Справа № 459/5127/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/500/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 459/5127/14-к про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 187, ч.2 ст.296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Червонограда ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено:

за ч. 2 ст. 187 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна ;

за ч. 2 ст. 296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 30 вересня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за те, що він 09 листопада 2005 року близько 03 год. 40 хв. спільно з іншими, невстановленими слідством особами навпроти будинку АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою між собою, безпричинно із хуліганських мотивів, ігноруючи в суспільстві правила поведінки та етикету, пристали до потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які йшли їм на зустріч.

Діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 спільно з іншою особою із хуліганських мотивів, виражаючи явну неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, умисно став наносити удари руками та ногами по різних ділянках тіла ОСОБА_11 . З метою припинення хуліганських дій потерпілий ОСОБА_10 намагався розборонити ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , однак, підтримуючи хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_6 , невстановлена слідством особа нанесла йому два удари, від яких він впав на землю. В цей час інша невстановлена слідством особа утримувала ОСОБА_12 , не даючи йому змоги припинити протиправні дії, і лише коли ОСОБА_11 , ОСОБА_10 перестали їм протидіяти, ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа, припинили хуліганські дії.

Продовжуючи злочинні дії, невстановлена слідством особа, утримуючи за руку ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном, відвела його до будинку АДРЕСА_2 , куди для підтримання злочинних дій підійшли ОСОБА_6 спільно з іншою особою.

Діючи за попередньою домовленістю між собою, маючи чисельну та фізичну перевагу, демонструючи свою зверхність, ОСОБА_6 спільно з іншими особами напали на ОСОБА_12 , наносячи удари в область голови та шиї. В результаті нанесених ударів ОСОБА_12 впав на землю. ОСОБА_6 , діючи спільно з іншими особами, долаючи опір ОСОБА_12 , продовжили наносити йому удари руками, ногами по різних ділянках тіла.

Використовуючи безпорадний стан ОСОБА_12 , ОСОБА_6 спільно з невстановленими слідством особами обшукали кишені ОСОБА_12 , виявивши гаманець вартістю 10 гривень з п`ятьма ключами вартістю п`ять гривень кожен, заволоділи ними, однак в подальшому, не придавши їм цінності, кинули на землю біля ОСОБА_12 .

Будучи настирливим у своїх злочинних намірах, ОСОБА_6 спільно з іншими особами, продовжуючи обшукувати кишені ОСОБА_12 , і виявивши пластикову карточку на отримання заробітної плати «Приват Банку», на якій були кошти в сумі 23 грн., та пластикову картку на отримання заробітної плати «Ощадного Банку», на якій була 1 гривня, заволоділи ними.

Здійснюючи свій злочинний задум, ОСОБА_6 спільно з невстановленими слідством особами з метою зняття грошей з пластикових карток, та особистим збагаченням, з особливою зухвалістю, вчиняючи насильницькі дії небезпечні для життя і здоров`я ОСОБА_12 , продовжили наносити удари по різних ділянках тіла, та вимагали назвати ПІН-код пластикових карток для зняття коштів.

Довідавшись від потерпілого ОСОБА_12 ПІН-коди пластикових карток, невстановлена слідством особа направилася знімати з пластикових карток гроші, а ОСОБА_6 спільно з іншою особою з особливою жорстокістю продовжували умисно наносити удари руками, ногами по різних ділянках тіла ОСОБА_12 . Повернувшись, невстановлена слідством особа повідомила, що потерпілий ОСОБА_12 вказав невірний ПІН-код. ОСОБА_6 спільно з іншою особою продовжили наносити удари в область голови і лише після того, як вичерпались спроби введення в банкоматі невірного ПІН-коду, припинили свої злочинні дії.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спільно з невстановленими слідством особами заподіяли потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани в потиличній ділянці голови, синяка в ділянці лівої нижньої повіки, саден в ділянці обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, а також заволоділи пластиковою карткою на отримання заробітної плати «Приват Банку» із сумою 23 гривні, та пластиковою карткою на отримання заробітної плати «Ощадного Банку» із сумою 1 гривня.

На вирок суду прокурор та захисник обвинуваченого подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, проте не погоджується із призначеним судом покаранням, оскільки вважає це покарання м`яким та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Покликається на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, свою вину визнав лише частково, всіх осіб які вчиняли з ним інкриміновані кримінальні правопорушення не вказав, з грудня 2005 по вересень 2014 року переховувався від слідства, у зв`язку із чим перебував у розшуку. На підставі наведеного прокурор просить вирок суду скасувати частково, а саме в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст. 296 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання, призначити остаточне покарання у вигляді восьми років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що суд неповно та однобічно дослідив обставини у справі. Звертає увагу на відсутність доказів вини обвинуваченого, в той час як в основу вироку покладено припущення. Покликається на те, що викладені у вироку пояснення учасників кримінального провадження, якими суд обґрунтував своє рішення, не відповідають в повній мірі фактичним відомостям, які були ними повідомлені під час судового розгляду. Звертає увагу, що обвинувачений конфлікт з потерпілим ОСОБА_11 не визнав, а тому висновок суду про часткове визнання обвинуваченим вини, не відповідає дійсності. Щодо інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, то суд дав неправильну правову оцінку подіям, що мали місце, та поясненням обвинуваченого та потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Звертає увагу, що по даній події ОСОБА_6 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та на нього було накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком п`ять діб. Щодо інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України то суд поклав в основу вироку лише покази потерпілого ОСОБА_12 , в той час як ці покази є сумнівними та не підтверджуються жодними іншими доказами по справі. На підставі наведеного захисник просить вирок суду скасувати а провадження у справі закрити.

Водночас на подану апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого подав заперечення, в яких вважає, що вимоги, викладені прокурором в апеляційній скарзі, є надуманими, необґрунтованими та незаконними, а тому такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги захисника, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Покликання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються зібраними по справі доказами, які були перевірені в судовому засіданні і яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України, то висновки суду про його винність у вчиненні даного кримінального правопорушення суд обґрунтував дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: - показами потерпілого ОСОБА_11 , даними ним в судовому засіданні, який вказав, що 09.11.2005 року він йшов з роботи по вул. Шептицького разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . По дорозі зустрів ОСОБА_6 , який був сам та покликав його. Між ними почалась розмова, яка згодом переросла у бійку, при цьому вказав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 стояли від них на відстані близько шести метрів;

- показами ОСОБА_10 , даними ним в судовому засіданні, який показав, що під час вказаних подій він був разом із ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . ОСОБА_6 покликав ОСОБА_11 і під час їхньої розмови почалась бійка, в ході якої ОСОБА_13 почав їх розбороняти, в подальшому його хтось штовхнув, але хто саме він не бачив. При вказаних подіях бачив лише обвинуваченого, проте за його спиною стояло ще двоє невідомих йому осіб. Згодом його знов хтось штовхнув та коли він піднявся, отримав удар, від якого впав на коліна та коли його знову намагалися вдарити, піднявся та втік;

- показами ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що під час вказаних подій він був разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 районі центральної ощадкаси до них підійшло двоє невідомих осіб. ОСОБА_11 покликала невідома йому особа, з якою в них почалася словесна перепалка, яка переросла у бійку. При цьому ОСОБА_16 намагався їх розборонити, однак йому почали наносити удари, як пізніше вияснилось ОСОБА_17 . Під час даного конфлікту інша особа тримала його за руку та казала не вмішуватися.

На підставі цих доказів суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 296 КК України.

Покликання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що по даній події ОСОБА_6 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та на нього було накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком п`ять діб було предметом розгляду суду першої інстанції. Судом було встановлено факт притягнення ОСОБА_18 до відповідальності за ст. 173 КУпАП, проте через відсутність постанови не видалось можливим встановити, за які саме дії обвинувачений притягався до відповідальності. Водночас, відповідно до вимог закону, притягнення особи до адміністративної відповідальності не перешкоджає кримінальному переслідуванню цієї особи у випадку, коли в її діях вбачаються ознаки злочину.

Щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, то суд в основу вироку обґрунтовано поклав покази потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що під час вказаних подій, після того як закінчився конфлікт між ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , невідомі йому особи разом із ОСОБА_19 завели його за будинок, поставили на коліна, та наносили удари в різні ділянки тіла, зокрема по голові, шиї, плечах, в зв`язку з чим він був змушений закрити голову від ударів руками. Після того його обшукали, забрали пластикові картки, вимагали гроші та ПІН - код до банківських карток, однак він правильного ПІН - коду не назвав. Хтось із трьох осіб ходив до банкомату зі спробою зняти кошти. Вказав, що пригадує, що втратив свідомість, та коли отямився, невідомі йому особи кинули ключі та сказали ще побути у вказаному місці.

Ці покази потерпілого ОСОБА_12 є послідовними, незмінними та такими, що підтверджуються показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , не довіряти яким колегія суддів підстав не має, а суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх об`єктивними та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою та іншими наявними у справі доказами, зокрема: заявою потерпілого ОСОБА_12 начальнику Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області від 09.11.2005 року ( а.с. 80); даними протоколу вилученого одягу у обвинуваченого ОСОБА_6 від 09.11.2005 року( а.с.81); даними висновку експерта № 341/2005 від 29.11.2005 року, згідно якого у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани в потиличній ділянці голови, синяка в ділянці нижньої лівої повіки, саден в ділянці обличчя, які могли утворитись внаслідок дії тупих предметів, можливо при обставинах та в час вказаних вище подій, і по тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я (а.с.83-84); іншими наявними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі цих доказів суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 187 КК України.

Твердження ОСОБА_6 про те, що він не нападав на потерпілого ОСОБА_12 , не наносив йому тілесних ушкоджень та не мав наміру заволодіти його майном перевірялись судом першої інстанції і на переконання колегії суддів суд правильно критично оцінив ці покази обвинуваченого, оскільки такі спростовуються сукупністю досліджених судом доказів у справі.

Доводи захисника обвинуваченого щодо неповноти та однобічності судового розгляду колегія суддів вважає голослівними, та такими, що не знайшли свого підтвердження. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції з`ясував обставини, встановлені під час кримінального провадження та перевірив докази, які були представлені суду. Як видно із матеріалів справи судом досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Тому доводи у апеляційній скарзі захисника про неповноту судового слідства є безпідставними.

Також всупереч доводам захисника згідно наявного у матеріалах кримінального провадження реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 5-8) у справі є постанова про порушення кримінальної справи № 134-3183 від 23.11.2005 року, дані про внесення відомостей до ЄРДР за № 0000051 від 29.11.2012 року.

Щодо покарання, то таке, всупереч доводам прокурора, як за кожний із кримінальних правопорушень так і за їх сукупність обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України. Як видно із вироку суд, призначаючи покарання, в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Водночас при призначенні покарання суд взяв до уваги, що потерпілі не мають до обвинуваченого будь - яких претензій.

На думку колегії суддів обране обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону України, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити прокурору та захиснику обвинуваченого в задоволенні їхніх апеляційних вимог.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Червонограда ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4