11-кп/775/67/2015(м)
264/9332/14-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2015 р. колегія суддів палати в кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1) 11 листопада 2010 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;

2) 22 листопада 2011 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя за ст. 296 ч.1, 71 КК України до 1 року 1 місяцю позбавлення волі, звільнений 25 липня 2012 року умовно-достроково на 5 місяців 30 днів;

3) 23 січня 2013 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя за ст. 309 ч.1 КК України до 1 року 1 дня позбавлення волі, звільнився 30 квітня 2014 року по відбуттю строку покарання;

Зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2

засуджено за ч. 1,2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 30 жовтня 2014 року приблизно о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_6 умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадання чужого майна, знаходячись біля торгівельного кіоску по вулиці Контрольній, 54 в місті Маріуполі, шляхом вільного доступу, таємно викрав металеву переносну урну вартістю 324 гривні, що належить ОСОБА_7 , але злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, вчинивши все дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками міліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий, яким застосувавши до нього менш суворе покарання не пов`язане з позбавленням волі, вказує, що судом призначено занадто суворе покарання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості, вчиненого кримінального правопорушення. Крім того вказує на те, що у нього на утриманні знаходиться батько-пенсіонер, за яким потрібен постійних догляд.

Заслухавши суддюдоповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію, прокурора, який вважав, що апеляція підлягає частковому задоволенню, а обране судом 1-ї інстанції покарання пом`якшенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1,2 ст.15, 2ст.185 КК України в апеляційному порядку оскаржено не було. В ході розгляду провадження в суді 1-ї інстанції ОСОБА_6 погодився з обставинами вчинення ним злочину, які викладені в обвинувальному акті.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, відбував покарання у вигляді позбавлення волі і знов вчинив умисний, корисливий злочин, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості. Зазначене вказує на те, що без реального застосування до обвинуваченого кримінального покарання його виправлення та попередження вчинення нових злочинів не можливе. Тому судова колегія находить не слушним прохання обвинуваченого про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що злочин не було доведено до кінця, будь-якої шкоди від дій ОСОБА_6 не настало, предмет злочину не має значної вартості. Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що обране судом 1-ї інстанції покарання у вигляді позбавлення волі не відповідає тяжкості скоєного злочину, є надмірно суворим. Тим більш, що санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає три різних виду покарань, з яких позбавлення волі є саме суворе. Із врахуванням тяжкості скоєного та особи обвинуваченого колегія суддів вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_6 покарання у вигляді арешту. Обираючи міру покарання колегія суддів в якості обставини, яка обтяжує покарання, враховує те, що злочин вчинено в стані сп`яніння. А в якості пом`якшуючої покарання обставин щире каяття обвинуваченого та відсутність реальної шкоди від дій ОСОБА_6 . З врахуванням викладеного, колегія судів обирає покарання у вигляді трьох місяців арешту.

Порушень процесуального закону, які би тягнули скасування вироку, припущено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим до трьох місяців арешту.

Строк покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді