ОСОБА_3 відпочивала в кафе «Тет-а-тет» і у них
викрали мобільні телефони. Ним були проведені оперативно-слідчі дії, в ході
яких він встановив, що разом з потерпілими в кафе відпочивав працівник МРВ УМВС
ОСОБА_5 та підсудний ОСОБА_1, якого вони знайшли і він зізнався, що вкрав
мобільні телефони у потерпілих. Про намір повернути телефони потерпілим він
нічого не казав;

·
свідка ОСОБА_5, який пояснив, що 16.12.2006 року він був
вихідний і у вечірній час він відпочивав у кафе «Тет-а-тет». Там також
відпочивали потерпілі та ОСОБА_1 Коли він після вихідних вийшов на роботу, то
йому співробітники сказали, що його підозрюють у крадіжці мобільних телефонів.
Він бачив у райвідділі міліції потерпілих, які прийшли туди з наміром написати
заяву про крадіжку у них мобільних телефонів;

свідка ОСОБА_8, який пояснив, що він був понятим при
огляді предмету, який добровільно видав ОСОБА_1 - це була сімкарта до мобільного

3

телефону.
При цьому підсудний пояснив, що це сімкарта з мобільного телефону, який він
викрав у однієї з дівчаті 6
грудня 2006 року,
коли відпочивав у кафе «Тет-а-тет»;

- свідка ОСОБА_9, який пояснив, що він був присутнім у
якості понятого

при огляді мобільних телефонів. При
цьому був також присутній і підсудний. Він

не мав ніяких зауважень і підписав
протокол огляду.

Винність
підсудного у вчиненому об'єктивно підтверджується:

·
заявою потерпілої ОСОБА_3 від 18.12.2006 року про
крадіжку в неї мобільного телефону /а.с.2/;

· аналогічною
заявою потерпілої ОСОБА_4 /а.с.4/;

·
протоколом огляду мобільних телефонів від 18.12.2006 року, з якого
вбачається, що підсудний ОСОБА_1 добровільно видав два мобільних телефони,
пояснивши при цьому, що він викрав їх 16.12.2006
року у незнайомих йому дівчат, коли відпочивав у кафе «Тет-а-тет», що
спростовує його пояснення у судовому засіданні про намір повернути потерпілим
телефони /а.с.6/;

·
протоколом огляду сімкарти оператора мобільного зв'язку
«Діджус» від 24.12.2006 року,
згідно з яким підсудний ОСОБА_1 пояснив, що зазначена сім­карта з мобільного
телефону «Самсунг», який він викрав 16.12.2006
року в приміщенні кафе «Тет-а-тет» у однієї з дівчат, що також спростовує
його пояснення про намір повернути телефони /а.с.12 /;

·
розписками потерпілих про одержання мобільних телефонів
та сімкарти а.с.24-26/;

· речовими
доказами /а.с.23/.

Аналізуючи викладене, перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає,
що пред'явлене підсудному ОСОБА_1 обвинувачення доведено у повному обсязі, і
його дії, які полягають у таємному викраденні чужого майна /крадіжка/, скоєному
повторно, органами досудового слідства правильно кваліфіковано за ст.185 ч. 2 КК України.

Невизнання підсудним своєї вини, а також його пояснення про те, що під час
дізнання та досудового слідства до нього застосовувались незаконні методи
дізнання та слідства, а саме: погрози застосування насильства з боку
працівників дізнання та досудового слідства розцінюються судом як намір
уникнути відповідальності та спростовуються матеріалами перевірки та усіма
зібраними по справі доказами.

Обставин, які у відповідності до ст. 66
КК України пом'якшують покарання підсудного ОСОБА_1, судом не вбачається..

Обставинами, які у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудного ОСОБА_1 суд
визнає вчинення злочину повторно.

Обираючи міру покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує викладене, стан
його здоров'я, характеристики з місця проживання, думки потерпілих.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 323,324
КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 185 ч. 2 КК України, і
призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На
підставі ст. 71 КК
України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання
за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.03.2006 року, і
остаточно до відбування призначити 3
/три/ роки 6 /шість/
місяців позбавлення волі.

4

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 змінити з підписки
про невиїзд на утримання під вартою, взяти його під варту з залу суду. Строк
відбування покарання обчислювати з 10 квітня 2007 року.

Речові докази: мобільний телефон «Самсунг-130» та
мобільний телефон «Самсунг С-100», а також сімкарту оператора мобільного
зв'язку «Діджус», які передані на зберігання потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4.,
залишити їм як власникам.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд засудженим протягом
- 15-ти діб з
моменту вручення йому копії вироку, іншими учасниками процесу - протягом 15 діб з моменту
його проголошення.