Дата документу Справа № 334/7364/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1485/14Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.187 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого в АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за те, що він 14 липня 2014 року приблизно о 04 годині, на зупинці громадського транспорту «площа Леніна» на проспекті Леніна в м. Запоріжжі, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, напав на ОСОБА_8 , наніс тому один удар по щелепі скляною пляшкою з пивом, ємкістю 0,5 літра. Потерпілий частково ухилився від удару і спробував втекти у двір будинку АДРЕСА_3 , але ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_8 , збив його з ніг, охопив лівою рукою шию потерпілого і став його душити, внаслідок чого останній через нехватку повітря на деякий час втратив можливість чинити опір. ОСОБА_7 , продовжуючи напад, відкрито заволодів мобільним телефоном «LG-L90» вартістю 2600 гривень, а потім втік з місця злочину.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Запобіжний захід залишений у виді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений просив зазначений вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити. Не оспорюючи встановлені судом першої інстанції обставини справи і кваліфікацію своїх дій, ОСОБА_7 з огляду на те, що ним повністю визнано вину, ненаполягання потерпілого на суворому покаранні, повного відшкодування завданої шкоди, ненастання тяжких наслідків, перебування на утриманні обвинуваченого матері похилого віку, вважав призначене йому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок його суворості. Тому ОСОБА_7 просив суд зменшити строк призначеного йому покарання із застосуванням ст.69 КК.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 розглянуто за його відсутності у відповідності до положень ч.4 ст.401 КПК.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який не погодився з доводами апеляції і вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок суду без змін.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину за наведених у вироку суду обставин ніким не оспорюється.
Як убачається з вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше був чотири рази засуджений за грабежі. Суд при призначенні розміру покарання також врахував часткове визнання обвинуваченим своєї вини, думку потерпілого щодо розміру і виду призначеного покарання, відшкодування завданої шкоди. А тому, прийнявши до уваги такі обставини, суд обґрунтовано призначив покарання, яке незначно перевищує мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.187 КК.
Вимога ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст.69 КК і призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) є безпідставна, оскільки, по справі відсутні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. Адже відшкодування шкоди мало місце не за ініціативою ОСОБА_7 , а внаслідок дій співробітників міліції, які затримали обвинуваченого через деякий час після вчинення ним злочину. Як таких активних дій, на які посилається ОСОБА_7 , що сприяли встановленню істини у справі суд не вбачає, оскільки по справі відсутні відомості, які б були встановлено виключно завдяки співпраці ОСОБА_7 зі слідством. Заяви обвинуваченого про тяжкий стан його здоров`я і про те, що він є єдиним годувальником своєї матері похилого віку, нічим не підтверджені.
З урахуванням сукупності перелічених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки за встановлених судом обставин є мотивованим, а покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недотримання судом цих вимог, безпідставні.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку суду, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4