Справа № 468/1270/13-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

03.07.2013 року Баштанський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого судді Копейки Т.О.

при секретарі Ганжі А.А.

розглянувши у підготовчому судовому
засіданні в залі суду м. Баштанка
кримінальне провадження № 0000335 по
обвинуваченню ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Мурманськ РФ, українця,
гр.. України, з повною загальною
освітою, не працюючого, не одруженого,
раніше судимого 01.11.2012 року Баштасньким
райсудом Миколаївської області за ст..
185 ч.1 КК України до 120 годин громадських
робіт, мешканця АДРЕСА_1, який
обвинувачується у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 389 ч.2 КК України,

з участю прокурора Ядловського І.М.

обвинуваченого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту
встановлено, що 01.11.2012 року вироком
Баштанського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1 був
засуджений за ст.. 185 ч.1 КК України до 120
годин громадських робіт.

14.01.2013 рокуОСОБА_1 було викликано до
Баштаснького підрозділу КВІ для
постановки на облік і йому було
роз'яснено умови та порядок відбування
покарання у виді громадських робіт, а
також попереджено про кримінальну
відповідальність за ухилення від
відбування покарання у виді
громадських робіт. В цей же день ОСОБА_1
було видано направлення до КО «
Правопорядок» для відбування
призначеного покарання. В КО «
Правопорядок» ОСОБА_1 в цей же день був
ознайомлений з графіком виходу на
роботу, відповідно до якого повинен був
приступити до відбування покарання з
16.01.2013 року. Але всупереч встановленому
графіку, ОСОБА_1 в період з 16.01.2013 року по
18.01.2013 року на роботу не вийшов. В
зв'язку з цим останній був викликаний
23.01.2013 року до Баштанського підрозділу
КВІ для з'ясування причин неявки на
роботу. Причини неявки на роботу
відповідно до графіку ОСОБА_1 пояснити
не зміг. Після цього йому було винесено
офіційне попередження, що в разі
подальшого ухилення від відбування
покарання він буде притягнутий до
кримінальної відповідальності за ст..
389 ч.2 КК України. В період з 28.01.2013 року
по 30.01.2013 року ОСОБА_1 знову на роботу не
вийшов , тим самим ухиляючись від
відбування призначеного йому
покарання у виді громадських робіт в
зв'язку з цим 04.02.2013 року він знов був
викликаний до Баштанського підрозділу
кримінально-виконавчої інспекції, де
був повторно попереджений про
кримінальну відповідальність про
ухилення від відбуття покарання у виді
громадських робіт, про що було складено
офіційне попередження. Причини не
виходу на роботу ОСОБА_1 також пояснити
не зміг. В подальшому 12.02.2013 року 13.02.2013
року та 18.02.2013 року ОСОБА_1 знову на
роботу не вийшов, тим самим ухиляючись
від відбуття покарання. 27.02.2013 року
ОСОБА_1 був знову викликаний до
Баштанського підрозділу
кримінально-виконавчої інспекції, де
також не зміг пояснити причини не
виходу на роботу, через що було в третє
винесено офіційне попередження, що в
разі ухилення від відбування
призначеного за вирком суду покарання
у виді громадських робіт, він буде
притягнутий до кримінальної
відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.
Згідно встановлено графіку виходу на
роботу ОСОБА_1 повинен був відпрацювати
за березень 2013 року 68 годин, але
останній жодної години за березень 2013
року так і не відпрацював умисно
ухиляючись від відбування покарання.
02.04.2013 року ОСОБА_1 був викликаний до
Баштанського підрозділу
кримінально-виконавчої інспекції, де
пояснити не виходи на роботу за
березень 2013 року не зміг і він знову був
попереджений про кримінальну
відповідальність за ухилення від
відбування покарання у виді
громадських робіт. Проте ОСОБА_1,
продовжуючи умисно ухилятись від
відбування покарання у виді
громадських робіт, протягом квітня
місяця 2013 року та впродовж перших 15
днів травня місяця 2013 року не
відпрацював жодної години вказаних
робіт, що свідчить про його ухилення
від відбування призначеного
покарання.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_1.
скоїв злочин, передбачений ст. 389 ч.2 КК
України - ухилення від відбування
громадських робіт особою, засудженою
до цього покарання.

27.05.2013 року між прокурором та
обвинуваченим укладена угода про
визнання винуватості відповідно до ст.
472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли
згоди щодо правової кваліфікації дій
обвинуваченого за ст. 389 ч.2 КК України,
та щодо істотних для даного
кримінального провадження обставин.

Обвинувачений беззастережно
визнав свою винуватість у зазначеному
діянні. Також вказаною угодою
визначено покарання, яке повинен
понести обвинувачений, а саме :
покарання за ст. 389 ч.2 КК України у виді 2
(двох) років обмеження волі. Відповідно
до ст.ст.71,72 КК України призначити йому
покарання у виді 2 (двох) років і 3 (трьох)
днів обмеження волі. Згідно із ст.75 КК
України ОСОБА_1 підлягає звільненню від
відбування покарання з іспитовим
строку два роки, якщо він протягом
зазначеного іспитового строку не
вчинить нового злочину. Відповідно до
ст.76 КК України: не виїжджати за межі
України без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
роботи, або навчання.

Вказані вид, міра покарання та підстави
для звільнення обвинуваченого від
відбування покарання визначені
сторонами угоди з врахуванням ступеню
та характеру сприяння обвинуваченого у
проведенні кримінального провадження,
характеру і тяжкості обвинувачення
каяття обвинуваченого, його
характеристикою. В угоді передбачені
наслідки укладення та затвердження
угоди про визнання винуватості,
встановлені ст. 473 КПК України, та
наслідки її невиконання, передбачені
ст. 476 КПК України.

Прокурор та обвинувачений і його
захисник підтримали угоду про визнання
винуватості та вважають, що є всі
підстави для її затвердження судом та
визначення погодженого сторонами
угоди покарання.

Розглядаючи питання про затвердження
угоди про визнання винуватості, суд
виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при
прийнятті рішення у підготовчому
судовому засіданні суд має право,
зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у
кримінальному провадженні може бути
укладена угода між прокурором та
підозрюваним чи обвинуваченим про
визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про
визнання винуватості між прокурором та
підозрюваним чи обвинуваченим може
бути укладена у провадженні щодо
кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості,
тяжких злочинів, внаслідок яких шкода
завдана лише державним чи суспільним
інтересам.

Судом встановлено в судовому
засіданні, що ОСОБА_1 обґрунтовано
обвинувачується у вчиненні злочину,
передбаченому ст. 389 ч.2 КК України, який
відповідно до ст. 12 КК України
відноситься до злочинів середньої
тяжкості.

При цьому, судом з'ясовано, що
обвинувачений цілком розуміє права
визначені ч. 4 ст. 474 КПК України,
наслідки укладення та затвердження
даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК
України, характер обвинувачення, вид
покарання, а також інші заходи, які
будуть застосовані до нього у разі
затвердження угоди судом та
беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди
сторонами є добровільним, тобто не є
наслідком застосування насильства,
примусу, погроз або наслідком обіцянок
чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті,
що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної
угоди відповідають вимогам
Кримінального процесуального кодексу
України та Кримінального кодексу
України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов
висновку про можливість затвердження
угоди від 27.05.2013 року між прокурором та
обвинуваченим і його захисником про
визнання винуватості і призначення
обвинуваченому узгодженої сторонами
міри покарання зі звільненням його від
відбування покарання з
випробовуванням та покладенням на
нього обов'язків, визначених в ст. 76 КК
України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України,
суд, -

ПРИСУДИВ:

Затвердити угоду від 27.05.2013 року між
прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 про
визнання винуватості.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК
України, і призначити йому узгоджене
сторонами угоди про визнання
винуватості покарання в виді 2 ( двох )
років обмеження волі.

Відповідно до ст.. 71,72 КК України
остаточно ОСОБА_1 призначити 2 ( два)
роки 3 ( три ) дні обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75 КК України
звільнити засудженого ОСОБА_1 від
відбування призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком в 2(
два роки).

На підставі ст. 76 КК України покласти на
засудженого ОСОБА_1 обов'язок не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи та
повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання, роботи чи
навчання.

На вирок може бути подана апеляційна
скарга з підстав, передбачених ч.4 ст. 394
КПК України, протягом тридцяти днів з
дня його проголошення.

СУДДЯ :