Справа № 314/4685/13-к
Провадження № 1-кп/314/21/2014
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 17 грудня 2014 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

представник потерпілих ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

провівши судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Софіївка Новомиколаївського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, працює директором ПП " ОСОБА_8 ", проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 обвинувачений у тому, що він 12 квітня 2013 року, приблизно о 12 годині, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортними засобами, які знаходилися на території механізованого току по АДРЕСА_2 , а саме автомобіля САЗ-3507 р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , а також автомобіля КАМАЗ-5410 р.н. НОМЕР_2 , трактора МЗЗ-82.1 р.н. НОМЕР_3 та причепа СЗАП-8355 р.н. НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_10 , найняв для перегону цих транспортних засобів водіїв, які, діючи за вказівкою ОСОБА_6 , завели вказані транспортні засоби та почали прямувати на них по автодорозі "Харків-Сімферополь" в напрямку м.Запоріжжя; тим самим ОСОБА_6 незаконно заволодів, за версією обвинувачення, цими транспортними засобами, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнові збитки на суму 7000 гривень, а потерпілому ОСОБА_10 150000 гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також не визнав. Обвинувачений пояснив суду, що механізований ток в с.Великодубове належить йому, і техніка, про яку йде мова в обвинуваченні, перебувала на території току близько 1,5 роки до подій. Ця техніка, згідно пояснень обвинуваченого, опинилася на території току після спроби його захвату, цією технікою невідомі особи намагалися вивезти його майно; він залишив собі цю техніку, чекав, коли її хто-небудь забере, але ніхто не забирав, ніхто ніяких документів на цю техніку не надавав, він не знав, хто саме є власником майна.

Обвинувачений також пояснив, що у квітні 2013 року у нього виникла необхідність підготувати територію току для майбутнього врожаю, він вирішив поставити техніку в іншу організацію на зберігання, для цього найняв людей, щоб вони перегнали її, уклав договір; коли техніку переганяли до м.Запоріжжя, з`явилися власники та затримали машини, викликали міліцію.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник наполягають, що обвинувачений не був обізнаний про права потерпілих на техніку, тривалий час володів нею, при цьому потерпілі не вживали заходів до її повернення; метою переміщення техніки було не заволодіння нею, а поміщення її на зберігання.

Суд, дослідивши докази сторін обвинувачення та захисту, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення (складу злочину), передбаченого ч.1 ст.289 КК України, у вчиненні якого він обвинувачений.

Так, на підтвердження обвинувачення прокурор та потерпілі надали суду наступні докази:

протокол огляду місця події (т.1 а.с.10-16), з якого вбачається, що 12.04.2013 року на 264-му кілометрі автодороги "Харків-Сімферополь" був виявлений автомобіль САЗ 3507 р.н. НОМЕР_1 , приблизно в 1-му кілометрі від нього в напрямку м.Запоріжжя трактор МТЗ-82.1 р.н. НОМЕР_3 та автомобіль КАМАЗ р.н. НОМЕР_5 з причепом;

свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, якими підтверджено реєстрацію автомобілю КАМАЗ р.н. НОМЕР_2 з причепом та трактору МТЗ-82.1 р.н. НОМЕР_6 за ОСОБА_11 , автомобілю САЗ-3507 р.н. НОМЕР_1 за ОСОБА_12 (т.1 а.с.39-40);

показання потерпілого ОСОБА_9 , директора фермерського господарства, який пояснив у судовому засіданні, що у 2011 році ОСОБА_6 захопив його ток разом із технікою, яка там була; навесні 2013 року йому подзвонили та сказали, що його техніку автомобіль САЗ Антонов переганяє в інше місце, він догнав свій автомобіль на трасі Харків-Сімферополь, затримав його, викликав працівників ДАІ. Потерпілий стверджував, що неодноразово звертався до обвинуваченого з приводу повернення техніки, але той ці вимоги ігнорував;

показання потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив суду, що у квітні 2011 року він на току ОСОБА_9 поставив на зберігання свою техніку автомобіль КАМАЗ та трактор з причепом, а у квітні того ж року не зміг її забрати, оскільки ток захопив ОСОБА_6 . У квітні 2013 року той вивіз його техніку з території тока та був затриманий на трасі Харків-Сімферополь, при цьому на автомобілі КАМАЗ були змінені номерні знаки; дозволу на переміщення техніки він не давав. Потерпілий також зазначив, що до ОСОБА_6 після захоплення ним території тока у 2011 році з приводу повернення техніки він особисто не звертався, але звертався до прокуратури та міліції;

показання свідка ОСОБА_13 , приватного підприємця, який підтвердив, що у квітні 2013 року він та інші двоє водіїв за дорученням ОСОБА_6 переганяли транспортні засоби автомобіль КАМАЗ та іншу техніку в м.Запоріжжя, ОСОБА_6 їхав попереду та показував дорогу; під час руху їх зупинили люди, повідомивши, що техніка належить їм;

показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з яких вбачається, що у квітні 2013 року вони переганяли ОСОБА_6 транспортні засоби КАМАЗ, трактор та ін. до м.Запоріжжя, але були зупинені в дорозі людьми, які назвалися власниками цих автомобілів, була викликана міліція;

показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які допомагали потерпілому ОСОБА_9 затримати техніку, що вивозилася під керуванням ОСОБА_6 .

Наведені докази в цілому співпадають з поясненнями обвинуваченого щодо фактичних обставин, які мали місце 12.04.2013 року, проте не спростовують його тверджень про відсутність складу злочину.

Так, згідно ч.1 ст.289 КК України, встановлена кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом. Згідно п.1 примітки до цієї статті, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Відповідно до абз.1 п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо.

Проте з показань як обвинуваченого, так і обох потерпілих вбачається, що транспортні засоби перейшли у володіння ОСОБА_6 не 12.04.2013 року, а двома роками раніше, навесні 2011 року, коли у володіння останнього перейшла територія механізованого току в с.Великодубове Вільнянського району Запорізької області, де ці транспортні засоби зберігалися. Суду не подано доказів того, що ці дії з боку обвинуваченого були визнані неправомірними у встановленому законом порядку, обвинувачення з приводу цих дій ОСОБА_6 не пред?являлося. Самі потерпілі зазначили у судовому засіданні, що у даному випадку мова йде про заволодіння нерухомим майном, а не конкретно транспортними засобами. Також вбачається, що станом на 12.04.2013 року ОСОБА_6 продовжував володіти транспортними засобами, що зазначені в обвинуваченні, з його володіння вони нікуди не вибували, і його дії щодо цих транспортних засобів, що були вчинені 12.04.2013 року, не можна вважати вилученням у власника або законного користувача.

Суд також приймає до уваги, що потерпілі хоча й стверджували, що неодноразово зверталися або до ОСОБА_6 , або до правоохоронних органів з приводу повернення автомобілів, але при цьому суду не подано відомостей, коли саме і при яких обставинах мали місце ці звернення, чи подавалися ОСОБА_6 документи, які підтверджують право власності потерпілих на транспортні засоби. Встановлено також, що потерпілі протягом 2-х років не зверталися до суду із вимогами про повернення майна від обвинуваченого, хоча це майно має досить високу майнову цінність.

Під час судового розгляду також не спростовані доводи обвинуваченого про те, що перевозячи транспортні засоби з с.Великодубове до м.Запоріжжя, він мав на меті не заволодіння ними, а лише зміну місця їх зберігання, тобто що він діяв в інтересах власників цих транспортних засобів, хоча й без достатніх повноважень.

Так, на досудовому слідстві обвинувачений та його захисник надали договір відповідального зберігання від 09.04.2013 року, укладений ОСОБА_6 з ТОВ "ВГРЕЙС" (т.1 а.с.75), згідно якого зазначеному товариству передається на відповідальне зберігання технічні засоби автомобіль Камаз з причепом, автомобіль ГАЗ-53 та трактор МТЗ-82 (п.1.1 договору). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка керівник товариства ОСОБА_18 підтвердив факт укладання цього договору з ОСОБА_6 , пояснивши, що у ньому йшлася мова саме про зберігання техніки, а не про її продаж чи інше відчуження.

Ці докази стороною обвинувачення належним чином не спростовані. Суду не надано доказів недійсності чи підробки договору зберігання, на який послався обвинувачений та його захисник. Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_17 зазначили у судовому засіданні, що після затримання транспорту особи, які його переганяли, пояснювали, що автомобілі продані або підлягають продажу, проте такі показання є свідченнями з чужих слів, джерело яких невідоме; крім того, ці свідчення суперечать показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які керували транспортними засобами та які пояснювали, що мова йшла лише про їх перегін на іншу стоянку до м.Запоріжжя. Не може свідчити про злочинність намірів ОСОБА_6 і той факт, що автомобіль КАМАЗ був зупинений з номерним знаком, який йому не належить, оскільки обвинувачення за ст.290 КК України ОСОБА_6 з цього приводу не пред`явлено, більш того, свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що інший номерний знак на КАМАЗ був встановлений за його власною ініціативою.

Таким чином, докази, надані стороною обвинувачення, не можуть підтвердити наявність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Дії ОСОБА_6 , який протягом 2-х років утримував майно потерпілих, а потім намагався змінити місце його зберігання, мають певні ознаки, що підпадають під кваліфікацію за ст.193 КК України (незаконне привласнення особою знайденого або чужого майна, що випадково опинилося у неї), або за ст.356 КК України (самоправство). Проте суд не може вирішити питання про перекваліфікацію складу злочину, оскільки об?єктивна сторона зазначених злочинів суттєво відрізняється від об?єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, обвинувачення ОСОБА_6 у цих злочинах не пред?являлося, і він не мав можливості здійснювати захист від такого обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведена наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення (складу злочину), передбаченого ч.1 ст.289 КК України, у зв ?язку з чим він підлягає виправданню на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Оскільки ОСОБА_6 виправдовується у пред?явленому обвинуваченні за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно вимог ч.3 ст.129 КПК України, підлягають залишенню без розгляду.

Процесуальних витрат у справі немає. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ч.9 ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

п р и с у д и в :

ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати у пред?явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 КК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов?язання скасувати.

Речові докази: автомобіль САЗ-3507 р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 залишити йому як законному володільцю; автомобілі КАМАЗ-5410 р.н. НОМЕР_2 , трактор МЗЗ-82.1 р.н. НОМЕР_3 та причеп СЗАП-8355 р.н. НОМЕР_4 , що зберігаються у потерпілого ОСОБА_10 залишити йому як законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому та потерпілим право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому, його захиснику, представнику потерпілих, прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілим, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

17.12.2014
17.12.2014