Ухвала іменем україни 26 червня 2014 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Орлянської В. І.,

суддів: Літвінова Є. В.,
Кравченка С. І.,

з участю прокурора
Кравченко Є. С.

засудженого ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в
режимі відеоконференції кримінальну
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16 березня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
07 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 березня 2012 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, раніше судимий:

- 25.10.2005 року Світловодським міським
судом Кіровоградської області за ч. 2
ст. 186 КК України до 1 (одного) року
позбавлення волі, із застосуванням ст.
75 КК України з іспитовим строком на 2
(два) роки;

- 07.08.2006 року Світловодським міським
судом Кіровоградської області за ч. 2
ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох)
років 2 (двох) місяців позбавлення волі,

засуджений за:

На підставі ст. 70 КК України, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточно ОСОБА_1
призначено покарання у виді 12
(дванадцяти) років позбавлення волі.

Вироком вирішено питання про стягнення
судових витрат, матеріальної шкоди та
про речові докази.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 судові
рішення стосовно якого в касаційному
порядку не оскаржуються.

За вироком суду, ОСОБА_1, 07 квітня 2011
року, точний час досудовим слідством не
установлений, маючи умисел направлений
на викрадення чужого майна, шляхом
віджимання вікна, проник в квартиру
АДРЕСА_1 де таємно викрав, належне
ОСОБА_3 майно: ноутбук «Тошиба», вироби
із срібла та золота, тим самим
заподіявши потерпілій шкоду на
загальну суму 10 000 грн., після чого з
місця скоєння злочину зник,
розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, повторно, 09 квітня 2011 року,
точний час органами досудового
слідства не встановлений, ОСОБА_1 маючи
умисел, направлений на викрадення
чужого майна, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, шляхом
віджимання дверей, проник в квартиру
АДРЕСА_2 де таємно викрав належне
ОСОБА_4 майно - срібні вироби та інше на
загальну суму 24000 грн. З викраденим
майном він з місця скоєння злочину
зник, розпорядившись ним на власний
розсуд.

20 квітня 2011 року, приблизно з 15 год. до 22
год., ОСОБА_1 повторно, маючи умисел,
направлений на викрадення чужого
майна, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, шляхом
віджимання металопластикового вікна,
проник в квартиру АДРЕСА_3, де таємно
викрав належне ОСОБА_5 майно: дублянку,
золоті та срібні вироби та інше на
загальну суму 18580 грн., після чого з
місця скоєння злочину зник,
розпорядившись ним на власний розсуд.

19 травня 2011 року, приблизно о 14 год.,

ОСОБА_1 повторно, маючи умисел,
направлений на викрадення чужого
майна, перебуваючи біля будинку
АДРЕСА_4, шляхом ривка з шиї, відкрито
заволодів, золотим ланцюжком з кулоном,
загальною вартістю 3700 грн., який
належить ОСОБА_6, і зник з місця скоєння
злочину, розпорядившись викраденим на
власний розсуд.

Крім того, повторно, 20 травня 2011 року,
приблизно о 13 год., ОСОБА_1, з метою
викрадення чужого майна, перебуваючи
поблизу будинку АДРЕСА_5 шляхом ривка з
шиї, відкрито заволодів золотим
кулоном, вартістю 3000 грн., при цьому
пошкодивши золотий ланцюжок, загальною
вартістю 3800 грн., який належить ОСОБА_7 З
викраденим майном ОСОБА_1 з місця
скоєння злочину зник, розпорядившись
ним на власний розсуд.

01 червня 2011 року, приблизно о 03 год.,

ОСОБА_1, перебуваючи біля зупинки
«Нафтовиків», розташованої по вул.
Грушевського в м. Одесі, за попередньою
змовою з

ОСОБА_2 діючи з хуліганських мотивів,
грубо порушуючи громадський порядок, з
мотивів явної неповаги до суспільства,
ігноруючи прийняті принципи моралі, що
супроводжувалось особливою
зухвалістю, яка виразилась в тому, що
ОСОБА_1 безпричинно наніс удар рукою по
обличчю ОСОБА_8, від якого останній впав
на землю. Потім, ОСОБА_1 із ОСОБА_2 почали
бити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і в подальшому
між ними зав'язалась бійка.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_1, з
метою позбавлення життя людини, із
застосуванням предмету,
пристосованого для нанесення тілесних
ушкоджень - ножем, наніс ОСОБА_9 тілесні
пошкодження у виді колото-різаних ран
тулуба, спричинивши тим самим
останньому проникаюче поранення серця,
від якого потерпілий помер, а

ОСОБА_8 наніс тілесні пошкодження у
виді колото-різаних ран ноги. Згідно
висновку судово-медичної експертизи
ОСОБА_8 отримав два колото-різаних
поранення м'яких тканин правого бедра,
які виникли від дії колюче-ріжучого
предмету і відносяться до легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я. У
потерпілого ОСОБА_9 маються
пошкодження: грудної клітини,
проникаюче в плевральну порожнину з
пошкодженням перикарда і серця, і
плечового суглоба, які являються
колото-різаними і утворились плоским
колюче-ріжучим предметом; проникаюче
колото-різане поранення грудної
клітини з пошкодженням серця, які
відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9
знаходиться у прямому причинному
зв'язку з проникаючим колото-різаним
пораненням грудної клітини з
пошкодженням серця, вказане
пошкодження являється небезпечним для
життя.

Апеляційним судом Одеської області від
07 листопада 2013 року вирок суду першої
інстанції змінено.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_1
по епізоду від 20.04.2012 року по факту
крадіжки особистого майна потерпілої

ОСОБА_5 - скасовано. Матеріали
кримінальної справи по вказаному
епізоду виділені в окреме провадження
і направлені прокурору Суворовського
району м. Одеси для проведення
додаткового розслідування.

В іншій частині вирок залишений без
зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
не оспорюючи кваліфікацію дій за п. 7 ч. 2
ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, просить
вирок місцевого суду та ухвалу
апеляційного суду в частині засудження
його за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. В обґрунтування
скарги зазначає, що кримінальна справа
стосовно нього в цій частині
сфальсифікована працівниками міліції,
він винним себе не визнає. Крім того,
вказує, що при обшуку та виїмці речових
доказів понятими були співробітники
міліції, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т. 3 а.
с. 16), що є порушенням вимог
кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідь
судді, засудженого, який підтримав свою
касаційну скаргу, просив вирок
місцевого суду та ухвалу апеляційного
суду скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд; прокурора, яка
заперечувала проти задоволення
касаційної скарги, просила вирок
місцевого суду та ухвалу апеляційного
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
підстав для її задоволення не
знаходить.

Відповідно до ст. 398 КПК України 1960 року
в суді касаційної інстанції підставами
для скасування або зміни вироку,
ухвали, постанови є істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону, невідповідність
призначеного покарання тяжкості
злочину та особі засудженого.

Як видно зі змісту касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 останній хоча і
посилається на істотні порушення
кримінально - процесуального
законодавства проте наводить доводи
щодо невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, тоді як
перевірка цих обставин до повноважень
касаційного суду законом не віднесена.

Згідно з положеннями ст. 367 КПК України
1960 року перегляд справ з підстав
однобічності або неповноти дізнання,
досудового чи судового слідства,
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи віднесено
до компетенції апеляційного суду.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованих злочинів та
правильність кваліфікації його дій за
п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України в
касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України
1960 року касаційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість судових
рішень у тій частині, в якій вони були
оскаржені.

Разом з тим, перевіркою матеріалів
справи встановлено, що висновки суду
про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.
185, ч. 2 ст. 186 КК України,
підтверджується сукупністю достатніх,
допустимих та відносних доказів,
досліджених судом з достатньою
повнотою, їм дана об'єктивна оцінка,
зокрема :

- показанням потерпілої ОСОБА_3, з яких
убачається, що повернувшись додому
вона побачила розбитий вазон і потім
виявила, що в неї викрадені речі;

- показанням потерпілої ОСОБА_6, з яких
убачається, що невідомий хлопець
зірвав у неї з шиї ланцюжок з кулоном;

- показанням потерпілої ОСОБА_4, з яких
убачається, що коли вона повернулась
додому виявила, що в неї викрадені речі;

- показанням потерпілої ОСОБА_7, з яких
убачається, що на вул. Балківській в м.
Одесі до неї підійшов хлопець ті зірвав
з шиї ланцюжок з кулоном;

- протоколу пред'явлення особи для
впізнання, згідно якого потерпіла
ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_1, як особу, яка
відкрито заволоділа належним їй
кулоном;

- протоколу пред'явлення особи для
впізнання, згідно якого потерпіла
ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_1, як особу, яка
відкрито заволоділа належними їй
ланцюжком і кулоном;

- явкам з повинною ОСОБА_1

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції обґрунтовано
були покладені вказані докази в основу
обвинувального вироку і за
встановлених судом фактичних обставин
дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК
України кваліфіковані правильно.

Не погоджуючись з вироком суду
засудженим подана апеляція, в якій
наводились доводи, у тому числі і
аналогічні доводам його касаційної
скарги.

Апеляційний суд в межах повноважень та
в порядку визначеному ст. 365 КПК
України 1960 року розглянув у повному
обсязі доводи апеляцій, визнав ці
доводи, з наведенням в ухвалі
відповідних мотивів, частково
безпідставними.

Висновки апеляційного суду належним
чином мотивовані. Вважати ці висновки
необґрунтованими чи сумнівними
підстав немає. Ухвала апеляційного
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК
України 1960 року.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що
під час обшуку та виїмки понятими були
працівники міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є
безпідставними виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були понятими під час
огляду речових доказів (т. 3, а.с. 9, 68), а
не під час обшуку та виїмки, як на те
вказує засуджений ОСОБА_1 у касаційній
скарзі.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону або
неправильного застосування
кримінального закону при розгляді
справи судами першої та апеляційної
інстанцій, судом касаційної інстанції
не виявлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, пунктами
11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення»
КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м.
Одеси від 16 березня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
07 листопада 2013 року стосовно ОСОБА_1
залишити без зміни.

С у д д і:

______________ _______________
______________

Орлянська В. І.
Літвінов Є. В.
Кравченко С. І.