УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Фоміна
Ю.В.,

суддів Зав'язуна
С. М. та Широкопояса Ю.В.,

з участю
прокурора Селюченко
І.І.,

захисника ОСОБА_1,

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляціями прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції та засудженого ОСОБА_2, на вирок Корольовського районного суду м.
Житомира від 12.06.2007 року, яким

ОСОБА_2,

ОСОБА_2, раніше судимого 12 травня 2006 року
Корольовським районним судом м. Житомира за ч.3
ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК звільненого від відбування
покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку 2 роки, засуджено:

·
за ч.2 ст. 296 КК
України на - 2 роки позбавлення волі;

·
за ч.3 ст. 296 КК
України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК
України, шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_2 міру покарання у вигляді 3
роки позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України до
визначеної міри покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 12.05.2006 року й
призначено ОСОБА_2 остаточно до відбуття 4 роки позбавлення волі.

Справа №11-543 Головуючий
у суді 1-ї інстанції Галасюк Р.А.

Категорія ст. ст. 296 ч.,
296 ч, 2, 187 ч.1 КК України Доповідач
у суді 2-ї інстанції Зав'язуй С. М.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 112 гривень 69 копійок на
відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень на відшкодування моральної
шкоди.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 64
гривні 48 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 гривень на
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_5,

16.12.1983
року народження, раніше не
судимого, засуджено за ч.2 ст. 296 КК України, на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком
2 роки з покладенням обов'язків,
передбачених ст. 76 КК України -
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи,
періодично з'являтись для реєстрації до даного органу.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого, засуджено:

·
за ч.1 ст. 187 КК
України на 4 роки позбавлення волі;

·
за ч.2 ст. 296 КК
України на 2 роки позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим обрано ОСОБА_3 остаточну міру покарання за сукупністю злочинів у
вигляді 4 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки
з покладенням обов'язків,
передбачених ст. 76 КК України -
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи,
періодично з'являтись для реєстрації до даного органу.

Речові докази:
медичні окуляри - повернено потерпілій ОСОБА_4.

Запобіжний
захід засудженим ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 до вступу вироку у законну силу,
залишено попередній -підписку про невиїзд.

Відповідно
до вироку суду першої інстанції ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину при
наступних обставинах.

03.12.2006
року, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
близько 1 години, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння та знаходячись

на вул. Б.Тена, 70 в
м. Житомирі, з метою
вчинення хуліганства, грубо порушуючи
громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою
зухвалістю, безпідставно почали
чіплятись до громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_4., що виразилось в
безпідставному ображанні останніх нецензурною лайкою зі сторони ОСОБА_2 і
ОСОБА_3. Не звертаючи уваги на зроблені,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_4., зауваження і продовжуючи свої
хуліганські дії, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2
та ОСОБА_5, ігноруючи існуючі в
суспільстві елементарні правила поведінки та добропорядності, грубо порушуючи громадський порядок і
виражаючи явну неповагу до суспільства,
підійшли до ОСОБА_7 та безпричинно,
з хуліганських спонукань, що
відзначились за своїм змістом особливою зухвалістю, яка виразилась в тому, що ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_7 та умисно
наніс один удар кулаком в область голови потерпілого ОСОБА_7, від чого останній впав на землю. Після
чого, ОСОБА_3 з ОСОБА_2, продовжуючи свої злочинні дії, умисно нанесли потерпілому ОСОБА_7 два удари
ногою по голові, а ОСОБА_5 один удар ногою
по тулубу, у результаті чого заподіяли
потерпілому ОСОБА_7 фізичного болю. Після чого,
ОСОБА_3 з ОСОБА_2, тривалий час і
вперто не припиняючи свої хуліганські дії,
продовжуючи ігнорувати існуючі в суспільстві елементарні правила
поведінки та добропорядності, грубо
порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, підійшов разом з ОСОБА_2 до гр. ОСОБА_8, після чого разом, умисно нанесли кожен по два удари кулаками в
обличчя потерпілому ОСОБА_8. Після цього,
ОСОБА_3, викорис­товуючи
момент, коли потерпілий ОСОБА_8 втратив
орієнтацію та користуючись неспроможністю потерпілого до самозахисту, повалив останнього на землю. Продовжуючи свої
хуліганські дії, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що приєднався до хуліганських дій останніх, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно,
умисно нанесли потерпілому ОСОБА_8 близько 10 ударів ногами по тулубу і
голові, кожен, у результаті чого заподіяли йому легкі
тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я у вигляді синця на
спині, садна на лівій руці та садна на
лівій нозі, а також легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді 4-х саден та 2-х синців
на голові та обличчі, закритої
черепно-мозкової травми, травматичного
дефекту ріжучого краю обох перших зубів нижньої щелепи, першого лівого зуба верхньої щелепи. Після
чого, у ОСОБА_3 виник умисел на
заволодіння чужим майном і продовжуючи свої злочинні дії, 03.12.2006 року о 1 годині 10 хвилин, ОСОБА_3,
застосовуючи насильство яке є небезпечним для життя та здоров'я
особи, що зазнала нападу, яке виразилось в тому, що ОСОБА_3 умисно наніс потерпілому ОСОБА_8
два удари кулаком в обличчя та близько 10 ударів ногою по голові і тулубу, таким чином напав на потерпілого
ОСОБА_8, в результаті чого заволодів
майном ОСОБА_8, а саме грошима в сумі
500 гривень, після чого
з викраденим зник,
заподіявши

потерпілому
матеріальної шкоди на вищевказану суму. В цей час, ОСОБА_2 тривалий час і вперто не припиняючи
свої хуліганські дії, продовжуючи
ігнорувати існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та
добропорядності, грубо порушуючи
громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно,
з хуліганських спонукань, що
відзначились за своїм змістом особливою зухвалістю, яка виразилась в тому, що ОСОБА_2 підійшов до громадянки
ОСОБА_4., яка намагалась в цей час, присікти хуліганські дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, відтягнувши їх від ОСОБА_8, та чинячи опір останній, ОСОБА_2 безпричинно, умисно наніс потерпілій ОСОБА_4. три удари
кулаком в обличчя та один удар ногою по тулубу,
у результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_4. легкі тілесні ушкодження
без короткочасного розладу здоров'я у вигляді одного синця на обличчі та
фізичного болю, а також пошкодив окуляри
останньої розбивши їх, чим заподіяв
потерпілій ОСОБА_4. матеріальної шкоди на суму 60 гривень.

На вирок
суду надійшла апеляція прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції. Не оспорюючи встановлені
судом фактичні обставини справи та правильність застосування кримінального
закону в частині кваліфікації дій засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в апеляції ставиться питання про скасування
вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_3, та постановления
нового вироку за яким прокурор просить призначити ОСОБА_3 покарання за
ч.1 ст. 187 КК України - 4 роки
позбавлення волі, за ч.2 ст. 296 КК України - 2 роки позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим обрати ОСОБА_3 остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.

В
обґрунтування апеляції прокурором наводяться наступні доводи. На думку
прокурора судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_3 вину у вчинені інкримінованих йому
злочинів, які є тяжкими та середньої
тяжкості, визнав під тиском зібраних по
справі доказів та постійно змінював свої показання в ході судового
слідства, що свідчить про його наміри
уникнути відповідальності за скоєні злочини,
а за таких обставин не можна враховувати його щире каяття. Саме ОСОБА_3
в процесі побиття потерпілих наносив удари в життєво важливі органи, якщо б у бійку не втрутився працівник
міліції, то наслідки могли бути більш
тяжкими.

Засуджений
ОСОБА_2 у своїй апеляції просить пом'якшити йому покарання. Просить звернути
увагу на хворобливий стан його батьків.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого
ОСОБА_2, який просив його апеляцію
задовольнити, пояснення засудженого
ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_1, які
просили апеляцію прокурора залишити без задоволення, думку прокурора, який просив апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції задовольнити, апеляцію
засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення,
перевіривши вирок

суду
першої інстанції в межах,
передбачених ст. 365 КПК
України, апеляційний суд вважає, що апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_2
задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вина
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за обставин зазначених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом
порядку, досліджених у судовому засіданні
і належно оцінених судом.

Згідно
вимог ст. 372 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості злочину та
особі засудженого визнається таке покарання,
яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок
м'якості, так і суворості.

Вирішуючи
питання призначення покарання засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд виходив з
вимог ст. 65 КК України, ступеню тяжкості вчинених ними злочинів, даних про осіб засуджених та з врахуванням
всіх обставин справи.

Викладені
в апеляції прокурора доводи про те, що
засудженому ОСОБА_3 призначено покарання,
яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, не можна визнати обґрунтованими.

Твердження
прокурора про намір засудженого ухилитися від кримінальної відповідальності є
безпідставними, оскільки як в ході
досудового, так і в ході судового
слідств ОСОБА_3 давав визнавальні показання. В судовому засіданні свою вину
визнав, у вчиненому щиро розкаявся, повністю відшкодував шкоду заподіяну
потерпілому ОСОБА_8, який в судовому
засіданні просив не позбавляти волі ОСОБА_3

Посилання
в апеляції прокурора на те, що якби
злочинні дії ОСОБА_3 не були припинені працівником міліції, то настали б більш тяжкі наслідки, є лише припущенням. Вказаний факт припинення злочинних дій
ОСОБА_3 є однією з обставин вчинення злочину,
яка встановлена, досліджена та
врахована судом першої інстанції.

Суд у
вироку в повній мірі врахував всі обставини вчинення злочину, особу засудженого ОСОБА_3, який посередньо характеризується, раніше не судимий, взяв до уваги що вчинені засудженим ОСОБА_3
злочини є тяжкий та середньої тяжкості,
обставини, які б обтяжували
покарання ОСОБА_3 відсутні. Обставинами,
що пом'якшує покарання засудженого обгрунтовано визнано його щире каяття
та добровільне відшкодування ним завданого збитку.

За таких
обставин, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про наявність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_3
від відбування покарання з випробуванням згідно вимог ст.
ст. 75, 76 КК України.

Призначені
судом першої інстанції засудженому ОСОБА_3 вид і міра покарання, апеляційний суд вважає, є необхідними й достатніми для його

виправлення
та попередження вчинення нових злочинів,
підстави вважати таке покарання явно несправедливим відсутні.

Викладені
в апеляції засудженого ОСОБА_2 доводи на пом'якшення покарання не можна визнати
обґрунтованими.

Суд у
вироку в повній мірі урахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_2 злочинів, які є середньої тяжкості, особу засудженого, який характеризується посередньо, ніде не навчається та не працює, обставини,
що пом'якшують чи обтяжують покарання відсутні. При цьому, судом взято до уваги, що засуджений є раніше судимим, вчинив нові злочини під час іспитового
строку. Хворобливий стан батьків засудженого,
на що останній посилається в апеляції,
не може бути в даному випадку визнано підставою для пом'якшення йому
покарання.

За
наведених обставин, апеляційний суд не
вбачає підстав для застосування статей 69 та 75 КК України та пом'якшення
покарання засудженому ОСОБА_2, вид і
міра якого є необхідними й достатніми для його виправлення та попередження
вчинення нових злочинів.

Разом з
тим, суд першої інстанції в
мотивувальній частині вироку при кваліфікації злочинних дій засудженого ОСОБА_2
за ч.3 ст. 296 КК України допустив
неправильне застосування кримінального закону,
а саме безпідставно вмінив йому кваліфікуючу ознаку „вчинення групою
осіб", тоді як згідно фактичних
обставин справи, цей злочин відносно
потерпілої ОСОБА_4. він вчинив самостійно. Вказана кваліфікуюча ознака підлягає
виключенню в порядку ст. 365 КПК України.

При
цьому, апеляційний суд вважає, що за обставин викладених вище, виключення однієї з кваліфікуючих ознак не
може бути підставою для пом'якшення засудженому ОСОБА_2 покарання.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК
України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_2 та апеляцію прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.
Житомира від 12.06.2007 року щодо засудженого ОСОБА_3 - без зміни.

Цей же
вирок щодо засудженого ОСОБА_2 змінити, в
порядку ст. 365 КПК України виключивши з
мотивувальної частини вироку ознаку при кваліфікації судом першої інстанції
його дій за ч.3 ст. 296 КК України
-„вчинені групою осіб".

В решті
вказаний вирок залишити без зміни.