АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1068/14-к Номер провадження 11-кп/786/166/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за апеляційними скаргами із внесеними змінами прокурора прокуратури Полтавської області, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Батьки Зіньківського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше несудимий-

засуджений за ч.2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 3075 грн.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 31 березня 2014 року близько 2 години ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спричинило її смерть за наступних обставин.

В ніч з 30 на 31 березня 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проживаючи в АДРЕСА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вживали алкогольні напої, після чого мали статевий акт. Близько 2-ї години 31.03.2014 року ОСОБА_9 діючи умисно, а саме маючи на меті реалізувати свої сексуальні фантазії, з мотивів помилкового уявлення про отримання таким чином сексуального задоволення партнерки, протягом кількох хвилин декілька разів із застосуванням значної сили вводив до статевого органу ОСОБА_10 дерев`яну палицю довжиною 50см, діаметром 12,2см, на глибину близько 15-20см., в результаті чого ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді: масивної гематоми в області зовнішніх статевих органів, зокрема в області лівої великої статевої губи, розрив м`яких тканин піхви, вульви, діафрагми малого тазу з пошкодженням кровоносних судин, які являються тяжкими тілесними ушкодженнями, що мали прижиттєвий характер та утворилися незадовго до настання смерті потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляції обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що його дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ст.136 КК України.

В апеляції захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як судом порушені норми матеріального та процесуального права, вирок постановлений на підставі неналежних доказів, порушено право на захист; докази здобуті із застосуванням до особи жорсткого, нелюдського поводження і такого, що принижує її гідність; не враховані фактичні обставини справи, дана неналежна правова оцінка діям обвинуваченого та порушена презумпція невинуватості. Так, захисник просить дослідити докази, яким суд не дав належної правової оцінка, зокрема, висновок судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз за фактом смерті ОСОБА_11 та висновок судово-психологічної експертизи № 749, а також протокол обшуку і протокол про визнання речовими доказами від 31.03.2014р. Просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_9 ..

Прокурор прокуратури Полтавської області в апеляційній скарзі вказує, що вирок є незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд застосував до ОСОБА_9 занадто м`яке покарання, яке не відповідає особі винного, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та не достатнє для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Просить скасувати вирок та ухвалити новий, за яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

Інші учасники процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, доводи апелянтів обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які подані апеляції підтримали з підстав, у них наведених, а проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який апеляцію підтримав і вважає призначене ОСОБА_9 покарання м`яким, у зв`язку з чим просив постановити новий вирок, посиливши покарання до 9 років позбавлення волі, міркування потерпілого, який підтримав думку прокурора, колегія суддів, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляцій, вважає що всі апеляції не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що причинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України підтверджені сукупністю доказів, зібраних у справі, правильно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в ході судового розгляду не заперечував, що дійсно 30.03.2014 року разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 вони святкували його день народження та вживали спиртні напої, після чого між ними відбувся статевий акт. Інших осіб, які б могли спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_10 у будинку не було, однак від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла до приїзду швидкої медичної допомоги та працівників міліції.

Твердження ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_10 сама заподіяла собі тілесні ушкодження, оскільки залишившись незадоволеною статевим актом спочатку попросила принести їй дерев`яну палицю та глиняний виріб у виді статевого органу, а потім щось робила з цими предметами, лежачи на дивані, колегія суддів оцінює критично та вважає способом захисту обвинуваченого.

Ці його доводи про самоспричинення тілесних ушкоджень потерпілою спростовуються як висновками судово-медичних експертиз, так і детальними показаннями експертів в суді на їх підтримання, а також протоколом слідчого експерименту та обшуку домоволодіння.

Зокрема, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №180 від 28.11.2014 року (а.с.195-208 т.2) на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження:

а) розрив м`яких тканин та слизової оболонки переддвір`я піхви, малої статевої губи зліва, піхви, діафрагми малого тазу з пошкодженням кровоносних судин та внутрішньою кровотечею (в черевній порожнині до 800мл рідкої крові та згортків), масивною заочеревинною гематомою, гематомою в ділянці лівої великої статевої губи, які утворилися внаслідок дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути і керамічний виріб у вигляді чоловічого статевого органу і дерев`яна палиця типу качалки чи інші предмети з подібними характеристиками, і відносно живої особи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя;

б) синці м`яких тканин по передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, осадження шкіри правого колінного суглобу, які утворилися від взаємодії з тупим предметом і відносно живої особи відносяться до легких тілесних ушкоджень;

в) синець та осадження шкіри в ділянці нижньої повіки лівого ока утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею і по відношенню до живої особи оцінюються як легкі тілесні ушкодження.

Смерть ОСОБА_10 настала від масивної крововтрати внаслідок травми зовнішніх та внутрішніх статевих органів з розривом піхви, діафрагми малого тазу з пошкодженням кровоносних судин.

В крові ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 4,0%, що стосовно живої особи відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.

Анатомічне розміщення, морфологічні особливості, характер тілесних ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів дозволяють виключити можливість їх утворення при самоспричиненні (а.с.195-208 т.2).

В ході апеляційного розгляду судово-медичний експерт ОСОБА_12 висновок комісійної судово-медичної експертизи підтримала і пояснила, що заподіяння потерпілою ОСОБА_10 шляхом самоспричинення тяжких травм зовнішніх та внутрішніх статевих органів повністю виключається виходячи із характеру цих травм та їх тяжкості, оскільки заподіяні вони були зі значною силою, а травмуючий предмет був вставлений на таку глибину, що спричинив розрив малого тазу та магістральних кровоносних судин довжиною більше 15 см із проникненням у черевну порожнину потерпілої.

Крім цього, судово-медичний експерт ОСОБА_12 вказувала, що під час розтину трупу в порожнині малого тазу ОСОБА_10 , крім заочеревинної гематоми, було виявлено шматок тканини розміром приблизно 55х17см з пришитою біркою та металевими застібками у виді петель та гачків, що свідчить про неправдивість пояснень ОСОБА_9 , який очевидно після заподіяння тілесних ушкоджень намагався зупинити кровотечу у потерпілої.

Висновки комісійної судово-медичної експертизи в цілому узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №41 від 16.05.2014 року щодо характеру тілесних ушкоджень та причин смерті ОСОБА_10 (а.с.246-250 т.1).

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_13 висновки проведеної експертизи підтвердив повністю та наполягав, що потерпіла не могла самостійно заподіяти тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_7 31.03.2014 року близько 2 години ночі йому зателефонував ОСОБА_9 та став кричати, щоб він негайно до них приїхав. Зрозумівши, що сталося, щось страшне він поїхав до будинку, де проживала його дочка разом зі співмешканцем, і виявив свою дочку - ОСОБА_10 лежачою на підлозі без свідомості, а ОСОБА_9 на його запитання не зміг нічого пояснити.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що в ході судового розгляду доказів його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не здобуто колегія суддів вважає непереконливими.

Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 01.04.2014 року підозрюваний ОСОБА_9 в присутності слідчого, понятих, судово-медичного експерта, експерта криміналіста та свого захисника адвоката ОСОБА_8 детально показав на манекені яким чином він вводив до статевого органу ОСОБА_10 спочатку дерев`яну палицю «качалку», а потім глиняний виріб у виді чоловічого статевого органу. Виявивши, що у потерпілої після застосування вказаних предметів пішла кров він намагався її зупинити. З цією метою знайшов ганчірку, яку засунув до статевого органу потерпілої (а.с.221-230 т.1).

З висновку судово-медичного експерта №41-а від 19.05.2014 року убачається, що показання підозрюваного ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту не суперечать об`єктивним даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 (а.с.2-5 т.2).

Допитаний в суді свідок ОСОБА_14 підтвердив, що приймав участь у проведенні слідчого експерименту, де ОСОБА_9 добровільно показував, як застосовуючи дерев`яну палицю та глиняний предмет заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

З протоколу обшуку від 31.03.2014 року в домоволодінні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 убачається, що в присутності потерпілого ОСОБА_7 , слідчого, експерта криміналіста та понятих ОСОБА_9 добровільно видав 3 дерев`яні палиці та 2 глиняні вироби у формі чоловічого статевого органу, ліхтарик і фрагмент килимового покриття, які були вилучені з місця вчинення злочину та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с.203-216 т.1).

Відповідно до висновків експерта №146 від 07.05.2014 року (а.с. 11-16 т.2) та №145 від 07.05.2014 року ( а.с.18-22 т.2) на глиняному виробі та дерев`яній палиці виявлена кров людини, яка може походити від ОСОБА_10 .

Також, кров, яка може походити від потерпілої ОСОБА_10 виявлена на ліхтарику, вилученому в ході обшуку будинку ( висновок експерта №382 від 30.04.2014 року а.с.28 т.2), на фрагменті килимового покриття з підлоги в цьому ж будинку (висновок експерта №381 від 25.04.2014 року а.с.30-33 т.2) та фрагменті тканини, виявленому при розтині трупа ОСОБА_10 (висновок експерта №387 від 07.05.2014 року а.с.35-38 т.2).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України правильними і належним чином обґрунтованими.

Твердження в апеляції захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про недопустимість як доказів показань в якості підозрюваного ОСОБА_9 та понятих, які приймали участь в слідчих діях колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, судом у вироку до уваги взято протокол слідчого експерименту в тій частині, де ОСОБА_9 показав на манекені, які саме предмети були застосовані під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, і саме в цій частині результати слідчого експерименту не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо причин смерті ОСОБА_10 .

Оскільки під час судового розгляду ОСОБА_9 свої показання змінив і винним себе не визнавав, вказуючи, що потерпіла сама спричинила собі тілесні ушкодження, суд у вироку привів його свідчення, отримані безпосередньо під час судового засідання.

Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляції захисника про безпідставне посилання у вироку суду на показання понятих, оскільки ст.97 КПК України передбачає можливість визнання доказами показань з чужих слів.

За таких обставин колегія суддів не виявила істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду прийняти законне рішення у кримінальному провадженні.

Разом з тим, вказавши у мотивувальній частині вироку, що ОСОБА_9 під час спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 діяв умисно, тобто з прямим умислом, суд припустився помилки.

Так, у обвинувальному акті зазначено, що під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_9 діяв з непрямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо допускаючи їх настання.

При цьому як у обвинувальному акті, так і у вироку суду визначено, що ОСОБА_9 мав на меті реалізувати свої сексуальні фантазії з мотивів помилкового уявлення про отримання таким чином сексуального задоволення партнерки.

Оскільки, мотив і мета реалізації сексуальних фантазій партнерки обвинуваченим ОСОБА_10 не узгоджуються з поняттям наявності у нього бажання завдати тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни мотивувальної частини вироку суду на підставі ст.404 КПК України в ревізійному порядку, вказавши у вироку, що ОСОБА_9 діяв з непрямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, і хоча не бажаючи, але свідомо допускаючи їх настання, завдав тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_10 , що спричинило її смерть.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд виходив з вимог ст. 65 КК України, об`єктивно і повно врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який хоча і вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що правильно визнано судом обставиною, яка обтяжує його покарання, проте позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, тому правильно визначив покарання у виді позбавлення волі, яке є достатнім та справедливим.

Твердження в апеляції прокурора про м`якість призначеного покарання колегія суддів вважає непереконливими і безпідставними.

Так, обґрунтовуючи свою позицію про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного прокурор у апеляції послався на висновки судово - психологічної експертизи №180 від 28.11.2014 року та судової психолого-психіатричної експертизи №227 від 25.04.2014 року, вказавши при цьому, що ОСОБА_9 виявляє низьку вразливість та емоційну нестійкість, а також несформовані навички самоконтролю, слідує ситуативним потребам і бажанням у поведінці, має слабку здатність до планування власної діяльності та прогнозування її наслідків.

Колегія суддів приходить до висновку, що індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_9 , на які посилається прокурор у апеляційній скарзі є об`єктивними характеристиками його психічного стану і не можуть враховуватись при визначенні розміру покарання як такі, що його посилюють.

З огляду наведеного апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора слід залишити без задоволення, змінивши вирок в частині визначення умислу ОСОБА_9 як прямого.

В іншій частині вирок суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги із внесеними змінами прокурора прокуратури Полтавської області, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Вважати, що ОСОБА_9 діяв з непрямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо допускаючи їх настання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у 3-х місячний строк з моменту проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою у цей же строк з часу вручення її копії.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4