суддів Судової палати Верховного Суду України
справах у складі:
головуючого, судді
суддів
Заголдного В.В. та Пошви Б.М.
потерпілої засуджених захисника адвоката
ОСОБА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні 31 січня 2008
року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням прокурора,
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на вирок
Апеляційного суду Вінницької області від 31 липня 2007 року, яким засуджено:
немаючого судимості,
за ч. 1 ст. 396 КК України на два роки
немаючого судимості,
за ч. 2 ст. 289 КК України на шість років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 185 КК
України на чотири роки позбавлення волі, за ст. 304 КК України на три роки
позбавлення волі, за ч. 1 ст. 155 КК України на три роки позбавлення волі, за
п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України на п'ятнадцять років позбавлення волі, за ч. 2 ст.
185 КК України на три роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання - п'ятнадцять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Суд
визнав, що ОСОБА_1 тричі навесні 2002 року у м. Ямполі за попередньою змовою з
іншими особами проникав до гаражів місцевих жителів і незаконно заволодівав
транспортними засобами, а саме: 28 квітня і в ніч на 22 травня він разом із
ОСОБА_6 заволоділи автомобілями “ВАЗ-21-06” НОМЕР_1 вартістю 2.543 грн. і
“ВАЗ-2107” НОМЕР_2 вартістю 5.605 грн., що належать, відповідно ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, і в ніч на 27 травня ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 і ОСОБА_9 заволоділи
автомобілем “ВАЗ-2109” НОМЕР_3 вартістю 8.955 грн. та іншим майном ОСОБА_10 на
жовтня - листопада 2003 року ОСОБА_1 із ОСОБА_11 неодноразово проникали до
будинку мешканця м. Ямполя ОСОБА_12 і викрали майно потерпілого на суму 482
грн. При цьому ОСОБА_1 достовірно знав про неповнолітній вік ОСОБА_11 і своїм
впливом на останнього залучив його до участі у цих крадіжках як співвиконавця.
ОСОБА_1 на березі р. Дністер учинив статеві зносини з чотирнадцятирічною
ОСОБА_13, а 9 липня цього ж року на черговій зустрічі з ОСОБА_13 в лісопосадці,
неподалік кам'яного знаку “Гальжбіївка” на автошляху м. Ямпіль - с. Білау, під
час сварки, почувши, що вона повідомить про їхні статеві стосунки своїй матері
і заявить про це в міліцію, ОСОБА_1 злякався відповідальності і з метою
приховання вчиненого злочину, напав на потерпілу і скрученою тканиною, яку
вихопив у неї, задушив за шию.
ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 закопали труп убитої ОСОБА_13.
касаційному поданні прокурор ставить питання про зміну вироку. Твердить, що суд
безпідставно призначив ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 289 КК України додаткове покарання у
виді конфіскації майна, оскільки на момент вчинення злочину той був
неповнолітнім, а засудженому ОСОБА_2 суд, на думку прокурора, не мав призначати
за ч. 1 ст. 396 КК України покарання більш суворе, ніж покарання, призначене
йому першим вироком, який було скасовано лише з підстав істотного порушення
Засуджений
ОСОБА_1 і його захисник ОСОБА_3 у касаційних скаргах із доповненнями до них
просять скасувати вирок і направити справу на нове розслідування. Вважають, що
справа про вбивство потерпілої сфабрикована. Твердять, що до цих злочинів
ОСОБА_1 непричетний, органи досудового слідства не встановили мотивів убивства
потерпілої, що він обмовляв себе під тиском працівників слідства. Зазначають,
що потерпіла загинула внаслідок падіння з мотоцикла. Ставлять під сумнів
висновки судово-медичної експертизи.
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 ставить питання про зміну вироку.
Твердить, що йому призначено надмірно суворе покарання, без урахування його
щирого каяття, сприяння розкриттю злочину і визнання винуватості.
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора, який частково
підтримав доводи касаційного подання, виступи потерпілої ОСОБА_4, засудженого
ОСОБА_1 і його захисників, засудженого ОСОБА_2, які підтримали доводи
касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних
подання і скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, підтверджена детально
перевіреними в судовому засіданні доказами.
досудовому слідстві засуджений ОСОБА_1 пояснював, що він дійсно умисно позбавив
життя потерпілої ОСОБА_13, оскільки злякався відповідальності за вчинені з нею
статеві стосунки. Стверджував, що це сталося неподалік кам'яного знака, у
лісопосадці. Чергову зустріч запропонувала сама ОСОБА_13 і він погодився.
Домовились по телефону. До лісопосадки виїхали мотоциклом. Його шокувало те, що
ОСОБА_13 має намір розповісти матері і заявити в міліцію про їхні нещодавні
інтимні стосунки. Добре знаючи, що ОСОБА_13 підліток, що відповідальність за
вчинене неминуча, він тут же напав на потерпілу, вихопив у неї хустку і,
скрутивши тканину, накинув потерпілій на шию і здавлював її до тих пір, поки
вона не повалилась на землю. Про цю розправу він розповів ОСОБА_2, який допоміг
йому закопати труп потерпілої.
у деталях розповідав про те, як саме він разом із ОСОБА_2 викопали яму, як
прикопували вбиту і де саме вони це зробили. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що в
той момент, коли він тягнув убиту до викопаної ями, то випадково виявив у
куртці потерпілої мобільний телефон і забрав його собі.
обставини і ті конкретні дані, на які вказував ОСОБА_1 під час проведення з ним
відтворення обстановки й обставин події, за участю понятих і його захисника,
тобто в умовах, які виключали будь-який тиск на засудженого, свідчать про те,
що ОСОБА_1 повідомив органам досудового слідства такі деталі вчинених ним
злочинів, про які не могла знати особа, яка не була присутня при цьому.
увагу показання засудженого ОСОБА_2, на які послався суд у вироку. Їх суть
зводилась до того, що 9 липня 2005 року, о п'ятій годині ранку, його розбудив ОСОБА_1 і, повідомивши
про те, що він убив Грязнову, попросив разом їхати на місце події та допомогти
закопати труп. Яму копав ОСОБА_1. Ці обставини ОСОБА_2 підтвердив під час
проведення з ним відтворення обстановки й обставин події.
висновком судово-медичної експертизи, смерть потерпілої ОСОБА_13 настала від
механічної асфіксії внаслідок здавлювання органів шиї тканиною (як мотузка).
сумнів висновки зазначеної експертизи або вважати, що дане експертне
дослідження було проведено упереджено, як про це стверджується в касаційних
скаргах, у суду підстав не було.
є й доводи в касаційних скаргах про те, що на досудовому слідстві ОСОБА_1
обмовляв себе під тиском працівників слідства.
протоколу судового засідання і мотивувальної частини вироку видно, що суд
ретельно перевіряв такі заяви. Були допитані цілий ряд осіб, причетних до
затримання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та розслідування справи, досліджувались матеріали
перевірок, медичні документи, проте заяви засудженого не підтвердились.
не один раз, у тому числі за участю захисників. Він робив заяви про недозволені
методи ведення слідства і, як тільки розпочиналась перевірка цих заяв, він
тут же відмовлявся від них.
Суд належно
перевірив покази свідків понятих ОСОБА_14 і ОСОБА_15 про те, що в ході
проведення відтворення обстановки події ОСОБА_1 у присутності свого захисника
визнав себе винуватим у вбивстві ОСОБА_13. Він підтвердив, що задушив потерпілу
тому, що вона мала заявити в міліцію про їхні інтимні стосунки. Засуджений продемонстрував,
як саме він зробив удавку, і з яким зусиллям здавлював нею потерпілу за шию.
доказів у їх сукупності давав суду підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_1
умисно позбавив життя чотирнадцятилітньої потерпілої ОСОБА_13 з метою
приховання вчинених із нею статевих зносин.
касаційних скаргах про те, що ОСОБА_13 загинула внаслідок падіння з мотоцикла,
є безпідставними і об'єктивними
доказами у справі спростовуються.
злочинних дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155 і п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, а ОСОБА_2
за ч. 1 ст. 396 КК України є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.
ОСОБА_1 у незаконному заволодінні автомобілями і крадіжках за обставин,
викладених у вироку, підтверджена зібраними у справі доказами.
якого було засуджено вироком від 22.03.06 р., підтвердив, що він ізОСОБА_1
через вікно проникали до будинку ОСОБА_12 і викрали звідти майно, в тому числі
телевізор, який згодом було реалізовано і під час обшуку виявлено у ОСОБА_15.
ОСОБА_11 наголошував, що ініціатором злочину був ОСОБА_1, із яким вони ходили
до однієї школи, були не одного віку, але добре знали один одного.
ОСОБА_1 був співвиконавцем зламування замків на гаражі ОСОБА_10, проникнення до
цього сховища та заволодіння автомобілем потерпілого в деталях розповідали
ОСОБА_6 і ОСОБА_9 (засуджені іншим вироком). Крім цього, ОСОБА_6 підтвердив, що
він ізОСОБА_1 через дах проникали і до гаражу ОСОБА_8, де заволоділи
автомобілем потерпілого.
ОСОБА_16, ОСОБА_1 було затримано разом
із ОСОБА_6 в автомобілі потерпілого ОСОБА_7. Вони спробували втекти від
працівників міліції, але їм не вдалося цього зробити.
обєктивно підтверджуються показаннями потерпілих: ОСОБА_10 і ОСОБА_12, ОСОБА_7
і ОСОБА_8, свідків ОСОБА_16, ОСОБА_15. і
ОСОБА_17, речовими та іншими доказами, в тому числі даними, що містяться у
перевірених судом протоколах огляду місць подій, яким суд дав належну оцінку в
засудженого ОСОБА_1 по зазначеним епізодам обвинувачення правильно
кваліфіковані за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 і ст. 304 КК України.
про призначення покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_2, суд у відповідності з положеннями
ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, особи
винуватих та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Тому обом
засудженим правильно застосовано вид основних покарань. Призначені ОСОБА_1
основні покарання за окремими статтями закону і за сукупністю злочинів є
обгрунтованими, вони необхідні й достатні для його виправлення та попередження
призначенні покарання ОСОБА_2 судом порушено ст. 400 КПК України - при новому
розгляді справи його посилено.
матеріалів справи, першим вироком від 20.07.06 року ОСОБА_2 було засуджено за
ч. 1 ст. 396 КК України на один рік позбавлення волі. Цей вирок було скасовано
лише тому, що він був винесений незаконним складом суду (п. 2-1 ч. 1 ст. 54 КПК
України). Тому з урахуванням ст. 400 КПК України, а також наведених обставин
при повторному розгляді справи суд не мав підстав призначати ОСОБА_2 за ч. 1
ст. 396 КК України два роки позбавлення волі.
Суд не звернув
уваги, що на момент учиненняОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК
України, винуватий був неповнолітнім. У цьому разі, призначаючи покарання
ОСОБА_1 за цим законом, суд мав керуватись положеннями ст. 98 КК України, до
вичерпного переліку додаткових покарань якої, не включено конфіскацію майна.
Проте суд призначив ОСОБА_1 цей вид покарання.
вирок суду підлягає зміні.

Будь-яких інших
порушень норм процесуального чи матеріального закону з боку органів досудового
слідства або суду, які були б підставою для інших змін чи скасування вироку, не
виявлено.

На підставі
наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 398 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання
прокурора задовольнити, касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та
захисника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок
Апеляційного суду Вінницької області від 31 липня 2007 року щодо ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 змінити.

Виключити з
вироку рішення суду про призначення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 289 КК України
конфіскації майна і вважати його засудженим на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, передбачених зазначеним законом, ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч.
1 ст. 155, п. 9 ч. 2 ст. 115 і ч. 2 ст. 185 КК України до основного покарання,
призначеного судом, без конфіскації майна.

Пом'якшити
покарання ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 396 КК України до одного року позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_2
з-під варти.

У
решті вирок щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді:

Редька
А.І. Пошва Б.М. Заголдний В.В.