АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2015 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0009680,-

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима: 11.03.2004 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76, 104 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки, постановою від 16.05.2005 року скасовано звільнення від відбуття покарання з випробуванням із направленням до місць позбавлення волі для відбуття покарання та оголошено у розшук; 12.10.2010 року за ч. 2 ст. 302, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, 27.06.2014 року звільнена з місць позбавлення волі на підставі п. «в» ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Засуджена за ч. 2 ст. 302 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду, ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні умисних дій, які виразилися у звідництві для розпусти особою, яка раніше судима за цей злочин, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 30.10.2014 року приблизно о 00 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні сауни по АДРЕСА_3 з метою зайняття проституцією домовилася з клієнтом ОСОБА_7 про надання йому в приміщення вищевказаної сауни сексуальних послуг з повією, з якою вона його зведе.
Після чого, ОСОБА_5 , з метою звідництва для розпусти, зателефонувала зі свого мобільного телефону, мобільний номер НОМЕР_1 на номер НОМЕР_2 своїй знайомій ОСОБА_8 , яка також займається проституцією та запропонувала прибути до приміщення сауни, в якій вона перебувала, з метою надати ОСОБА_7 сексуальні послуги за гроші в сумі 600 грн., з яким вона його зведе, на що ОСОБА_8 погодилась.
30.10.2014 року приблизно о 00 год. 50 хв. ОСОБА_8 прибула до приміщення сауни по АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_5 звела її для розпусти з клієнтом ОСОБА_7 . Отримавши від ОСОБА_7 гроші в сумі 600 грн., ОСОБА_8 в приміщенні вказаної сауни надала йому сексуальні послуги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 302 КК України 3 роки позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Такі вимоги апелянт мотивує тим, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, яка раніше неодноразово засуджувалась, в тому числі за аналогічний злочин, за який була засуджена з призначенням покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства, при цьому, будучи звільненою на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році», тобто завдяки акту гуманізму з боку держави, належних висновків для себе не зробила та продовжила вчиняти злочини, що вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченої, що належним чином не враховано у вироку суду.
Тому, на думку прокурора, поведінка обвинуваченої, яка продовжує вести злочинний спосіб життя, та відсутність у неї реальної критики власної поведінки, свідчить про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства, і лише реальне відбування покарання може забезпечити досягнення цілей, визначених ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні, обвинувачену, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, суд розглянув кримінальну справу у вчиненні ОСОБА_5 злочину передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України обмеживши дослідження доказів по справі допитом обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй злочину, дала детальні пояснення з приводу обставин його вчинення, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Таким чином дії, ОСОБА_5 виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, кваліфіковані за ч. 2 ст. 302 КК України, як звідництво для розпусти вчинено особою, яка раніше судима за цей злочин, що ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому ці обставини апеляційним судом не перевіряються, згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого нею злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, має не зняті та не погашені судимості, задовільну характеристику за місцем відбування покарання за попереднім вироком, щиро розкаялася у вчиненому, що визнано пом`якшуючою обставиною по справі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнав можливим призначити покарання без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст. 75 КК України.

Проте, на думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не є необґрунтованим.

Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Таким чином стаття 75 КК Українизастосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Призначивши ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції фактично не зазначив, за наявності яких підстав він дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, та не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції хоча і зазначив, але фактично не взяв до уваги того, що ОСОБА_5 вчинила умисний злочин, який віднесено до категорії середньої тяжкості, раніше неодноразово судима, в тому числі за аналогічний злочин, при цьому злочин вчинила через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченої та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_5 від відбування покарання, в умовах застосування до неї положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Отже, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, які наведені у вироку, а також те, що ОСОБА_5 вчинила новий злочин через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, раніше вчиняла аналогічний злочин під час іспитового строку, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції та постановленням нового вироку з призначенням їйпокарання без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.

Разом з тим, для призначення ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, тобто в тому розмірі якому призначив суд першої інстанції, колегія суддів, враховуючи наведені вище обставини, зокрема її молодий вік, збіг тяжких життєвих обставин, а також фактичні обставини справи, підстав не вбачає, оскільки, необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів, на думку колегії суддів, буде позбавлення її волі на 1 рік. За таких обставин, апеляційна скарга прокурора, в цій частині, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУД И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення їй покарання за ч. 2 ст. 302 КК України скасувати.

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 302 КК України призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту її затримання в зв`язку з виконанням вироку.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

___________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/891/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 302
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1