Справа
№ 11 - 478
2007 року Головуючий
у 1-й інстанції Андрущенко С.А.
ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач: Давиденко Е.В.
УХВАЛА

Іменем
України

2007 року травня місяця 16 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Давиденка
Е.В.,

суддів Слєпухи
О.Є., Лісіченко Л.М.

з участю прокурора Адамець
A.M.

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією
засудженогоОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 08 лютого
2007 року.

Цим вироком: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець м. Полтава,
громадянин України, не одружений, освіта середня, не працюючий, проживаючий в
АДРЕСА_1, раніше судимий:

18.04.2002 року Машівським районним судом за ст. 185 ч.3 КК України до 3
років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування
покарання з випробуванням 2 роки;

- 29.07.2002 року Карлівським районним судом за ст.ст. 185 ч. 3, 190 ч. 3,
69, 70. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

14.12.2005 року Машівським районним судом за ст. 185 ч.3 КК України до 3
років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування
покарання з випробуванням 2 роки, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину
покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від
14.12.2005 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців
позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку,ОСОБА_1. визнаний винним та засуджений за те, що 12 липня
2006 року біля 14 год. в під'їзді №2 будинку 17 по вул. Б.
Хмельницького в м. Полтаві повторно відкрито викрав у громадянина
ОСОБА_2мобільний телефон "Нокіа-6030", спричинивши йому матеріальну
шкоду в розмірі 522 грн.

В апеляції засудженийОСОБА_1. стверджує, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки в основу вироку покладені пояснення
потерпілого, а його показання необгрунтовано відкинуті, також як досудове, так
і на

2

судове
слідство проведено неповно і
однобічно, оскільки свідки події не
були допитані, а тому просить скасувати вирок суду.

Заслухавши доповідача, засудженогоОСОБА_1 на підтримку поданої апеляції, та
в останньому слові, який просив вирок суду скасувати через неповноту та
однобічність судового слідства, думку прокурора Адамець A.M. про безпідставність поданої апеляції і про залишення вироку суду без змін, перевіривши
доводи апеляції та матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що
апеляція засудженого не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винуватостіОСОБА_1 у вчиненні
відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_2за ознакою повторності,
обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку
доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний як в ході досудового так і судового слідства, потерпілий
ОСОБА_2стабільно стверджував, що в під'зді будинку він дістав мобільний
телефон, щоб відповісти на запитанняОСОБА_1, але засуджений вихватив телефон та
втік, незважаючи на крики потерпілого про повернення телефону та спроби
наздогнати засудженого (а.с. 6, 23-24, 140-141).

Об'єктивно свідчення потерпілого ОСОБА_2підтверджуються протоколом
обшукуОСОБА_1 від 12.07.2006 року, яким підтверджується вилучення у нього
мобільного телефону "Нокіа-6030" чорного кольору № 73667
(а.с. 15), протоколом пред'явлення предметів для впізнання від 28.07.2006 року
та протоколом пред'явлення фотознімків особи для впізнання від 10.08.2006 року,
згідно яких потерпілий впізнав свій мобільний телефон та особу, яка вчинила
відкрите викрадення його майна (а.с. 31, 33).

Крім того, самОСОБА_1. під час досудового слідства зізнавався в тому, що з
корисливою метою вихватив мобільний телефон ОСОБА_2і втік (а.с. 13-14,
38-39,50-51).

А тому, суд повно та об'єктивно дослідивши фактичні обставини по справі
обгрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, разом з іншими доказами, .
свідчення потерпілого ОСОБА_2. та мотивовано критично віднісся до змінених в
судовому засіданні показаньОСОБА_1, що нібито ОСОБА_2. сам дав йому свій
мобільний телефон, після чого він пішов з місця пригоди, розцінивши їх як
обраний спосіб захисту, направлений на пом'якшення відповідальності.

Дії засудженого за ст. 186 ч. 2 КК України судом кваліфіковано вірно,
оскільки неодноразово судимий за злочини проти власності,ОСОБА_1. заволодів
мобільним телефоном в присутності власника, який робив спроби перешкодити
цьому, що підтверджують прохання ОСОБА_2про повернення майна та спроби
наздогнати винного, а самОСОБА_1. свідомо бажав заволодіти чужим майном,
спричинивши матеріальну шкоду потерпілому, розумів суспільну небезпечність
свого діяння, що підтверджує його втеча з місця пригоди з чужим майном.

Порушень норм КПК України по справі не виявлено.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_1. покарання, яке
близьке до мінімального, що передбачено санкцією цієї статті, обране з
урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу винного, який
неодноразово судимий за злочини проти власності, не працює, а також з
урахуванням вчинення ним злочину в

3

період
іспитового строку, що свідчить про його
свідоме небажання стати на шлях виправлення.

А тому, підстав для пом'якшення призначеного покарання, колегія суддів
апеляційного суду не вбачає.

За таких обставин, апеляція засудженогоОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вирок суду 1 інстанції є законним і обгрунтованим.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1залишити без задоволення, а вирок Ленінського
районного суду м. Полтави від 08 лютого 2007 року відносно нього - без змін.