Справа № 1-90/2010 р
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Свиргуненко Ю. М.

при секретарі Федорченко Г. В.

з участю прокурора Топоркової О. Б.

адвоката ОСОБА_1.

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Білопілля справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 16 червня 2009 року Талалаївським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, -

за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України.

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2009 року, приблизно о 16 годині, ОСОБА_3 на автомобілі ВАЗ 21053, д. н. 41446 ММ, що належить його батьку ОСОБА_4, приїхав у м. Ворожба до своєї знайомої ОСОБА_2, з метою поновити близькі стосунки, що були між ними в минулому.

Зупинивши автомобіль на трасі Суми-Глухів неподалік від місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 подзвонив їй на мобільний телефон та попросив вийти і поговорити.

Коли ОСОБА_2 вийшла та сіла в автомобіль, ОСОБА_3 разом із нею проїхав невелику відстань і, зїхавши з траси, зупинив транспортний засіб поблизу залізничного переїзду в м. Ворожба та в черговий раз почав вести з ОСОБА_2 розмову про стосунки, які між ними не склались, та про шляхи їх відновлення.

Під час розмови ОСОБА_2, не відповівши ОСОБА_3 згодою на поновлення стосунків, а також не сказавши про їх повне розірвання, привідкрила двері автомобіля, маючи намір вийти з нього. В цей момент, приблизно о 17 годині 20 хвилин у ОСОБА_3 виник умисел на позбавлення ОСОБА_2 життя, а після настання смерті останньої, - на покінчення зі своїм життям шляхом самогубства.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на позбавлення ОСОБА_2 життя, ОСОБА_3 складальним ножем, що знаходився у нього в руці, умисно почав наносити удари в життєво важливий орган останньої шию, а також в обличчя та ключичну область.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №304 від 10 листопада 2009 року ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_2 11 колото-різаних ран, серед яких дві рани обличчя і одна рана ІІ пальця лівої кисті, яку ОСОБА_2 отримала, прикриваючись рукою від ударів, які ножем наносив ОСОБА_3

В подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3, з метою утримання ОСОБА_2 в автомобілі, незважаючи на прохання останньої відпустити її, закрив перед нею двері на замок і, проїхавши по скошеному полю на швидкості, повністю заїхав автомобілем в зарослі кущів, що знаходились поблизу залізничної колії Ворожба Тьоткіно.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на позбавлення ОСОБА_2 життя, ОСОБА_3 продовжував утримувати її в автомобілі, висловлюючи при цьому погрози нанести чергові удари ножем, якщо остання буде намагатись втекти, а також цікавитись станом здоровя останньої.

Після того як ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_3, що їй стає гірше і вона помирає, останній почав планувати спосіб позбавлення свого життя шляхом самогубства, не даючи при цьому ОСОБА_2 можливості втекти з автомобіля чи повідомити якимось чином сторонніх осіб про їх місце знаходження.

Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_2 продовжувала просити ОСОБА_3 відпустити її, щоб отримати своєчасну медичну допомогу та врятувати собі життя. Однак ОСОБА_3 протиправно, бажаючи настання смерті ОСОБА_2 від нанесених ним в життєво важливий орган - шию пораненнями, продовжував утримувати її в автомобілі, погрожуючи нанесенням ударів ножем у випадку втечі, а також зламав свій мобільний телефон марки «Nokia 6300», виключивши таким чином можливість ОСОБА_2 повідомити про їх місце знаходження.

Коли на вулиці стемніло, ОСОБА_3 на чергове питання дізнався від ОСОБА_2 про стан, що вказував на швидке настання її смерті. Будучи впевненим, що ОСОБА_2 від отриманих ран помре в його автомобілі, з метою покінчити життя самогубством, ОСОБА_3 наніс собі поріз ножем в районі передньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя на межі із запястям, спричинивши таким чином собі різану рану лівого передпліччя на межі із запястям. Після нанесеної собі рани, ОСОБА_3 продовжував слідкувати за поведінкою ОСОБА_2 і, висловлюючи погрози застосування насильства, не дозволяв їй вийти з автомобіля. Приблизно о 1 годині 26 серпня 2009 року ОСОБА_2, помітивши, що ОСОБА_3 в звязку з пораненням та втратою крові стає зле і він починає засинати, скориставшись втратою уваги щодо неї з боку останнього, відкрила замок дверей автомобіля і вийшла з нього. Вподальшому ОСОБА_2, втікаючи від ОСОБА_3, побігла в напрямку свого будинку, не давши тим самим можливості ОСОБА_3 довести свої злочинні наміри, направлені на її вбивство до кінця. Після цього ОСОБА_2 звернулась до Білопільської ЦРЛ за медичною допомогою.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3, ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи №304 від 10 листопада 2009 року у вигляді: колото-різаних ран на обличчі, лівій вушній раковині, на потилиці, на передній та задній поверхні шиї, в ділянці правої ключиці, та на задній поверхні ІІ пальця лівої кисті, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоровя більше 6 днів.

Пошкодження на обличчі ОСОБА_2 у вигляді двох колото-різаних ран, які останній спричинив ОСОБА_3, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №304 від 10 листопада 2009 року є невиправними тілесними ушкодженнями, вираженість патологічних змін яких не може бути змінена за допомогою часу та не хірургічних засобів, і для усунення яких необхідне хірургічне втручання, тобто є такими, що знівечили обличчя ОСОБА_2, та за ознакою непоправного знівечення обличчя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів визнав частково і показав, що приблизно о 16 годині 25 серпня 2009 року він на батьковому автомобілі ВАЗ 21053 приїхав у м. Ворожба до ОСОБА_2, щоб поговорити з приводу відновлення стосунків, які між ними були в минулому. Зупинивши автомобіль на трасі поблизу місця проживання дівчини, він подзвонив їй на мобільний телефон та попросив вийти і поговорити. Коли ОСОБА_2 сіла в автомобіль, він замкнув дверцята і, проїхавши разом із нею невелику відстань, зупинив машину на узбіччі дороги, неподалік від залізничного переїзду. В черговий раз він почав говорити ОСОБА_2 про стосунки, які між ними не склались, та про бажання їх відновити. Розмова тривала півтори дві години. В ході розмови ОСОБА_2 згадала про матір, яка, на його думку, забороняючи їм зустрічатись, була винна у розриві стосунків, і стала збиратись додому. Розхвилювавшись, він почав наносити дівчині удари розкладним ножем, що був у нього в руках. В цей час він себе не контролював. Нанісши декілька ударів ножем в шию, він зупинився. Після цього він розклав сидіння автомобіля і запропонував поїхати до лікаря, але ОСОБА_2 відмовилась і сказала, що не хоче помирати без нього. Альона попросила рушник і сказала, що їй холодно. Він вкрив її курткою, дав рушник і відкрив вікно. В цей час він подумав, що від нанесених ним тілесних ушкоджень ОСОБА_2 може померти. В свою чергу він також вирішив покінчити життя самогубством. Завівши автомобіль, він проїхав по полю і заїхав у лісосмугу для того, щоб йому ніхто не перешкодив померти. Хвилин через двадцять він зібрався із силами і порізав собі запястя. Через деякий час від кровотечі він почав втрачати свідомість. Приблизно о першій годині ночі ОСОБА_2 сказавши, що хоче в туалет, вийшла із автомобіля і пішла додому. Він у свою чергу наздогнати її не намагавя.

Крім цього, ОСОБА_3 також пояснив, що не хотів наносити ОСОБА_2 удари, не бажав її вбивати, і ніяких погроз з приводу цього не висловлював. У лікарню ОСОБА_2 він не повіз тому, що вона сама його попросила цього не робити. За весь час перебування в машині дівчина жодного разу не попросила її відпустити. Більше того, він її жодним чином не утримував. Винним себе ОСОБА_3 визнав лише у спричиненні ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень.

Крім свідчень підсудного, не зважаючи на часткове визнання ним своєї вини, його вина у вчиненні зазначених вище злочинів повністю підтверджується зібраними по справі та перевіреними судом доказами.

Так, допитана в судовому засіданні ОСОБА_2 показала, що близько 16 години 25 серпня 2009 року їй зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що потрібно поговорити. Вона вийшла з дому, сіла в автомобіль і вони, проїхавши невелику відстань, зупинились неподалік від залізничного переїзду. Вони говорили про відновлення стосунків, що були у них в минулому, але не лише батьки, а й вона сама не хотіла їх поновлювати. В ході розмови вони не сварилися, навіть не підвищували голос. Віктор розкладним ножем нервово обрізав нитки на чохлі руля. О 17 годині 20 хвилин вона подивилася на годинник, сказала, що їй потрібно повертатися додому і, повернувшись до дверцят, спробувала їх відчинити. В цей момент ОСОБА_3 почав наносити її удари ножем в шию, обличчя і голову. Вона відбивалась і просила ОСОБА_3 зупинитись, але він сказав, щоб вона цього не робила, інакше буде гірше. Удари ОСОБА_3 наносив приблизно 10-15 секунд. Припинивши наносити удари, він закрив дверцята машини на замок і сказав, що тепер ніхто не вийде, дороги назад немає, що зроблено, те зроблено. Після цього ОСОБА_3 завів автомобіль, проїхав по полю і заїхав у лісосмугу, що знаходиться з лівого боку від залізниці. Свої дії ОСОБА_3 пояснив тим, що потрібно кудись відїхати, щоб їм ніхто не перешкодив померти. Знаходячись у лісосмузі, ОСОБА_3 поцікавився, як вона себе почуває. Злякавшись, що ОСОБА_3, який продовжував тримати ніж у руках, може знову нанести удари, вона відповіла, що їй стало гірше і вона майже помирає. В автомобілі ОСОБА_3 часто курив, планував яким чином покінчити зі своїм життям: порізати вени, чи вдарити ножем в шию. Вона просила ОСОБА_3 відпустити її, але він казав, що його ніхто не простить, за скоєне його посадять до вязниці, а сидіти він не хоче. Як стемніло, ОСОБА_3 періодично виходив на вулицю курити, запитував як вона себе почуває, на що вона відповідала, що їй стало ще гірше. Після цього ОСОБА_3 попросив її вдарити його ножем, а коли вона відмовилась, сказав, що буде різати себе сам. Знявши бинт з лівої руки, ОСОБА_3 закотив рукав і ножем різонув себе по венам. Кров била фонтаном, попала їй на одяг і обличчя. Відкинувши сидіння, ОСОБА_3 приліг, поцікавився її станом, а також сказав, що в нього потемніло в очах. Перед цим він розбив об коробку передач свій мобільний телефон, кришку від нього викинув на вулицю. Віктор запропонував розбити і її телефон, але вона не дала, сказавши, що він і так не працює, бо весь у крові. В її присутності ОСОБА_3 писав передсмертну записку батькам. На фотографії, де вони зображені разом із ним на морі, кровю намалював серце. На дворі була вже ніч, коли вона, побачила, що ОСОБА_3 засинає. Попросившись в туалет, вона вийшла з машини і побігла додому, попередньо перевязавши шию рушником. Коли вона прийшла додому, батьки відвезли її до лікарні.

Крім цього ОСОБА_2 також додала, що протягом усього часу вона неодноразово просила ОСОБА_3 відвезти її у лікарню. Вирватись від ОСОБА_3 вона не намагалась, бо була ослабленою від крововтрати, крім цього вона боялась за своє життя, оскільки весь час у руках останнього знаходився ніж. Шрами на її шиї і обличчі можуть зникнути тільки після хірургічного втручання, при цьому лікарі не гарантують повне їх видалення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що 25 серпня 2009 року вона, коли їхала на роботу, на трасі побачила автомобіль ОСОБА_3 В проміжку часу між 17-18 годинами вона телефонувала доньці, але остання не відповідала. Коли о 19 годині вона повернулась додому, ОСОБА_5 вдома не було. Після того як чоловік повернувся з роботи додому, вони пішли шукати донку, але ніде її не знайшли. ОСОБА_6 повернулась о 1 годині ночі вся в крові. Вона сказала, що її порізав ОСОБА_3 Не гаючи часу, вони з чоловіком відвезли її в лікарню.

Крім цього свідок ОСОБА_5 також додала, що ОСОБА_5 з ОСОБА_3 почали зустрічатись на другому курсі навчання в університеті. Коли донька завагітніла від ОСОБА_3, то його батьки сказали, що ні дитина, на ОСОБА_5 їм не потрібні. 26 січня 2009 року ОСОБА_5 перервала вагітність. Після цього донька розірвала стосунки із ОСОБА_3. Що стало цьому причиною їй не відомо. Однак вподальшому, ОСОБА_3, не зважаючи на розрив стосунків, декілька разів приїздив до ОСОБА_5. Неприязних стосунків у неї з ОСОБА_3 не було. Вона не забороняла донці з ним зустрічатися.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що напередодні Дня незалежності ОСОБА_3 сказав, що поїде до ОСОБА_2 Вдома його не було два дні. Вранці 26 серпня 2009 року, приблизно о 4 годині 4 годині 20 хвилин її чоловік ОСОБА_4, відкривши ворота, побачив машину, в якій сидів ОСОБА_3. У нього була розрізана рука. Внаслідок великої втрати крові син втратив свідомість, а тому вони негайно відвезли його в лікарню. В лікарні син їй нічого не розповідав. Того ж дня вони поїхали до ОСОБА_2 у лікарню і від неї дізнались про те, що трапилось в ніч з 25 на 26 серпня 2009 року.

Разом із цим свідок ОСОБА_7 також додала, що її син зустрічався із ОСОБА_2, він дуже любив її. Стосунки у них були нормальні. Але останнім часом ОСОБА_3 їй говорив, що ОСОБА_2 не хоче з ним зустрічатись, а також, ще через його судимість мати дівчини проти їхніх стосунків.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що він є лікарем-хірургом Білопільської центральної районної лікарні. В ніч з 25 на 26 серпня 2009 року він був на чергуванні. Приблизно о 1 годині ночі на санпропускник привезли ОСОБА_2 з ножовими пораненнями та значною втратою крові. Він одразу ж зробив первинну хірургічну обробку наявних у дівчини ран. Дві найтяжчі рани в неї були спереду зліва на шиї глибиною приблизно 5-6 см, які знаходились у глибоких структурах мязів шиї. Крім цього була рана з правого боку ззаду на шиї глибиною 5-6 см також у мязах шиї, дрібніші рани на щоці зліва, а також дрібні подряпини на лобі та шиї. Всього було близько десятка ран на шиї та обличчі, три з яких тяжкі, а також одна рана на другому пальці лівої кисті та рана на правій ключиці. Найбільша кровотеча була з рани, що знаходилась на передній частині шиї. Під час нанесення ОСОБА_2 ударів міг настати летальний випадок, оскільки на шиї зліва, в декількох міліметрах від ран, знаходяться судини (судинно-нервовий пучок), внаслідок пошкодження яких могла настати смерть дівчини. Під час огляду ОСОБА_2 він встановив, що оболонка судини була пошкоджена. Дівчина втратила багато крові, але у звязку із молодим віком, її організм зміг витримати цю втрату.

Після огляду в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_2 свідок ОСОБА_8 також додав, що наявні на її обличчі та шиї рубці будуть помітні і без пластичної корекції не зникнуть.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт Сумського облбюро СМЕ ОСОБА_9 показав, що в жовтні 2009 року він оглядав потерпілу ОСОБА_2 При огляді у неї виявлені наступні пошкодження: рани на обличчі, лівій ушній раковині, на потилиці, на передній та задній поверхні шиї, в ділянці правої ключиці та на задній поверхні ІІ пальця лівої кісті. В хірургічному відділенні Білопільської ЦРЛ ОСОБА_2 було встановлено діагноз: множинні різані рани шиї, обличчя, грудної клітки. Всього потерпілій нанесено одинадцять ран. У своєму висновку він засвідчив десять ран на шиї, лобі, обличчі і одну рану на пальці. Виявлені у ОСОБА_2 тілесні ушкодження відноситься до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоровя більше шести днів. Всі ушкодження, що є на обличчі потерпілої, в комплексі є невиправними. Для виправлення наявних у ОСОБА_2 рубців потрібне хірургічне втручання. Якщо пошкодження на обличчі потерпілої будуть визнані спотворюючими, тоді вони можуть бути розцінені як тяжкі. Удари потерпілій наносились у життєво важливі органи і були небезпечними для життя в момент заподіяння. Не виключено, що потерпіла після одержаних пошкоджень могла померти при ненаданні їй своєчасної медичної допомоги, оскільки мала велику втрату крові. Крім цього дівчині допомогло також те, що вона прикривала рани рушником.

Після огляду потерпілої в судовому засіданні судово-медичний експерт зазначив, що з того часу, коли він її оглядав ушкодження частково зменшилися, однак, незважаючи на це, залишаються бути невиправними. Свій висновок експерт ОСОБА_9 підтримав повністю.

Експерт психолог судової психіатрії Першої обласної лікарні ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що на момент скоєння злочину ОСОБА_3 перебував у стані психофізіологічної фрустрації, підвищеної емоційної напруги, яка суттєво вплинула на свідому регуляцію поведінки і є передумовою для кваліфікації сильного душевного хвилювання, що є компетенцією суду. Головною ознакою цього стану є внутрішній мотив. У ОСОБА_3 були почуття, що тривали протягом трьох років. Однак, близькі стосунки з дівчиною обірвались внаслідок втручання її батьків. Але почуття у хлопця залишились, він хотів відновити стосунки, і це не давало йому спокою. Останні декілька днів перед скоєнням злочину у нього порушився сон, зявилась навязлива думка про можливий кінцевий розрив стосунків з коханою дівчиною. ОСОБА_3 постійно знаходився в пошуках їх відновлення. Однак, перешкоджання батьків потерпілої продовженню стосунків підсилило накопичення негативних емоцій та напруги. На момент скоєння злочину у підсудного було типове збудження свідомості, він не переслідував ніякої мети. В його стані присутні ознаки, властиві для стану фрустрації. До такого висновку вона приходить виходячи зі слів ОСОБА_3, який пояснював, що після того як ОСОБА_2 подивилася на годинник і сказала, що треба йти, він зрозумів, що дівчина піде, а ситуація залишиться невирішеною. В цей момент у нього запаморочилась голова, він відчув помутніння і ножем, яким перед цим обрізав нитки на рулі, наніс перший удар. Далі він нічого не памятає до того моменту, поки не побачив кров. Після цього відмічається загальна астенія, самопочуття здивування від скоєного, неочікуваної від себе такої поведінки з коханою дівчиною. Слова ОСОБА_2: «Треба йти додому», стали фруструючим компонентом і призвели до збудження свідомості ОСОБА_3 Конфлікту між підсудним і потерпілою не було. В даному випадку мала місце скоріше нестійка емоційність. На її думку, після спричиненого ОСОБА_3 скоріше покінчив би життя самогубством, ніж довів до кінця вбивство ОСОБА_2

Допитаний за дорученням суду свідок ОСОБА_11 після повторного огляду 1 грудня 2010 року потерпілої ОСОБА_2 показав, що у останньої виявлено пять гіпертрофічних рубців, а саме: три рубці на шиї і два на обличчі, які без хірургічного втручання не зникнуть. Наявні у потерпілої рубці потребують пластичної корекції. Але навіть після її проведення, вони не зникнуть безслідно. Рубці на обличчі та шиї ОСОБА_2 є невиправними (а. с. 298-299, т. 2).

Крім показів потерпілої, свідків, експертів, факт вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому злочинів підтверджується також письмовими матеріалами справи в їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 26 серпня 2009 року, плану-схеми та фототаблиці до нього, місцем події є ділянка дороги Суми-Глухів, розташована поблизу залізничного переїзду на виїзді з м. Ворожба. Праворуч від дороги знаходиться скошене поле. Праворуч від дороги і залізничного переїзду знаходиться лісосмуга. Вздовж лісосмуги, на відстані 250 м від дороги, виявлені хатні тапки коричнево-чорного кольору з білими крапками. Тапки знаходяться на відстані 90 см один від одного, направлені в бік траси Суми-Глухів. На відстані 17 м від тапок виявлена вдавлена у траві колія, що веде в лісосмугу. При огляді лісосмуги виявлено заїзд у виді зігнутих до землі у напрямку від поля кущів. Ширина цієї ділянки близько 2,5 м. При її огляді, зліва від поля, в кущах, на землі виявлено бактерицидний пластир із слідами бурого кольору. На відстані 10 см від нього виявлено еластичний бинт зі слідами бурого кольору. Під бинтом виявлені частини сім-карти оператора «МТС». На відстані 20 см виявлена кришка від акумулятора мобільного телефону зі слідами бурого кольору у виді розводів та папілярних ліній. На відстані 40 см в бік поля, в кущах виявлено акумуляторну батарею з логотипом «Nokia». Виявлені речі були вилучені з місця події (а. с. 11-19, т. 1).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 28 серпня 2008 року та фототаблиці до нього, місцем події є домогосподарство, розташоване в с. Жолобок Талалаївського району Чернігівської області, що належить ОСОБА_7 На подвірї вказаного господарства виявлено автомобіль ВАЗ 21053 червоного кольору, який належить ОСОБА_4 При огляді вказаного автомобіля було встановлено, що в його салоні чисто, чохли на сидіннях відсутні. У бардачку, розташованому на передній панелі автомобіля навпроти сидіння пасажира, виявлено ніж, який знаходився у чохлі чорного кольору. На ножі і чохлі виявлено плями бурого кольору. Під бардачком виявлено рулон туалетного паперу з плямою бурого кольору. На внутрішній стороні дверцят з боку водія виявлено пляму крові розмірами 1х1 мм. З боку пасажира на внутрішній поверхні дверей виявлено пляму крові розміром 3х1 мм. При огляді подвіря виявлено светр чорного кольору з білими смугами, що висихав на сонці, на краю лівого рукава якого виявлено плями бурого кольору. З місця події були вилучені ніж, светр, змиви крові та шматок туалетного паперу (а. с. 21-28, т. 1).

З протоколу очної ставки, проведеної між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 10 жовтня 2009 року вбачається, що останні під час проведення вказаної слідчої дії давали аналогічні покази, що і в судовому засіданні (а. с. 88-92, т. 1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №304 від 10 листопада 2009 року, у ОСОБА_2 виявлені наступні пошкодження: рани на обличчі, лівій вушній раковині, на потилиці, на передній та задній поверхні шиї, в ділянці правої ключиці та на задній поверхні ІІ пальця лівої кисті. В хірургічному відділенні Білопільської ЦРЛ встановлено діагноз: множинні рани шиї, обличчя, грудної клітки. Обласним пластичним хірургом ОСОБА_11 встановлено, що множинні рубці обличчя та шиї потребують пластичної корекції. Всього потерпілій нанесено 11 ран. Описані пошкодження утворились від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості. Це підтверджується характером пошкоджень. Таким предметом міг бути ніж, описаний у постанові. Удари потерпілій наносились як спереду від неї так і позаду. Напрямок руху ножа був різним. Удари ОСОБА_2 наносились у напрямку спереду назад, окремі удари в напрямку згори донизу, окремі удари знизу догори, а також у напрямку як наліво так і направо. Нападник міг находитись зліва від потерпілої, на місці водія. Рана на ІІ пальці лівої кисті могла бути отримана під час самооборони потерпілої. Пошкодження у вигляді ран на тілі ОСОБА_2 не характерні для спричинення їх самостійно потерпілою, або при падінні з висоти власного зросту на колюче-ріжучі предмети, в тому числі і на ніж. Ці пошкодження відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоровя більше шести днів. Пошкодження на обличчі ОСОБА_2 є невиправними. Якщо вищеописані пошкодження на обличчі потерпілої будуть визнані спотворюючими, тоді вони можуть бути розцінені як тяжкі. Не виключено, що ОСОБА_2 після одержаних пошкоджень могла померти при ненаданні їй своєчасної медичної допомоги (а. с. 11-114, т. 1).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №323 від 13 листопада 2009 року у ОСОБА_3 виявлено пошкодження у виді рубця на передній поверхні нижньої третини лівого передпліччя на межі із запястям. В хірургічному відділенні Талалаївської ЦРЛ встановлено діагноз: різана рана лівого передпліччя. Описане пошкодження утворилось від дії предмету, що має ріжучі властивості, яким міг бути ніж. ОСОБА_3 спричинив собі одне ушкодження, яке відноситься до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоровя більше шести днів, але не більше двадцяти одного дня (а. с. 118-119, т. 1).

З висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 січня 2010 року вбачається, що ОСОБА_3 психічних розладів, які відносяться до медичного та юридичного критеріїв неосудності, не виявляв і не виявляє, але перебував у стані психофізіологічної фрустрації, підвищеної емоційної напруги, яка суттєво вплинула на свідому регуляцію поведінки і відноситься до кваліфікації сильного душевного хвилювання, що є компетенцією суду. Інкриміноване йому діяння скоїв у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під дію статті 19, 20 КК України ОСОБА_3 не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Аналіз індивідуально-психологічних рис за даними обстеження виявляє середній рівень активності, риси соціальної та емоційної незрілості, дещо недостатній вольовий контроль поведінки. Легке підпадання під вплив неформальних лідерів. Застрявання на негативних емоціях і відчуттях. ОСОБА_3 перебував у стані психологічної фрустрації, підвищеної емоційної напруги, яка свідомо вплинула на регуляцію поведінки є передумовою для кваліфікації сильного душевного хвилювання (а. с. 123-135, т. 1).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №693 від 15 жовтня 2009 року, на наданому на дослідження рушнику виявлені сліди крові, походження якої можливе від потерпілої ОСОБА_2 В даних слідах можлива також домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 140-143, т. 1).

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №692 від 14 жовтня 2009 року, на наданому на дослідження джемпері ОСОБА_3 знайдено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах можлива також домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 148-151, т. 1).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №698 від 9 жовтня 2009 року, на наданих на дослідження брюках потерпілої ОСОБА_2 виявлено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах можлива також домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 156-159, т. 1).

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №696 від 15 жовтня 2009 року, на наданому на дослідження бюстгальтері потерпілої ОСОБА_2 виявлено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2, а також можлива домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 164-167, т. 1).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №695 від 15 жовтня 2009 року, на наданому на дослідження відрізку тканини виявлено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах можлива також домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 172-175, т. 1).

З висновку судово-імунологічної експертизи №694 від 16 жовтня 2009 року вбачається, що на наданому на дослідження відрізку еластичного бинта виявлено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах можлива також домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 180-183, т. 1).

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №697 від 9 жовтня 2009 року, на наданій на дослідження футболці потерпілої ОСОБА_2 виявлено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2, а також можлива домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 191-194, т. 1).

З висновку судово-імунологічної експертизи №700 від 21 жовтня 2009 року вбачається, що на ручці наданого на дослідження ножа знайдено піт із домішкою крові людини, які можуть походити як від ОСОБА_2 так і від ОСОБА_3 (а. с. 4-8, т. 2).

Згідно висновку судово-цитологічної експертизи №423 від 28 жовтня 2009 року, на наданій на дослідження кришці з мобільного телефону виявлена кров людини будь-якої статі. Походження крові на даному предметі від ОСОБА_3 експертами не виключається. Слідів крові ОСОБА_2 на кришці мобільного телефону не виявлено (а. с. 13-15, т. 2).

З висновку судово-цитологічної експертизи №422 від 29 жовтня 2009 року вбачається, що на наданому на дослідження складному ножі, зокрема, на клинку, ножицях, консервному ключі, ключі для відкривання пляшок, штопорі, пилці, відкрутці, рукоятці виявлена кров людини будь-якої статі. Походження крові на клинку ножа, пилочці і рукоятці не виключається від потерпілої ОСОБА_2 Наявність крові ОСОБА_3 можлива лише в якості домішок. Кров на ножицях, консервному ключі, ключі для відкривання пляшок, штопорі та відкрутці може походити від ОСОБА_3 Наявність слідів крові ОСОБА_2 на даних обєктах не виявлена. На внутрішній стороні чохла від ножа виявлена кров людини будь-якої статі. Не виключено, що походження цієї крові можливе від ОСОБА_3 Наявність слідів крові ОСОБА_2 на чохлі від ножа не виявлена (а. с. 48-52, т. 2).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №771 від 18 листопада 2009 року, на наданому на дослідження відривку туалетного паперу виявлено сліди крові, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах також не виключається домішка крові ОСОБА_3 (а. с. 78-81, т. 2).

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №770 від 18 листопада 2009 року, на наданих на дослідження двох марлевих тампонах знайдено кров людини, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах також не виключається домішка крові ОСОБА_3 (а. с. 86-89, т. 2).

З висновку судово-імунологічної експертизи №772 від 18 листопада 2009 року вбачається, що на наданому на дослідження бактерицидному пластирі знайдено кров людини, походження якої можливе від ОСОБА_2 В даних слідах також не виключається домішка крові ОСОБА_12 (а. с. 94-97, т. 2).

Аналізуючи вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що обвинувачення предявлене підсудному органами досудового слідства знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі.

Оцінка всіх доказів по справі дає суду підстави вважати, що наносячи удари ножем в життєво-важливі органи потерпілої, а саме, в голову та шию, підсудний мав умисел на позбавлення ОСОБА_2 життя. Смерть потерпілої не настала лише з причин, що не залежали від його волі. До такого висновку суд приходить виходячи із того, що нанісши потерпілій удари в життєво важливі органи, достовірно знаючи, що від значної крововтрати остання може померти, ОСОБА_3 протягом тривалого періоду часу продовжував утримувати її в автомобілі, не забезпечивши надання потерпілій не тільки кваліфікованої медичної допомоги, а й взагалі будь-якої допомоги. Лише після того як підсудний перерізав собі вену на лівому передпліччі і від значної крововтрати став втрачати свідомість, потерпіла скористалась його станом і втекла, після чого їй була надана своєчасна медична допомога, що врятувала останній життя.

Умисел ОСОБА_3 на вбивство ОСОБА_2 підтверджується також показами останньої, які вона надала в судовому засіданні стосовно того, що підсудний, спричинивши їй тілесні ушкодження, замкнув дверцята автомобіля на замок після чого заїхав у лісосмугу, пояснивши свої дії тим, що він не хоче, щоб їм перешкодили померти, а також, не зважаючи на її прохання відпустити, або відвезти в лікарню, ОСОБА_3 цього не зробив. Покази потерпілої є послідовними, логічними, вони відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам, підстав у ОСОБА_2 обмовляти ОСОБА_3 також немає, проти чого останній не заперечував, а тому суд кладе їх в основу вироку.

Суд не може прийняти доводи ОСОБА_3 стосовно того, що він не утримував ОСОБА_2 в автомобілі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спричинивши потерпілій тілесні ушкодження підсудний продовжував утримувати ніж, який є знаряддям злочину, в руках до тих пір, поки сам не спричинив собі тілесних ушкоджень. Потерпіла в свою чергу, зважаючи на вказану обставину, мала реальні підстави боятися за те, що ОСОБА_3 доведе свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення її життя, до кінця.

Суд не погоджується також із доводами ОСОБА_3 стосовно того, що він скоїв злочин у стані сильного душевного хвилювання, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілої відносно підсудного, що є обовязковою підставою для кваліфікації дій підсудного за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Крім цього, згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 січня 2010 року експерти прийшли до переконливого висновку, що інкриміноване діяння підсудний скоїв у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Перебування ОСОБА_3 у стані психофізіологічної фрустрації, підвищеної емоційної напруги, яка хоча і вплинула на свідому регуляцію його поведінки, однак не може бути підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання. Крім цього, свій висновок про стан психофізіологічної фрустрації експерт ОСОБА_10 зробила лише з пояснень ОСОБА_3, не враховуючи при цьому пояснень потерпілої ОСОБА_2 А ОСОБА_3, на думку суду, ситуацію, що сталась між ним та потерпілою, описував таким чином, щоб виправдати свої дії фізіологічним станом з метою уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.

Висновок експерта ОСОБА_10 стосовно того, що при скоєнні злочину ОСОБА_3 не переслідував ніякої мети, суд вважає необґрунтованим, оскільки він спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема тим, що підсудний спричиняв потерпілій тілесні ушкодження в життєво-важливий орган шию і після цього продовжував тривалий час утримувати її.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 січня 2010 року під час інкримінованих ОСОБА_3 діянь останній у стані фізіологічного афекту не перебував.

Доводи ОСОБА_3 стосовно того, що він спричинив ОСОБА_2 лише легкі тілесні ушкодження спростовуються висновком судово-медичної експертизи №304 від 10 листопада 2009 року, згідно якого пошкодження на обличчі ОСОБА_2 є невиправними, а в разі визнання їх спотворюючими, вони можуть бути розцінені як тяжкі, а також показами допитаного за судовим дорученням свідка - лікаря пластичної хірургії ОСОБА_11, компетенція якого у суду не викликає сумніву. Останній показав, що наявні у потерпілої рубці потребують пластичної корекції. Але навіть після її проведення, вони не зникнуть безслідно. Ці покази суд кладе в основу вироку.

Таким чином, дві колото-різані рани обличчя, будучи неусувними без їх пластичної корекції, виходячи з узвичаєних уявлень про людську зовнішність, надають обличчю молодої дівчини відразливого, спотворюючого зовнішнього виду, а тому кваліфікуються судом як тяжкі.

За таких обставин суд вважає, що вина підсудного в ході судового слідства знайшла своє повне підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як замах на умисне вбивство, тобто, замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя.

При призначенні виду та міри покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, особу підсудного, який позитивно характеризується за місцем проживання, будучи судимим за скоєння умисного тяжкого злочину на шлях виправлення не став і в період відбування покарання за попереднім вироком скоїв умисні тяжкі злочини проти особи.

Обставин, які б помякшували чи обтяжували відповідальність підсудного судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що за вчинення ОСОБА_3 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, необхідним і достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд також враховує, що злочини він скоїв у період відбування покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі з іспитовим строком два роки шість місяців, призначеного вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області 16 червня 2009 року. А тому суд вважає при призначенні ОСОБА_3 покарання застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України.

Потерпіла ОСОБА_2 заявила до ОСОБА_3 цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн., який підсудний визнав повністю.

Суд вважає, що позов потерпілої про стягнення з підсудного 20 000 грн. підлягає задоволенню повному обсязі на підставі ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, так як саме на таку суму, на думку суду їй була спричинена моральна шкода, що виразилась у фізичному болю і душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку із посяганням на її життя, а також душевними стражданнями, яких зазнала і до цього часу зазнає молода дівчина, повязаними з фізичним ушкодженням обличчя, оскільки зявились шрами та рубці, які спотворюють її зовнішній вид.

У відповідності до ст. ст. 81, 83 КПК України речові докази: відрізок еластичного бинта, кришку з мобільного телефону, акумуляторну батарею від мобільного телефону «Nokia», зламану сім-карту мобільного оператора «МТС», відрізок тканини, рушник, ніж складальний з чохлом, антибактирицидний пластир зі слідами бурого кольору, марлеві тампони зі змивами плям бурого кольору, зразки крові та слини, вилучені у ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що знаходяться в камері схову речових доказів Білопільського РВ ГУМВС України в Сумській області, необхідно знищити; тканеві домашні тапки, спортивні брюки, шкарпетки, мастерку та бюстгальтер, що знаходяться в камері схову речових доказів Білопільського РВ ГУМВС України в Сумській області, - повернути власнику ОСОБА_2, светр, який знаходиться в камері схову речових доказів Білопільського РВ ГУМВС України в Сумській області, повернути власнику ОСОБА_3; вісім фотографій ОСОБА_2, на яких вона зображена із спричиненими ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями, необхідно залишити в матеріалах кримінальної справи №1-90/2010 (а. с. 121-124, 209, т. 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. ст. 121, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання:

· за ч. 1 ст. 121 КК України у виді пяти років позбавлення волі;

· за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2009 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді девяти років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - тримання під вартою.

Строк відбування покарання відраховувати з 29 січня 2010 року.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Речові докази: відрізок еластичного бинта, кришку з мобільного телефону, акумуляторну батарею від мобільного телефону «Nokia», зламану сім-карту мобільного оператора «МТС», відрізок тканини, рушник, ніж складальний з чохлом, антибактирицидний пластир зі слідами бурого кольору, марлеві тампони зі змивами плям бурого кольору, зразки крові та слини, вилучені у ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - знищити; тканеві домашні тапки, спортивні брюки, шкарпетки, мастерку та бюстгальтер повернути ОСОБА_2, светр повернути ОСОБА_3; вісім фотографій ОСОБА_2, на яких вона зображена із спричиненими ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями, - залишити в матеріалах кримінальної справи №1-90/2010.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя:

Вірно:

Суддя Білопільського районного суду Ю. М. Свиргуненко