Справа № 214/3885/15-к
1-кп/214/450/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000184 щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
08.04.2015 приблизно в 16 годин 00 хвилин в світлий час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одним пасажиром у салоні без вантажу, рухався по проїзній частині дороги пр. Гагаріна з боку вул. Дніпропетровське шосе в напрямок пр. Миру по третій смузі руху, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

Рухаючись по зазначеній проїжджій частині автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі нерегульованого світлофором перехрестя пр. Гагаріна та вул. Рокосовського, позначеному дорожнім знаком 5.35.1 і слабо нанесеною дорожньою розміткою 1.14.1. Правил дорожнього руху України, перед яким у правій смузі почали зупинятися транспортні засоби надаючи перевагу в русі пішоходу.

У цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину пр. Гагаріна, з право наліво по ходу руху вказаного автомобіля, по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу, перетинав пішохід ОСОБА_5 , який рухався в темпі похідного кроку не змінюючи напрямок та темп свого руху.

Водій ОСОБА_3 , наближаючись по третій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у правій смузі зупинялися транспортні засоби і на якому перебував пішохід ОСОБА_5 , виявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований їм автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , щоб надати дорогу пішоходу, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

- п.18.4. «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, в районі нерегульованого світлофором перехрестя пр. Гагаріна та вул. Рокосовського, у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_3 , допустив наїзд керованого їм автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу в темпі похідного кроку не змінюючи напрямок та темп свого руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 був травмований. Відповідно до висновку експерта №872 від 07.05.2015 потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження: забійна рана голови та обличчя, садна голови, струс головного мозку, вдавлений перелом зовнішньої стінки лівої лобної пазухи, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 доби).

Між порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків заподіянням потерпілому ОСОБА_5 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та показав, що 08.04.2015 їхав у крайній лівій смузі руху за кермом автомобіля «ВАЗ 2107», світило сонце, яке його осліпило тому він не побачив знак «Пішохідний перехід» на перехресті пр. Гагаріна та вул. Рокосовського. Про те, що наближаючись до даного дорожнього знаку водій зобов`язаний знизити швидкість або зупинитися щоб пройшли пішоходи, знає, але так як не бачив знак їхав не знижуючи швидкість. В цей час на даному пішохідному переході йшов пішохід, коли він побачив, що не встигне зупинитися, почав гальмувати та сигналити. Зіткнення минути не вдалося. Після наїзду на пішохода він вийшов з автомобіля допоміг піднятися, відвів потерпілого на тротуар, турбувався про його стан. Очевидці події викликали швидку допомогу, працівники якої забрали потерпілого до лікарні. Після того, як закінчили оформлення ДТП він поїхав до потерпілого у лікарню, запропонував грошову допомогу для сплати лікування, але дружина потерпілого відмовилась від такої допомоги. У вчиненому кається, не хотів, щоб сталися такі події. Вважає, що цивільний позов заявлений потерпілим в повному обсвязі задоволенню не підлягає, оскільки розмір моральної шкоди завищено.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 08.04.2015 приблизно в проміжку часу з 16 по 17 годину дня йшов у будівельний магазин. Переходячи дорогу по пішохідному переходу по пр. Гагаріна він впевнився, що з лівої сторони небезпеки немає, продовжив рух, але що сталося далі не пам`ятає. Перше, що згадує є карета швидкої допомоги, працівники якої пояснили де і з яких причин він знаходиться. Обвинувачений ОСОБА_3 приходив до нього під час перебування у лікарні, проте розмовляти він не міг, перебуваючи під дією знеболюючих та інших медикаментів, тому порадив спілкуватися з дружиною. Знає, що між його дружиною та обвинуваченим ОСОБА_3 була домовленість про те, що останній протягом п`яти днів зобов`язувався надати грошову допомогу у вигляді 100 000 гривень, але не надав та більше не з`являвся. Він знаходився на лікуванні протягом 21 дня та продовжує лікування вдома. Після ДТП він не може продовжувати працювати будівельником так як є порада лікаря не піднімати більше 5 кг. На даний час не працює та знаходиться на утриманні дружини. Цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненому злочині, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Призначаючи покарання суд, у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому визначається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 2 а.с. 25).
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем проживання та останнім місцем роботи характеризується з позитивної сторони (Т. 2 а.с. 37, 38), раніше не судимий (Т. 2 а.с. 22-23), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває (Т. 2 а.с. 25, 27), має на утриманні батька інваліда 3 групи та матір пенсіонерку (Т. 2 а.с. 95, 99, 100).

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, суд звертає увагу на наслідки, у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до вчиненого, ставлення потерпілого, який наполягає на задоволенні своїх позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, суд, враховуючи вищевикладені обставини у своїй сукупності вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути призначено покарання у виді обмеження волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами, однак із застосуванням ст. 75 КК України, без ізоляції від суспільства, оскільки є всі підстави вважати, що таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із всіх встановлених по справі обставин, керуючись ст. 75 КК України, суд вважає за доцільне встановити обвинуваченому ОСОБА_3 випробувальний термін, при цьому покласти на останнього обов`язки передбачені п.п. 2, 3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У справі потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 суми заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди в результаті злочину.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що сума матеріальних витрат складається із розміру коштів, витрачених на його лікування, яке досі продовжується, про що надав копії чеків на суму 3969 грн. 34 коп. та вказав, що додатково витратив на дієтичне харчування у лікарні 1190 грн. 00 коп., проте підтверджуючих документів не має. Моральну шкоду оцінює в сумі 100000 гривень.
Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Прокурор підтримав позовну заяву потерпілого ОСОБА_5 частково, вважав, що можливо задовольнити в частині матеріальної шкоди у розмірі суми, що підтверджена, копіями чеків, долучених до позову. Задоволення в частині моральної шкоди також підлягає частковому задоволенню у розмірі 30000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, пояснив, що сума моральної шкоди є завищеною.

Захисник ОСОБА_7 підтримав свого підзахисного щодо розміру моральної шкоди та пояснив, що сума матеріальної шкоди повинна бути підтверджена товарними чеками, проте, ті копії чеків, де вказані дати, коли потерпілий не знаходився на лікуванні у лікарні не підлягають врахуванню. Крім того, цивільним позивачем не надано підтвердження з медичного закладу про надання харчування. Тому вважає, що розмір матеріальної шкоди має складати 2282 грн.10 коп.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі ст.ст. 16, 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ст.ст. 128, 368 КПК України, позовні вимоги ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяної моральної шкоди підлягають задоволенню частково.
Так, суду надані докази про витрати на купівлю медикаментів для лікування ОСОБА_5 у розмірі 3969 грн. 34 коп., які суд вважає можливим стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди повністю. Щодо витрат у розмірі 1190 грн. 00 коп. на щоденне дієтичне харчування у лікарні протягом 17 днів з розрахунку середнього розміру витрат 70 грн. на день, суд вважає таку вимогу необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.
При цьому суд приходить до висновку про наявність у потерпілого ОСОБА_5 протягом тривалого періоду часу моральних страждань і переживань, оскільки у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями у нього погіршився стан здоров`я, останній не міг працювати та забезпечувати свою сім`ю. Всі ці обставини негативно позначилися на моральному стані потерпілого.
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи Пленум Верховного Суду України у п. п. 3 та 5 своєї Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У зв`язку з характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_5 , їх тривалістю, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості суд вважає, що заявлена сума 100000 гривень в якості компенсації моральної шкоди явно завищена і з обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, відповідно до ст.ст. 128, 368 КПК України, на користь потерпілого підлягає стягненню сума 20000 гривень. В задоволенні позову в іншій частині має бути відмовлено.
Крім того, суд вважає, що арешт накладений ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.08.2015 на автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою забезпечення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 необхідно залишити без змін до повного виконання вироку в частині цивільного позову.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3969 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 34 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні позовної заяви в іншій частині відмовити.
Речовий доказ автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий ОСОБА_3 , залишити в розпорядженні останнього дозволивши користуватися ним на власний розсуд (Т.2 а.с.18).
Арешт накладений ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.08.2015 на автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити без змін.
Апеляційні скарги можуть бути подані протягом 30 днів з дня проголошення вироку до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1