Номер провадження 1-кп/754/272/15
Справа№754/5011/15-к
В И Р О К
20.04.2015 року Деснянський районний суд м. Києва
в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неофіційно працює водієм лісовоза у ПП, одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України,
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,
представник потерпілого ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , маючи умисел на привласнення чужого майна яке перебувало в його віданні, вчинив кримінальне правопорушення злочин за наступних обставин.
Так, 22.11.2014р. приблизно о 22:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на території будівельного майданчика, розташованого по вул. Драйзера, 40 в м. Києві, керуючи вантажним автомобілем, марки «Ford Cargo», д.н.з. НОМЕР_1 , привласнив чуже майно, що належить ТОВ «Оріон-Транс», яке перебувало у його віданні, а саме бетонну суміш у розмірі 2 кубічних метрів, вартістю 1 930 грн., не розвантаживши його у встановленому місці.
Після чого, ОСОБА_3 на зазначеному автомобілі залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив ТОВ «Оріон-Транс» матеріальної шкоди на загальну суму 1 930 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України, визнав повністю при вище вказаних фактичних обставинах, які встановлені в ході досудового розслідування та судового розгляду, дав суду зізнавальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що з 16.12.2013р. він працював водієм бетоновозу - автомобіля, марки «Ford Cargo», д.н.з. НОМЕР_1 в ТОВ «Оріон-Транс». При прийняті на роботу він прийняв часткову матеріальну відповідальність. 22.11.2014р., коли він був на роботі йому подзвонила дружина та повідомила, що необхідні кошти на лікування дитини. Він передзвонив бухгалтеру, яка повідомила, що кошти будуть видавати через декілька днів, але кошти потрібні були терміново, тому він вирішив привласнити бетон. Приблизно о 22:00 год. він привіз бетон на територію будівельного майданчика, розташованого по вул. Драйзера, 40 в м. Києві, але в повному обсязі не відвантажив його та отримавши документи відвіз його на другий майданчик по вул. Промисловій в м. Києві, де продав його за 500 грн. Кількість бетону складала 2 кубічних метри.
Зазначив, що вчинив злочин у зв`язку із сімейними обставинами. Зобов`язується відшкодувати завдану товариству матеріальну шкоду сумі 1 930 грн. Щиро кається. Просить суд суворо його не карати.
Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Представник потерпілого суду показав, що про вчинення обвинуваченим злочину, стало відомо зі дзвінка контрагента, який повідомив, що йому 22.11.2014р. не в повному обсязі відвантажили бетонну суміш. У зв`язку з чим директор товариства вимушений був звернутися до міліції із заявою про вчинення злочину. Матеріальну шкоду, на момент розгляду справи в суді, обвинувачений не відшкодував, але питання про відшкодування шкоди буде вирішено після розгляду кримінального провадження.
При призначення покарання просить обвинуваченого суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не мають сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 191 ч.1 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало в його віданні.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення злочин середньої тяжкості, особу винного, а саме:
- за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.34);
- не має судимості (а.с.31);
- не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога Сквирської центральної районної лікарні (поліклініці) (а.с.32,33);
- має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.49).
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, перебування на утримання двох неповнолітніх дітей.
Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину, особи винного, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, думку представника потерпілого, а також те, що ОСОБА_3 , за час досудового розслідування та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а тому беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що достатнім й необхідним для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі на строк, передбачений санкцією частини статті, за якою кваліфіковано його діяння, без позбавлення права обіймати посади пов`язані з збереженням, управлінням матеріальними цінностями. Одночасно, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк відповідно до вимог ст. 75 КК України з покладенням обов`язків згідно ст. 76 ч.1 пп. 2,3 КК України.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`являвся.
Речові докази в кримінальному провадженні, згідно постанови слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 від 26.03.2015р. договір №Ц/П 16-13 від 16.12.2013р., договір про часткову матеріальну відповідальність від 16.12.2013р., посадова інструкція водія автотранспорту від 16.12.2013р., подорожній лист вантажного автомобіля від 22.11.2014р. №8389955, товарно-транспортна накладна від 22.11.2014р. №110239, наказ (розпорядження) №4 від 16.12.2013р. про прийняття на роботу ОСОБА_3 зберігаються при матеріалах кримінального провадження (а.с. 35-36,37-38,40-41, 42,43, 44-45).
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Під час досудового розслідування та судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, ст. 65 КК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до ст. 76 ч.1 п.п. 2,3 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази в кримінальному провадженні, а саме:
- договір №Ц/П 16-13 від 16.12.2013р., договір про часткову матеріальну відповідальність від 16.12.2013р., посадова інструкція водія автотранспорту від 16.12.2013р., подорожній лист вантажного автомобіля від 22.11.2014р. №8389955, товарно-транспортна накладна від 22.11.2014р. №110239, наказ (розпорядження) №4 від 16.12.2013р. про прийняття на роботу ОСОБА_3 залишити при матеріалах кримінального провадження сформованих в суді.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: