Провадження № 11-кп/780/625/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 15.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
15 червня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7
представника потерпілого: ОСОБА_8
представника цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко»: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора та представника цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко» на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глеваха Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_10 від відбування основного і додаткового покарання.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_10 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Ратушенко» на користь потерпілого ОСОБА_7 43617,75 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

28.09.2013 року о 14 годині 35 хвилин водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 3307-12 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Київській в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області зі сторони м. Вишневе в напрямку м. Боярка. Рухаючись у вказаному напрямку на перехресті вул. Київської та вул. Котовського водій ОСОБА_10 проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, перед поворотом ліворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, перед зміною напрямку руху, а саме виконанням маневру лівого повороту, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого виконуючи вказаний маневр допустив зіткнення з мотоциклом марки «SUZUKI GSX-R1000» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , котрий рухався у попутному з ним напрямку.

В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку № 23/Е від 18.03.2014 року в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що являються небезпечними для життя.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.4 ПДР України, які стали умовою та причиною виникнення і настання даної ДТП і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини зазначає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, апелянт зазначає, що за результатами дослідження в ході судового розгляду доказів, а також обставин, які характеризують особу обвинуваченого встановлено, що обвинувачений свою вину ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не визнав, надавав неправдиві показання, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності, шкоду заподіяну потерпілому, як моральну так і матеріальну не відшкодував та не вживав будь-яких заходів до її відшкодування з моменту вчинення ДТП та до завершення судового розгляду.

Крім того, потерпілим, внаслідок злочину, отримано тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до унеможливлення для потерпілого протягом значного періоду часу нормального життя та відновлення попередніх соціальних взаємовідносин.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди змінити та постановити ухвалу, якою стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_10 100000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко» - ОСОБА_9 зазначає, що суд першої інстанції невмотивовано відкинув такі юридично значимі факти як те, що власником мотоцикла «Suzuki» є ОСОБА_11 , а тому на думку апелянта зазначена особа є належним позивачем в частині заподіяння матеріальних збитків в зв`язку з ушкодженням її майна мотоцикла. Потерпілий в такому разі є лише користувачем зазначеного майна та юридично шкода йому не заподіяна.

Крім цього, представник зазначає, що єдиним засобом доказування матеріальних витрат щодо відновлювального ремонту транспортного засобу є автотоварознавче дослідження, а тому на його думку надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 14166 грн. не можуть вважатися допустимим доказом.

Також апелянт посилається на те, що суд не дав правову оцінку на предмет достовірності та однозначності фіксальним чекам з аптек та медичній картці стаціонарного хворого, оскільки витяг історії хвороби містить короткий опис діагнозу без будь-якого посилання на лікарські призначення чи застосування певних медичних препаратів, а фіксальні чеки підтверджують оплату лікарських засобів, але прямого відношення до позивача не мають, так як відсутнє ім`я покупця чи кому вони необхідні. Також існують документи, що виписані на інше ім`я, або не оплачені, в рахунку-фактурі від 30.09.2013 року в якості одержувача значиться ОСОБА_12 .

Судом не взято до уваги, також, і того факту, що на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеному між відповідачем ОСОБА_13 і НАСК «Оранта» страхова сума на одного потерпілого складає: за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 100000 грн.; за шкоду заподіяну майну 50000 грн. На думку апелянта питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловлення нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Також апелянт зазначає те, що збільшення позовних вимог на будь-якій стадії кримінального процесу, КПК не передбачає, а тому подана під час судового розгляду справи позовна заява про уточнення та збільшення вимог, суперечить вимогам ст. 128 КПК України.

Враховуючи вище викладене, апелянт зазначає, що позовна заява є недоведеною, а подані позивачем докази не є достатніми та достовірними. В зв`язку з цим просить вирок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 до ТОВ «Ратушенко» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 43617,75 грн. змінити та відмовити в задоволенні зазначеного позову.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив задовольнити, а проти апеляційної скарги представника цивільного відповідача заперечував;
представника цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко», який свою апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив задовольнити, а проти апеляційної скарги прокурора заперечував;

обвинуваченого, який заперечував проти апеляційних скарг та просив відмовити в їх задоволенні;

потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, а проти апеляційної скарги цивільного відповідача заперечували;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а тому оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення та призначене судом обвинуваченому покарання не оспорюються, колегія суддів погоджуючись з кваліфікацією дій обвинуваченої за ч.2 ст. 286 КК України та призначеним обвинуваченому покаранням, перевіряє даний вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів потерпілого.

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, позивач ОСОБА_7 пред`явив цивільний позов до ОСОБА_10 та ТОВ «Ратушенко» в особі директора ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40354,32 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн., заподіяної джерелом підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути її з відповідачів солідарно (т.1 а.с. 9).

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент вчинення ДТП ОСОБА_10 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Ратушенко», а саме працював водієм, що підтверджується довідкою ТОВ «Ратушенко» та характеристикою ТОВ «Ратушенко» від 03.07.2014 року, не заперечують учасники процесу (т.1 а.с. 131, 132)

При таких обставинах, потерпілий обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення позову до винної особи обвинуваченого ОСОБА_10 та юридичної особи ТОВ «Ратушенко», в трудових відносинах з якою перебуває обвинувачений.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при пред`явленні позовних вимог про відшкодування шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в них міститься поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого починається з 01.11.2013 року, в той же час ДТП відбулася 28.09.2013 року (т.1 а.с. 137).

Оскільки в матеріалах провадження відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого поширюється на час скоєння обвинуваченим зазначеної ДТП, відсутні дані про те, що застрахована особа зверталася до страховика з письмовим повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, враховуючи те, що питання залучення до участі у справі страхової організацію є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко» щодо незаконного стягнення з ТОВ «Ратушенко» на користь потерпілого матеріальної шкоди не відповідають матеріалам справи та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 23.01.2015 року, під час розгляду кримінального провадження, у зв`язку з додатковими матеріальними витратами на лікування та проведення операції, позивачем було подано уточнену позовну заяву де збільшено розмір позовних вимог по відшкодуванню матеріальної шкоди до 43617,75 грн. (т.2 а.с. 83-84).

Як вбачається з журналів судових засідань, заява про збільшення позовних вимог представником потерпілого була подана під час розгляду справи по суті, що суперечить вимогам ст. 128 КПК України (а.с. 98-103).

Але, враховуючи, що заява про збільшення позовних вимог прийнята судом за згодою всіх сторін та розглянута по суті, порушення порядку її прийняття не є підставою для зміни вироку в цій частині.

Оскільки розмір матеріальної шкоди, в тому числі витрат на лікування, встановлено у вироку на підставі належних доказів витягів з медичної карти стаціонарного хворого, квитанцій до прибуткових касових ордерів, товарних і касових чеків, тобто розрахункових документів встановленої форми та змісту, які підтверджують придбання медикаментів за власний рахунок за призначенням лікаря, то суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про стягнення матеріальної шкоди з ТОВ «Ратушенко».

В той же час, судом не прийнято до уваги, що рахунок-фактура не є належним платіжним документом, який підтверджує понесенні витрати, а тому судом помилково при відшкодуванні матеріальних витрат враховані рахунок-фактура № СФ-0000464 від 30.09.2013 року на суму 400 грн. та рахунок-фактура №406722 від 27.11.2014 року на суму 610 грн.(т.2 а.с. 35, 87).

Крім цього, задовольняючи цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в частині витрат на лікування на загальну суму 29451,75 грн., судом не взято до уваги, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні платіжні документи, які підтверджують витрати на суму 576,18 грн.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Оскільки потерпілим суду надані належні докази про заподіяння йому матеріальної шкоди на лікування лише в сумі 27865,57 грн., то вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди на лікування на підставі п.3 ч.1 ст. 408 КПК України підлягає зміні, шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню з ТОВ «Ратушенко» на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди на лікування до суми 27865,57 грн.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, власником мотоцикла «SUZUKI GSX-R1000», реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т.2 а.с. 36).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що на даний час мотоциклом «SUZUKI GSX-R1000», реєстраційний номер НОМЕР_2 користується він та витрати на його ремонт були понесенні також ним.

Розмір витрат на ремонт мотоцикла в сумі 14166 грн. підтверджуються актом виконаних робіт та квитанціями до прибуткового касового ордера № 69 від 30.07.2014 року і № 70 від 31.07.2014 року (т.2 а.с. 18-19).

Тому вирок в частині задоволення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди на ремонт є законним та належним чином мотивований.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність стягнутих сум у рахунок відшкодування моральної шкоди ступеню моральних страждань потерпілого є слушними, оскільки при вирішенні питання щодо заявленого потерпілим цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_10 суд прийшов до правильного висновку про факт заподіяння потерпілому діями обвинуваченого моральної шкоди, але неправильно визначив розмір відшкодування.

Так, визначаючи грошовий еквівалент заподіяної потерпілому моральної шкоди у 50000 грн. суд врахував глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 та матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_10 , який ніде не працює, має на утриманні малолітню дитину.

Пороте, приймаючи таке рішення, суд не врахував положення ч.4 ст. 1193 ЦК України, яка забороняє можливість зменшення розміру відшкодування шкоди фізичною особою, залежно від її матеріального становища, у разі її заподіяння вчиненням злочину, а також те, що зазначені обставини не можуть бути визнані критеріями визначення розміру заподіяної моральної (немайнової) шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому має становити 80 000 грн.

Оскільки суд допустив порушення норм матеріального права при розв`язанні вимог цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, вирок у цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у частині вирішення цивільного позову змінити.

Зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої з ТОВ «Ратушенко» на користь потерпілого ОСОБА_7 до суми 42031 (сорок дві тисячі тридцять одна) грн. 57 коп.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди і стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4