Справа №784/2734/13 23.10.2013 29.04.2014 29.04.2014
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/784/5/ 2014 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області в складі:
Головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_2

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляціями прокурора прокуратури Снігурівського району, засудженої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Снігурівка Миколаївської області, українка, громадянка України, зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судима

- засуджена за ч.1 ст.366 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на 1 рік.

За ч.2 ст.364 КК України виправдана за відсутністю в діях складу злочину.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Новопетрівка Миколаївської області, українка, громадянка України, зареєстрована та мешкає по АДРЕСА_2 , раніше не судима

- засуджена за ч.5 ст.27- ч.1 ст.366 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

За ч.5 ст.27 - ч.2 ст.364 КК України виправдана за відсутністю в діях складу злочину.

В С Т А Н О В И В :
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року ОСОБА_8 визнано винною в тому, що вона за пособництвом Дорожко вчинила вслужбове підроблення за наступних обставин.

Будучи службовою особою - завідуючою поліклінічним відділенням Снігурівської ЦРЛ та головою лікарсько-консультативної комісії, достовірно знаючи про порядок оформлення медичної документації при направленні хворих на МСЕК, як особисто, так і за пособництвом ОСОБА_9 , та шляхом умовляння підлеглих їй медсестер ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , яким не повідомляла про свої злочинні наміри, у період з листопада 2004 року по грудень 2010 року, в службових кабінетах, розташованих в приміщенні поліклініки Снігурівської ЦРЛ, складала завідомо неправдиві офіційні медичні документи стосовно 65 осіб ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_66 , ОСОБА_81 , виписки із медичних карт амбулаторних та стаціонарних хворих Снігурівської ЦРЛ, які видавала для МСЕК з метою підтвердження факту їх лікування під контролем лікаря у певний період в умовах стаціонару медичного закладу повне та всебічне медичне обстеження і лікування, яких у медичних закладах фактично не проводилось та внесла завідомо неправдиві відомості в направленнях осіб на МСЕК про проходження обстеження та встановлений діагноз.

За даним обвинуваченням ОСОБА_82 засуджено за ч.1 ст. 366 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винною в тому, що діючи за вказівкою ОСОБА_8 , складаючи від імені лікарів-кардіологів Снігурівської ЦРЛ ОСОБА_83 та ОСОБА_84 виписки із медичних карт стаціонарних хворих та вносячи запис про обстеження осіб цими лікарями до направлень на МСЕК, ставила підписи та печатки від імені цих лікарів у зазначених медичних документах, достовірно знаючи, що особи (хворі) на ім`я яких вона складала виписки, на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Снігурівської ЦРЛ не лікувалися та медична карта стаціонарного хворого на їх ім`я не складалася, а також про те, що особи у періоди, зазначені в направленнях на МСЕК у лікарів-кардіологів не обстежувалися. Зазначені медичні документи ОСОБА_9 передавала ОСОБА_8 , чим сприяла їй у вчиненні службового підроблення з метою встановлення особам групи інвалідності.

За даним обвинуваченням ОСОБА_9 засуджено за ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України.

Цим же вироком, ОСОБА_82 виправдана за обвинуваченням у вчиненні зловживання службовим становищем з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і інтересам окремих громадян, державним і громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а ОСОБА_9 виправдана за ч.5 ст.27 ч.2 ст. 364 КК України тобто за пособництво у зловживанні службовим становищем з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і інтересам окремих громадян, державним і громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки, за відсутністю в їх діях складу злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок скасувати та постановити по справі новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, а ОСОБА_85 за ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366 КК України.

Просить ОСОБА_8 призначити покарання: за ч.2 ст.364 КК України 5 років позбавлення волі зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків на 2 роки; за ч.2 ст.366 КК України - 5 років позбавлення волі зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків на 2 роки; за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків на 2 роки;

ОСОБА_9 призначити покарання: за ч.5 ст.27, ч.2 ст.364 КК України 3 роки позбавлення волі зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч.5 ст.27, ч.2 ст.366 КК України - 2 роки позбавлення волі зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов прокурора Снігурівського району задовольнити, стягнути на користь управління Пенсійного Фонду України в Снігурівськогому районі в солідарному порядку з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 1 461 643,28 грн.; стягнути на користь управління Пенсійного Фонду України в Снігурівськогому районі з ОСОБА_8 107 921,19 грн.

Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки містять істотні суперечності, а суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Крім того, призначене засудженим покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засуджених, оскільки за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Зазначає, що приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч.2 ст.364 КК України, суд не оцінив належним чином характер та суспільну небезпечність дій лікаря Волошиної, пов`язаних з підробкою медичних документів, безпідставно не взяв до уваги, що вона, зловживаючи своїм службовим становищем, віддавала незаконні розпорядження медичним працівникам поліклініки Снігурівської ЦРЛ заповнювати виписки з медичних карт амбулаторних (стаціонарних) хворих як Снігурівської ЦРЛ, так і Миколаївської обласної лікарні, а також бланки консультативних обстежень, хоча фактично ці особи на лікуванні не перебували, функціонально-діагностичні обстеження не проходили. При цьому медичні працівники, крім медсестри ОСОБА_9 , не були обізнані про злочинні наміри лікаря ОСОБА_8 .

Вказує, що ряду дій ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суд взагалі не надав юридичної оцінки та за наявності доказів щодо підробки вказаних документів і неправдивості внесених до них відомостей, безпідставно виключив їх з обвинувачення як за ст.366 КК України, так і за ст.364 КК України.

Вважає надуманими мотиви суду щодо недоведеності обвинувачення в частині складання неправдивих документів про проходження лікування у лікарнях м.Миколаєва та обстеження у діагностичних центрах Миколаєва (бланки ехокардіографій Миколаївської обласної лікарні, консультативних висновків та велоергометрій кардіологічного центру, звіт про проведення холтеровського моніторингу ЕКГ Миколаївської обласної лікарні, бланки ехокардіографій Миколаївського медичного центру лікаря ОСОБА_86 , бланки велоергометрії Миколаївського приватного підприємства «Кардіологічна клініка», бланки ультразвукового сканування органів черевної порожнини Миколаївської обласної лікарні, Миколаївського обласного онкологічного диспансеру та Снігурівської ЦРЛ).

Прокурор також не погоджується з висновком суду, що ці документи не засвідчують факти, які мають юридичне значення, носять рекомендаційний характер, а інформація, викладена у них, не є обов`язковою та безумовною, оскільки вони у сукупності з направленнями на ОСОБА_87 88 та виписками з історії хвороби стаціонарного, амбулаторного хворого Снігурівської ЦРЛ стали підставою для прийняття МСЕК колегіального рішення про встановлення або продовження хворим групи інвалідності, про що зазначено у відповідних актах огляду МСЕК, тому є офіційними медичними документами, а епізоди злочинної діяльності щодо їх виготовлення як особисто ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , так і за вказівкою Волошиної медичними працівниками поліклініки Снігурівської ЦРЛ, повинні бути інкриміновані ОСОБА_8 і ОСОБА_9 як злочини, вчинені ст.ст.364, 366 КК України.

Вважає, що в результаті тривалого і систематичного зловживання ОСОБА_8 службовим становищем і підробці офіційних документів за пособництва ОСОБА_9 , заподіяна істотна шкода охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, оскільки її дії грубо порушили конституційні права громадян, створили у окремих громадян стійке, але хибне враження про можливість отримання певних соціальних пільг всупереч встановленому порядку, встановлення інвалідності без підтвердження стійкої втрати працездатності або без підтвердження необоротності захворювання, чим фактично підірвали авторитет Снігурівської ЦРЛ та Миколаївської МСЕК.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував наявність в діях засуджених корисливого мотиву при вчиненні підроблення медичних документів своїм чоловікам ОСОБА_70 та ОСОБА_63 , оскільки наявність корисливого мотиву в діях ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є очевидним та беззаперечним. Пенсія по інвалідності, отримана вказаними особами на підставі підроблених медичних документів, була доходом у сімейний бюджет Волошиних та Дорожко.

Також апелянт не згоден з висновком суду про відсутність такої кваліфікуючої ознаки як спричинення тяжких наслідків та про відсутність прямого причинного зв`язку між майновою шкодою та діями засуджених, зокрема, із вчиненням ними службового підроблення, оскільки в результаті зловживання службовим становищем та службового підроблення ОСОБА_8 за пособництва ОСОБА_9 було спричинено тяжкі наслідки, що полягає у завданні матеріальних збитків внаслідок безпідставної виплати управлінням ПФУ в Снігурівському районі громадянам пенсій по інвалідності у загальній сумі 1 569 564,47 грн., з них спільними діями ОСОБА_8 і ОСОБА_9 1 461 643,28 грн., самостійними діями ОСОБА_8 107 921,19 грн.

Вказує, що на час прийняття рішення про встановлення громадянам групи інвалідності члени МСЕК не могли дати оцінку дійсного стану здоров`я осіб, оскільки медичні документи, підготовлені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими медпрацівниками, сприймались лікарями-експертами як дійсні, якими підтверджується стійка втрата працездатності хворими. Перевірка дійсності вказаних документів не входить до повноважень МСЕК, відомості про те, що особи не перебували на лікуванні та не проходили обстеження і консультації обласних спеціалістів на момент прийняття рішення про встановлення, продовження інвалідності були відсутні.

Зазначає, що суд без достатніх підстав виключив з обвинувачення інкриміновані ОСОБА_8 дії по підробленню підписів голови ЛКК Снігурівської ЦРЛ ОСОБА_88 .

Також апелянт вказує, що при розгляді справи по суті судом першої інстанції допущено порушення вимог ст.ст.87, 87-1 КПК України (1960р.) щодо повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу: на носіях інформації відсутні записи судових засідань за 7, 12 та 17 грудня 2012 року.

Крім того, на порушення ч.1 ст.341 КПК України (1960р.), вирок проголошувався не лише головуючим по справі.

В своїх апеляціях ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 просять вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та винести новий вирок, яким виправдати її.

Вважають порушену у відношенні ОСОБА_8 кримінальну справу замовною з ініціативи головного лікаря Снігурівської ЦРБ ОСОБА_89 та його заступника ОСОБА_88 .

Стверджують, що головний лікар Снігурівської ЦРБ ОСОБА_89 на запити досудового слідства надавав неповну інформацію про лікування хворих, повідомивши тільки про те, що вони не проходили лікування у відділеннях цілодобового та денного стаціонару, приховавши інформацію про їх лікування в стаціонарі на дому. А на запит суду дав довідку з невірною інформацією, що хворі, які лікувалися на стаціонарі на дому зареєстровані у журналі перебування хворих на денному стаціонарі.

Вважають, що суд помилково зробив висновок про існування лише одного виду лікування стаціонарного, хоча існують інші види такі як денний стаціонар, стаціонар на дому. Що у вироку суд безпідставно стверджує, що у виписках та направленнях на МСЕК відсутні дані про амбулаторне лікування, а лише в стаціонарі.

ОСОБА_8 стверджує, що не фальсифікувала виписки для МСЕК, оскільки в них вона правильно зазначала про лікування хворих на стаціонарі на дому, тобто амбулаторний вид лікування. А суд, не дослідивши амбулаторні карти, зробив помилковий висновок про підробку виписок.

Крім того, незважаючи на те, що за дорученням суду в судове засідання були надані журнали вихідної кореспонденції обласної лікарні, журнали перебування хворих на денному стаціонарі, на стаціонарі на дому, 7 амбулаторних карт, суд лише оголосив про їх доставку, але не досліджував. Тому, апелянти вважають такими, що не відповідають дійсності, висновки суду про те, що виписки робилися із неіснуючої первинної документації.

Зазначають, що суд не взяв до уваги показання ряду свідків, які підтвердили факт отримання ними лікування в стаціонарі на дому, а також показання лікарів МСЕК про те, що для встановлення групи інвалідності не має значення який вид лікування проходив хворий, тому той факт, що апелянт не підкреслювала у виписках із медичних карт вид лікування не можна кваліфікувати як умисні дії.

Апелянти стверджують, що жоден з встановлених ОСОБА_8 діагнозів по усім 65 хворим не був спростований, вони знайшли повне підтвердження при обстеженні у обласних спеціалістів, експертів МСЕК, були продовжені строки інвалідності і вони продовжують отримувати пенсії по інвалідності.

На думку апелянтів, свідки ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , а також засуджена ОСОБА_94 знаходяться у повній службовій залежності від головного лікаря Острогляда, тому давали неправдиві показання про вчинення ОСОБА_95 злочину.

Також апелянти не погоджуються з вироком в частині стягнення 20 405 грн.34 коп. затрат на проведення почеркознавчих експертиз, оскільки підстав для їх призначення не було, апелянт не оспорювала факт виготовлення нею виписок.

Вказують на те, що в порушення рекомендацій Пленуму Верховного суду України від 19.10.2009 року «Про практику розгляду кримінальних справ про злочини передбачені ст.366 КК України» дану справу розглядала суддя, яка має незначний стаж роботи. При розгляді справи суддя порушувала засади рівності передбачені ст. 16, 261 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 також зазначає, що суддя ОСОБА_96 винесла обвинувальний вирок у відношенні лікаря кардіолога ОСОБА_83 , тому вона вже була пов`язана з винесеним за одними і тими ж обставинам справи вироком, тому було грубо порушене право ОСОБА_8 на об`єктивний розгляд справи.

Крім того вказують на незаконне порушення кримінальної справи та порушення вимог КПК України (1960р.) під час досудового слідства.

В запереченнях на апеляцію прокурора засуджена ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляції посилаючись на те, що прокурор не навів доводів своєї незгоди з вироком суду, а переписав текст обвинувального висновку, чим порушив вимоги ч.1 п.4 ст.350 КПК України.

Стверджує, що у справі немає жодного підтвердження про заподіяння нею матеріальної шкоди та відсутні докази її умисних дій в інтересах третіх осіб, тобто сума позову в розмірі 1569564 грн. не обґрунтована, не знайшла свого підтвердження ні в досудовому, ні в судовому слідстві і повністю підлягає виключенню.

Також не згодна з посиланням прокурора на те, що підставою для визнання її дій корисливими є той факт, що ОСОБА_70 та ОСОБА_63 визнані інвалідами та їм призначена пенсія по інвалідності, оскільки їм, як і всім хворим інвалідність встановлювала не вона, а МСЕК, інвалідність ОСОБА_63 підтверджена судово-медичною експертизою, а Волошину направлення на МСЕК готувала не вона.

Стверджує, що апеляції прокурор навмисне вводить в оману суд, посилаючись на свідчення свідка ОСОБА_97 , нібито допитану у суді і яка дала свідчення проти неї, оскільки ОСОБА_98 не була допитана ні в суді, ні на досудовому слідстві. Що прокурор перекручує свідчення ОСОБА_99 і ОСОБА_14 , нібито вони дали свідчення в суді, що записи від імені лікарів вони робили на її прохання. Зазначає, що таке твердження прокурора свідомо неправдиво, оскільки ці свідки в суді пояснили, що вони ці документи не виконували, і вона їх про це не просила.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію, а апеляції засудженої та її захисника вважав безпідставними, захисника ОСОБА_7 та засуджену ОСОБА_8 на підтримку їх апеляцій, які наполягали на скасуванні вироку та виправданні Волошиної, а також засуджену ОСОБА_9 , яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим ,але просила закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності, вивчивши матеріали кримінальної справи, доводи апеляцій та провівши частково судове слідство колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, захисника та засудженої ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст. 366 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.
Як вірно зазначив суд у вироку, ОСОБА_100 згідно наказу головного лікаря Снігурівської ЦРЛ №246-К від 10 жовтня 2003 року призначена на посаду завідуючого поліклінічним відділенням Снігурівської центральної районної лікарні (далі ЦРЛ).

Згідно наказів головного лікаря Снігурівської ЦРЛ №1-л від 02.01.2004 року, № 1-л від 03.01.2005 року, ОСОБА_8 в період з 02.01.2004 року до 04.01.2006 року являлась головою лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) Снігурівської ЦРЛ. З 04.01.2006 року, ОСОБА_8 , працюючи на посаді завідуючого поліклінічним відділенням Снігурівської ЦРЛ, являлась членом лікарсько-консультативної комісії Снігурівської ЦРЛ.

Згідно посадової інструкції завідувача поліклінічним відділенням Снігурівської ЦРЛ, затвердженої 20.12.2006 року, ОСОБА_8 виконувала організаційно-розпорядчі обов`язки з контролю за правильністю діагностики та повнотою лікувальних заходів іншими лікарями поліклінічного відділення, веденням медичної документації, збереженням та раціональним використанням матеріально-технічної бази відділення, виконанням всіма медичними працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку з правом представлення їх до заохочень чи стягнень, плануванням роботи відділення, видачі розпоряджень чи вказівок працівникам відділення відповідно з рівнем їх кваліфікації та компетенції, прийняття рішень у межах своєї компетенції, забезпечення проведення експертизи тимчасової непрацездатності лікарями відділення та систематичний контроль за її якістю згідно діючого положення про експертизу тимчасової непрацездатності, правильність та своєчасність направлення хворих на ЛКК.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що Волошина, виконуючи обов`язки завідувача поліклінічним відділенням Снігурівської ЦРЛ, голови лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) Снігурівської ЦРЛ, була службовою особою.

Крім того, ОСОБА_8 , одночасно виконувала обов`язки лікаря-терапевта, здійснювала прийом громадян, була наділена повноваженнями оглядати та призначати хворим лікування, направляти їх на амбулаторне чи стаціонарне лікування, після проходження якого виписувати виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та оформляти направлення хворих на медико-соціальну експертизу (далі МСЕК).

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 року № 83, медико-соціальна експертиза повинна здійснюватись після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану, професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання.

Згідно п.17 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно п.4.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що посвідчують тимчасову непрацездатність громадян», направлення хворого для огляду на МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого, необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим же захворюванням за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз-протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

На МСЕК направляються інваліди для переогляду в зв`язку із змінами в стані здоров`я, працюючі інваліди-для зміни трудової рекомендації чи внесення доповнень до індивідуальної програми реабілітації інваліда тощо.

Вироком суду першої інстанції визнано доведеним, що на порушення вищезазначених вимог Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 22.02.1992 року №83, Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1317, наказу Міністерства охорони здоров`я України №183 від 07.04.2004 року «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» із змінами і доповненнями внесеними наказом МОЗ України від 23.11.2004 року №565, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13.11.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що посвідчують тимчасову непрацездатність громадян», особам, які ОСОБА_8 були направлені на медико-соціальну експертизу, повне та всебічне медичне обстеження і лікування, які б підтверджували стійкий або необоротний характер захворювання, у медичних закладах фактично не проводилось.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та підтверджується доказами безпосередньо дослідженими як у суді першої так і другої інстанції.

А саме, даними про те, що особи, відносно яких ОСОБА_95 направлені медичні дані на МСЕК, фактично у відповідних лікувальних та діагностичних закладах лікування та обстеження не проходили, що підтверджується показаннями лікарів ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , які в суді першої інстанції заперечували факт лікування та обстеження зазначених осіб, довідками відповідних закладів про те, що дійсно ці особи лікування та обстеження у зазначених закладах не проходили(Т.5 а.с.195, Т.6 а.с.131, 339, Т.7 а.с.59, Т.8 а.с.25, 134, 264, Т.9 а.с.37, 152, 270, Т.10 а.с. 19,42, 221, Т.11 а.с.59, 236, Т.12 а.с.17, 138, 315, Т.13 а.с.37, 202, 307, Т.14 а.с.26, 320, Т.15 а.с.72, 262, Т.16 а.с.40, 181, Т.17 а.с.45, 186, Т.18 а.с.53, 197, 305, Т.19 а.с.53, 197, Т.20 а.с.48, Т.21 а.с.189, Т.22 а.с.60, 203, Т.23 а.с.40, 173, 199, Т.24 а.с.45, 242, Т.25 а.с.45, 184, 305, Т.26 а.с.200, Т.27 а.с.55, 168, 313, Т.28 а.с.37, 167, 172, Т.29 а.с.63, 344, Т.30 а.с.18, 177, 317); а також висновками техніко-криміналістичних експертиз про те, що відбитки штампу обласної лікарні Миколаївської державної адміністрації та відбиток печатки з ідентифікаційним номером Миколаївської обласної лікарні на оригіналах виписок кардіологічного центру Миколаївської обласної лікарні з історій хвороб на ім`я вищезазначених осіб за вказаний період лікування, відбиток печатки лікаря Миколаївської міської лікарні №3 ОСОБА_104 , підпис від його імені та підпис від імені ОСОБА_108 в зазначеному бланку виписного епікризу на ім`я ОСОБА_59 нанесено за допомогою кольорової копіювально-множильної техніки, струменевим способом друку (Т.4 а.с.84, Т.5 а.с.131, 260, Т.6 а.с.212, 421, Т.7 а.с.153, Т.8 а.с.101, 215, 365, Т.9 а.с.122, 225, 356, Т.10 а.с.130, 313, Т.11 а.с.170, 321, Т.12 а.с.90, 226, Т.13 а.с.122,385, Т.14 а.с.91, 427, Т.15 а.с.167, 342, Т.16 а.с.17, 254, Т.17 а.с.119, 274, Т.18 а.с.117, 227, 356, Т.19 а.с.127, Т.20 а.с.130, Т.21 а.с.275, Т.22 а.с.149, 275, Т.23 а.с.141, 274, Т.24 а.с.129, 142, 330, Т.25 а.с.120, 259, 376, Т.26 а.с.308, Т.27 а.с.131, 240, 403, Т.28 а.с.118, 255, Т.29 а.с.171, 411, Т.30 а.с.84, 255, 386);

Про те, що ОСОБА_8 було достеменно відомо, що направлені на медико-соціальну експертизу особи, повне та всебічне медичне обстеження і лікування, які б підтверджували стійкий або необоротний характер захворювання, у медичних закладах фактично не проводилось свідчить той факт, що вона просила медсестер поліклініки здійснювати записи від імені лікарів про проходження відповідного обстеження та лікування.

Про таке підтверджують свідки (медсестри Снігурівської ЦРЛ) ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а саме, що, на прохання ОСОБА_8 вони здійснювали записи від імені лікарів-членів комісії про результати обстеження у направленнях на МСЕК, а також від імені лікарів заповнювали бланки виписок з медичних карт про проходження стаціонарного лікування хворими та обстежень як у кардіологічному відділенні Снігурівської ЦРЛ так і у інших медичних закладах, зокрема у Кардіологічному центрі Миколаївської міської лікарні №3. Текст записували або зі слів ОСОБА_95 , або з аркуша паперу, який вона надавала, або з амбулаторної карти, яку ОСОБА_95 надавала у відкритому виді з необхідним текстом. При цьому зазначені медсестри не були закріпленими за відповідними лікарями, а виконували інші функції, зокрема сестри-господарки. Та з їх показань свідчить, що такі дії вони вчиняли за вказівкою ОСОБА_8 лише з тих підстав, що були її підлеглими та зобов`язані були виконувати її завдання та не перевіряли відповідність внесеної ними інформації до офіційних документів дійсності.

Засуджена ОСОБА_9 теж підтвердила, що на прохання ОСОБА_8 здійснювала в направленнях на МСЕК завідомо неправдиві записи від імені лікаря-кардіолога ОСОБА_83 , а також складала виписки з медичних карт стаціонарного хворого, до яких вносила завідомо неправдиві відомості про лікування хворих у кардіологічному відділенні Снігурівської ЦРЛ, підписувала від імені лікаря ОСОБА_83 та здійснювала відбитки печаток лікаря.

Такі показання свідків, засудженої ОСОБА_94 узгоджуються з висновками почеркознавчих експертиз, якими встановлено виконання ними відповідно у виписках з медичних карт стаціонарних хворих та направленнях на МСЕК рукописних записів. (т.4 а.с.36-39,70-73, т.6 а.с.161-166, 356-363, 404-407, т.5 а.с. 72-78, 116-119, т.17, а.с.60-66, а.с.104-117, ч.8, а.с.338-342, 287-294, 338-342, т.10 а.с.67-74,114-119, т.10 а.с. 242-248, 269-271, 295-298, т.12 а.с.164-170, 199-203,т.25 а.с.207-214, 244-247,т.14 а.с.78-81, т.13 а.с. 66-72, 97-100,т.8 40-47, а.с. 73-76, 154-157,187-190, т.30 а.с.70-73, 336-339, 368-371, т.9 а.с.169-174, 64-71, т.29 а.с.365-368, 397-400, т.12 а.с.76-79, т.27 а.с.180-183,222-235, т.13 а.с.327-330,358-361, т.18 а.с.167-170,201-204, т.23 а.с.21-215,247-250,т.25 а.с.362-365,т.28 а.с.190-193,226-229,т.16 а.с.68-76, 102-105, т.24 а.с. 267-274, 302-307,т.20 а.с.62-66,102-106, 117-120, т.25 а.с.70-76, 100-105, т.26 а.с. 244-251, 277-282, т.9 а.с.296-302, т.22 а.с.231-237, 258-261, т.22 а.с. 231-237, т.24 а.с.98-101, 61-67, т.17 а.с. 205-209,т.18 а.с.57-63, 101ё-104).

З показань свідків членів комісії МСЕК ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , свідчить, що ці медичні документи надані на комісію Снігурівською ЦРЛ у сукупності із оглядом хворої особи стали підставою для встановлення цим особам інвалідності, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами огляду МСЕК та довідками до цих актів. ( т.4 а.с 11-14, 105, 280-,285, 286-289, 31-34,286-289, т. 5 а.с. 31-34, 140, 158,169-172, 206, 282, 339-342, 436-438, 440, т.6 а.с.122-123, 139, 314-317, 344, 431, т.7 а.с. 15-18, 29-32, 47-50, 166-168, 302-305, т.8 а.с.13-16, 30, 122-125, 139, 25, 238-241, 252-255, 272, 375, т.9 а.с.11-14, 51, 160, 234, 235, 366, т.10 а.с. 16-19, 36-39, 53, 152, 187, 228, 323, т.11 а.с. 13-16, 43-46, 64, 193, 211-216, 331-332, т.12 а.с. 13-16, 32, 34, 100, 128-131, 240-241, 260-263, 394-395, т.13 а.с. 11-14, 135-136, 163-166, 193-196, 281-283, 299-302, 397, т.14 а.с. 12-15, 30, 164-167, 247, 248, 249, 250, 251, 252-255, 311-314, 439, 440, 441, 442, 443-446, т.15 а.с. 13-16, 189, 190, 191, 192, 193-195, 241-244, 353, 254, 356, 358-360, т.16 а.с. 14-17, 127, 128, 129-130, 146-149, 278, 279. 280, 281, 282-284, 296-299, 354-355, 141, 142, 143-144, 158-161, 299, 300, 301, 302-303, т. 18 а.с. 14-17, 126, 127, 128-129, 238, 239, 240, 253-256, 367, 368, 369, 370, 371-374, т.19 а.с. 16-17, 43-46, 136, 137, 138, 139, 140-142, 157-160, 284, 285, 286, 287-289, т.20 а.с. 141, 142, 143-144, 296, 297, 298, 299-301, т.21 а.с. 12-15, 124-127, 128-130, , 145-148, 299-301, 302-304, т.22 а.с. 48-51, 160-162, 163-165, 285-287, 288-289, т. 23 а.с. 35-38, 151, 153-154, 155-156, 169-172, 284, 285, т. 24. а.с. 29-32, 152-154, 155-156, 222-225, 342-343, 345-346, т.25. а.с. 14-17, 28-31, 142-143, 144-145, 158-161, 282-283, 284-286, 297- 300, 399-403, т.26 а.с. 141-145, 146-149, 174, 177, 190-193, 319-323, т. 27 а.с. 46-49, 141-143, 157-160, 262-263, 264, 302-305, 413-416, 417-419, т. 28 а.с. 27-30, 140-141, 142-144, 159-162, 265, 266, 54-57, 82, 84-86, 180, 336-339433-434, 435, т.30 а.с. 10-13, 106-107, 108, 168-171, 267-270, 271-273, 308-311, 409-411, 412-413).

Докази за кожним епізодом обвинувачення відповідно ретельно досліджені судом та викладені у вироку з достатньою повнотою. Дано аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, засуджених, висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Зокрема, суд вірно виключив із обсягу обвинувачення ОСОБА_95 наступні інкриміновані органом досудового розслідування дії:

умовляння невстановлених у ході досудового слідства осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, робити записи в направленнях на МСЕК про те, що особи, відносно яких складалися ці направлення, обстежені лікарями Снігурівської ЦРЛ ;

підроблення підписів від імені заступника головного лікаря ОСОБА_88 , яка є головою ЛКК у графі «голова лікарсько-консультативної комісії» у направленнях на МСЕК ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_112 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_51 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_113 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_66 , ОСОБА_81 у графі «голова лікарсько-консультативної комісії».

складання завідомо неправдивих офіційних медичних документів-виписок з історії хвороби на ім`я ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_44 , ОСОБА_46 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_113 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_114 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_66 , ОСОБА_81 за період лікування у кардіологічному центрі Миколаївської обласної лікарні, в яких підробила підписи від імені лікарів Миколаївського обласного кардіологічного центру ОСОБА_115 та ОСОБА_102 , та підробила відбитки штампу і печатки Миколаївської обласної лікарні, а також виписку з історії хвороби на ім`я ОСОБА_59 за період лікування з 03.12. по 12.12.2008 року в урологічному відділенні Миколаївської міської лікарні №3, в яких підробила підписи від імені лікарів ОСОБА_104 та ОСОБА_105 та відбитки печатки лікаря ОСОБА_104

виготовлення на комп`ютері бланки ехокардіографій Миколаївської обласної лікарні, консультативних висновків та велоергометрій кардіологічного центру, звіт про проведення холтеровського моніторингу ЕКГ Миколаївської обласної лікарні, бланки ехокардіографій Миколаївського медичного центру лікаря ОСОБА_86 , бланки велоергометрії Миколаївського приватного підприємства «Кардіологічна клініка», бланки ультразвукового сканування органів черевної порожнини Миколаївської обласної лікарні, Миколаївського обласного онкологічного диспансеру та Снігурівської ЦРЛ, до яких як самостійно, так і умовляючи медичних працівників Снігурівської ЦРЛ та інших невстановлених осіб, вносила завідомо неправдиві відомості про обстеження осіб у цих медичних закладах у певний час, затим, як самостійно, так і за допомогою інших осіб підробляла підписи та відбитки особистих печаток лікарів, печатки та штампи зазначених медичних закладів;

виготовлення на комп`ютері бланків офіційних медичних документів, підробляла відбитки печаток та штампів медичних закладів, а також відбити печаток, належність яких не встановлено, а також відбитки печаток лікарів медичних закладів;
умовляння невстановленої в ході досудового слідства особи заповнити бланки офіційних медичних документів виписок з медичних карт стаціонарного хворого Снігурівської ЦРЛ ОСОБА_28 та ОСОБА_37 .

Дане обвинувачення ОСОБА_95 не визнала, а інших беззаперечних доказів її винуватості у вчиненні зазначених дій не здобуто.

Доводи прокурора про заінтересованість лише ОСОБА_95 у вчиненні зазначених дій є не обґрунтованими, оскільки такий висновок із пред`явленого ОСОБА_95 обвинувачення не випливає.

Отже, зазначені вище та інші досліджені у суді докази у своїй сукупності свідчать про наявність у діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, тобто службового підроблення, яке виразилось у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а у діях ОСОБА_9 ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України, тобто пособництва у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду про відсутність у діях засуджених такої кваліфікуючої ознаки службового підроблення як спричинення тяжких наслідків, а також про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та відповідно в діях ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.364 КК України виходячи з наступного.

Відповідно Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 березня 2013 року, прийнятої з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень ст.366 КК України, характерними особливостями основного складу злочину,

передбаченого частиною першою статті 366 КК, є те, що склад цього злочину

формальний, тобто злочин визнається закінченим із моменту вчинення

зазначених у диспозиції чотирьох видів дій: а) складання службовою особою

завідомо неправдивих офіційних документів; б) видача службовою особою

завідомо неправдивих офіційних документів; в) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; г) інше підроблення службовою особою офіційних документів. Мотив і мета не є обов`язковими ознаками цього складу злочину. Особливістю цього діяння є й те, що норма закону (стаття 366 КК) не передбачає кримінальної відповідальності за наступне використання підроблених офіційних документів.

Частиною другою статті 366 КК передбачена кримінальна відповідальність за вчинення зазначених видів службового підроблення, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, визначення яких дається у примітці до статті 364 КК, - матеріальні збитки, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян. Кримінальна відповідальність за цей злочин настає у разі, коли службове підроблення призвело до спричинення реальної майнової шкоди і ця шкода перебуває у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку (зв`язку взаємозалежності) саме із службовим підробленням.

Шкода охоронюваним законом інтересам заподіюється, як правило, не самим по собі підробленням офіційних документів, а внаслідок використання їх. Використання підроблених офіційних документів, як зазначено вище, не є конструктивною ознакою службового підроблення, тому визначення (встановлення) причинного зв`язку між службовим підробленням та тяжкими наслідками залежить від того, ким саме - іншою особою чи самим підробником, в якому значенні, з якою метою використовуються ці документи. Якщо підроблені офіційні документи використовує особа, що їх підробила, як засіб (спосіб, умови) скоєння іншого злочину, у часі підробила їх раніше, усвідомлює, як правило, що підроблення документів є етапом (частиною) злочинної поведінки чи необхідною дією для скоєння іншого посягання, внаслідок чого буде досягнуто кінцевої мети всієї злочинної поведінки, то таке службове підроблення не може (не повинно) кваліфікуватись як таке, що спричинило тяжкі наслідки.

Інша кримінально правова-оцінка цього діяння за описаних умов суперечитиме принципам законності, точності, об`єктивності, повноти та неприпустимості подвійного ставлення за провину скоєння одних і тих самих дій чи наслідків, оскільки призведе до інкримінування особі суспільно небезпечних наслідків, спричинення яких не охоплювалися її умислом і які у процесі цілеспрямованої злочинної поведінки об`єктивно не могли настати.
Дана постанова Верховного Суду України згідно положень ст.400-25 КПК України (1960р.) є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму закону, та для всіх судів України,

Відповідно вимог ст. 275 КПК України, розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Так, із змісту пред`явленого Волошиній та Дорожко обвинувачення вбачається, що зловживання службовим становищем та службове підроблення інкриміновані засудженим за правилами ідеальної сукупності, тобто без зазначення злочинних дій окремо за кожний злочин, без конкретизації в чому полягало зловживання службовим становищем та які наслідки це зловживання потягло. Така кваліфікація дій засуджених у ході судового розгляду не змінювалась.

Із змісту інкримінованих злочинних дій ОСОБА_95 вбачається, що зловживання службовим становищем слугувало способом вчинення службового підроблення, охоплювалось єдиним умислом та його об`єктивна сторона закінчилась складанням завідомо неправдивих документів.

Тому, інкриміновані засудженими за ч.2 ст.364 КК України негативні наслідки вчиненого охоплюються кваліфікацією дій за ст.366 КК України.
Таким чином, виходячи з вимог кримінально-процесуального закону щодо меж судового розгляду, висновок суду про відсутність у діях Волошиної ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України є вірним, оскільки, такі дії стороною обвинувачення взагалі не визначено та окремо правова оцінка їм не надана.

Разом з тим, у суді встановлено, що підставою для отримання особами пенсії по інвалідності стало не саме по собі підроблення медичних документів, а рішення МСЕК, винесене з урахуванням підроблених медичних документів, тобто внаслідок їх використання. Проте, використання підроблених офіційних документів не є конструктивною ознакою службового підроблення та таке засудженій не інкримінується.
Таким чином, доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне виправдання засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.364 та ч.5 ст.27 ч.2 ст.364 КК України відповідно, виключення із обвинувачення за ст.366 КК України кваліфікуючої ознаки спричинення тяжких наслідків та наявність підстав для задоволення позову прокурора в інтересах управління ПФУ в Снігурівському районі у цьому кримінальному провадженні є неспроможними.

З урахуванням наведеного доводи прокурора про корисливий мотив дій Волошиної та Дорожко, що є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст.364 КК України колегією до уваги не приймаються.

Не обґрунтованими також колегія суддів вважає доводи прокурора про безпідставне виключення судом із обвинувачення складання засудженими документів про проходження лікування та обстеження у діагностичних центрах Миколаєва (бланки ехокардіографій кардіоцентру, звіт про проведення холтеровського моніторингу ЕКГ Миколаївської обласної лікарні, бланки ехокардіографій Миколаївського медичного центру лікаря ОСОБА_86 , бланки велоергометрії «Кардіологічної клініки», бланки ультразвукового сканування черевної порожнини Миколаївської обласної лікарні, Миколаївського обласного онкологічного диспансеру та ІНФОРМАЦІЯ_3 , з підстав не визнання їх офіційними, оскільки зазначені документи самі по собі не мають правового значення, тому не можуть вважатися офіційними.

Судом першої інстанції повно та детально дана оцінка доводам захисника ОСОБА_7 та засудженої ОСОБА_8 про відсутність у діях останньої складу злочину, істотного порушення кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи, зокрема й тим, на які є посилання у їх апеляціях.

Не відповідають дійсності доводи ОСОБА_8 , про те, що складені нею виписки з медичних карт хворого денного стаціонару та стаціонару на дому містять достовірну інформацію, оскільки, картка хворого денного стаціонару, стаціонару вдома (ф.003-2/о) не заповнювалась та у журналі обліку перебування хворого в денному стаціонарі та стаціонарі вдома(ф.001-3/0), реєстрація яких лікарем відповідно до Положення про денний стаціонар та стаціонар вдома Снігурівської ЦРЛ, затвердженого наказом №5-Л від 10.01.2005р. є обов`язковою.(т.36 а.с.230-231) не здійснювалась. Зазначені медичні облікові документи ОСОБА_8 не складалися, картка хворого денного стаціонару, стаціонару на дому не передавалася в кабінет обліку і медичної статистики поліклінічного закладу, як це було передбачено формою № 003-2/о, затвердженої наказом МОЗ України 27.12.99 року, що свідчить про те, що особи в умовах стаціонару на дому не лікувалися, а тому складені ОСОБА_8 виписки, які зроблені з неіснуючих медичних карт є завідомо неправдивими.

З урахуванням цих та наведених вище доказів у справі на спростування фактів проходження лікування особами в умовах стаціонару, а також відсутність вказівки у виписках з медичних карт на амбулаторний порядок проходження лікування, неможливість дослідити амбулаторні карти хворих, істотного значення для правильного висновку суду не має.

Безпідставними є твердження засудженої ОСОБА_8 про те, що виписки з медичних карт стаціонарного хворого та направлення не МСЕК не є офіційними документами. Такі твердження суперечать вимогам Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 22.02.1992 року №83, Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1317, наказу Міністерства охорони здоров`я України №183 від 07.04.2004 року «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» із змінами і доповненнями внесеними наказом МОЗ України від 23.11.2004 року №565, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13.11.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що посвідчують тимчасову непрацездатність громадян», а також поясненням свідків ОСОБА_116 , ОСОБА_109 та ОСОБА_110 , що саме ці документи у сукупності із обстеженням хворого на засіданні комісії підтверджують факт стійкості та тривалості функціональних порушень організму, що є підставою для встановлення групи інвалідності і в подальшому - виплати відповідної пенсії.

Таким чином, складені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 документи - виписки з медичних карт стаціонарного хворого та направлення на МСЕК, складаються та видаються службовими особами від імені установи, посвідчують певні факти і події, що мають правове значення, складаються за певною формою та містять необхідні реквізити, тому є офіційними документами

Судом першої інстанції належним чином обґрунтовано безпідставність доводів засудженої про не компетентність експерта ОСОБА_117 , який проводив у справі почеркознавчі експертизи. Повноваження експерта перевірено належним чином та сумнівів у його компетентності немає.

Доводи апелянтів про порушення кримінально-процесуального закону при порушенні кримінальної справи, а також у ході досудового розслідування та судового розгляду, особисту зацікавленість керівництва Снігурівської ЦРЛ(у тому числі надання головним лікарем Снігурівської ЦРЛ недостовірної інформації щодо проходження курсу лікування хворими) чи працівників органу досудового розслідування в результатах розгляду даної справи колегія суддів не вбачає.

Посилання засудженої ОСОБА_8 на те, що лікарі не можуть пам`ятати коли та кого вони обстежували й за відсутності амбулаторних карт цього встановити не можливо, спростовується показами цих же лікарів ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 про те, що зазначених осіб вони не обстежували і записи в направленнях на МСЕК не виконували, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_121 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_122 , ОСОБА_99 , ОСОБА_123 , ОСОБА_14 про те, що записи від імені лікарів вони виконували на прохання ОСОБА_8 . Всі зазначені свідки в судовому засіданні підтримали показання, дані ними в ході досудового слідства, в тому числі й ОСОБА_119 , яка разом з тим пояснювала, що за наявності амбулаторної карти могла б точніше сказати чи обстежувала вона зазначених осіб. Сумнівів показання зазначених свідків не викликають, а тому твердження ОСОБА_8 в цій частині безпідставні.

Вимоги кримінально-процесуального закону(1960р.) в стадії порушення кримінальної справи за фактом службового підроблення та відносно осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також у ході досудового та судового слідства не порушено.

Посилання в апеляціях захисника Сологуба та засудженої Волошиної на незаконність складу суду позбавлені підстав. Більш того, у ході судового розгляду апелянти відводу головуючому судді не заявляли.

Протокол судового засідання оформлено відповідно вимог ст.87,87-1 КПК України (1960р.).

Тому, посилання в апеляції прокурора на відсутність файлового запису судових засідань від 7,12 та 17 грудня 2013р. не може розцінюватись як істотне порушення кримінально-процесуального закону, яке є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки, кримінальна справа розглядалась у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом 1960р., згідно з яким відповідно ст.87 основним засобом фіксації перебігу судового розгляду справи є протокол судового засідання. У даній кримінальній справі письмових зауважень на протокол судового засідання не надходило.

Посилання прокурора на порушення вимог ст.341 КПК України(1960р.) під час проголошення вироку не стосується положень закону у сенсі ст.370 КПК України(1960р.).

Покарання засудженим призначено у відповідності з вимогами ст.65-67 КК України, зокрема з урахуванням даних про особи засуджених, їх сімейний стан, позитивні характеристики, обставин вчиненого злочину та інших даних які пливають на міру покарання.

Питання судових витрат вирішено судом у відповідності до вимог ст.93 КПК України (1960р.) Підстави для скасування рішення суду в цій частині, про що просить засуджена ОСОБА_8 , відсутні.

Таким чином, підстав для скасування вироку, з мотивів, зазначених у апеляційних скаргах прокурора, засудженої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Проте, як вбачається із обвинувачення, визнаного судом доведеним, останнє злочинне діяння, інкриміноване ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинене у листопаді 2010 р.

Отже, після вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло понад три роки, тобто відповідно вимог ст.49 КК України закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Вказана обставина, згідно положень ст.7-1 КПК України (1960р.) може бути підставою для закриття кримінальної справи, якщо обвинувачений, підсудний проти цього не заперечує.

У апеляційному суді засуджена ОСОБА_9 не заперечувала проти закриття справи з підстав закінчення строків давності.

Тому, вона підлягає звільненню від кримінальної відповідальності відповідно вимог ст. 11-1 КПК України (1960р.), ст. 49 КК України із закриттям провадження у справі.

Засуджена ОСОБА_8 заперечувала проти закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Проте, відповідно до п.5 ст.74 ст. КК України, особа звільняється від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом трьох років у разі засудження до покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного судом покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст.365, 366, 376 КПК України(1960р.), колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 , засудженої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України скасувати.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.366 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Справу в цій частині провадженням закрити.

Цей же вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.366 КК України змінити.

На підставі п.5ст.74 КК України від призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 1 рік, звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вище зазначений вирок у відношенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Головуюча

Судді: