ухвала іменем україни 17 червня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні в м. Києві касаційні скарги першого заступника прокурора Донецької області та прокурора, який брав участь у провадженні суду апеляційної інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 жовтня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, який зареєстрований у цьому місті на АДРЕСА_1, а фактично мешкає на АДРЕСА_2, раніше неодноразово судимого, останнього разу 27 червня 2012 року цим же судом за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, 72 КК України на 3 роки позбавлення волі, якого ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 02 червня 2014 року було звільнено від покарання внаслідок акта амністії,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов'язки згідно з пунктами 2,3,4 ст. 76 КК України.

Цим вироком ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 29 липня 2014 року приблизно о 06.50 год., перебуваючи на бульварі Шевченка у м. Маріуполі в районі магазину «Політ», розташованому в Жовтневому районі цього міста на вул. Купріна, 77, діючи повторно, відкрито шляхом ривка зірвав із шиї потерпілої ОСОБА_2 золотий ланцюжок вартістю 3 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року з вироку виключено обтяжуючу покарання обставину «рецидив злочину», а у іншій частині вирок залишено без змін.

У касаційних скаргах прокурор, який брав участь в апеляційному провадженні і заступник прокурора Донецької області порушують питання про скасування відповідно: ухвали апеляційного суду та вироку і ухвалу апеляційного суду, посилаючись на те, що судом першої інстанції без належного обґрунтування залишено доводи прокурора щодо м'якості призначеного ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України і що апеляційний суд, залишивши вирок суду без зміни, при перевірці провадження у порушення вимог ст. 419 КПК України своє рішення не мотивував.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який просив скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга заступника прокурора підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга прокурора, який брав участь в суді апеляційної інстанції, підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у відкритому заволодінні майном потерпілої ОСОБА_2 за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ці обставини та кримінально-правова оцінка в касаційних скаргах не оскаржуються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу.

Як видно зі змісту касаційних скарг прокурорів, заперечуючи правильність звільнення судом ОСОБА_1 із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, вони звертають увагу на доводи, які, на їх думку, це підтверджують. Зокрема, зазначають, що суд свої висновки з цього приводу взагалі не мотивував. Вказують що, надавши перевагу даним про особу засудженого, суд не взяв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, наявність непогашеної судимості за попереднім вироком суду тощо.

Аналогічні доводи містились і у апеляції прокурора на вирок суду щодо ОСОБА_1, який просив цей вирок в частині призначеного останньому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати і постановити новий, яким призначити засудженому покарання за цим законом у виді реального позбавлення волі.

Відповідно до ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необгрунтованою.

Ці вимоги закону апеляційним судом не дотримано.

Висновок суду апеляційної інстанції, який погодився з висновками суду першої інстанції, про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання, на думку колегії суддів, є таким, що суперечить загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України.

Так, суд першої інстанції фактично не врахував, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, і ОСОБА_1 вчинив його через незначний проміжок часу після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду на підставі акта амністії, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини. Беручи до уваги позицію потерпілої, апеляційний суд зазначив, що вона не має до засудженого матеріальних претензій і не наполягала на його суворому покаранні, витлумачив її на користь засудженого, хоча вона не є конкретною.

Ці обставини не знайшли свого належного спростування в ухвалі апеляційного суду.

Виходячи з того, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого зазначені недоліки необхідно усунути.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати згадані недоліки і за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_1 та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду щодо виду та розміру покарання, призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м'яким.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в суді апеляційної інстанції, задовольнити, а заступника прокурора Донецької області задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5