Справа № 1-356/2008 р.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
червня 2008 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої - судді Федорової Т.П.

при
секретарях - Єрмійчук А.В., Шуть Р.О.

за
участю прокурора - Нечепоренка Р.Л.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина
України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, фактично проживаючого без реєстрації в
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

в
скоєнні злочину, передбаченого ст.. 355 ч.1 КК України,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1
вчинив примушування до виконання цивільно-правових зобов'язань, тобто вимагав
виконати цивільно-правове зобов'язання з погрозою пошкодження майна. Злочин вчинено з таких обставин.

26 січня
2008 року приблизно о 18 годині ОСОБА_1, знаходячись в дворі АДРЕСА_2, побачив
свого знайомого ОСОБА_2, який тримав в руці мобільний телефон. ОСОБА_1, з метою примушування
потерпілого виконати свої цивільно-правові зобов'язання щодо повернення боргу за мобільний телефон, який
потерпілий раніше взяв у підсудного у тимчасове користування, підбіг ззаду до
ОСОБА_2 і, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, а саме вдаривши один раз ногою по підколінках та завдавши
фізичного болю, взяв у потерпілого мобільний телефон марки „Нокіа 6085”,
вартістю 989 гривень зі стартовим пакетом мобільного оператора „ЮМС”, вартістю
50 гривень та грошима на рахунку в сумі 10 гривень. при цьому ОСОБА_1 повідомив
ОСОБА_2 про те, що поверне останньому вказаний мобільний телефон після
погашення ним боргу, тобто відшкодування вартості мобільного телефону, який
належав ОСОБА_1.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого
злочину визнав повністю і суду показав,
що ОСОБА_2 в 1999 або 2000 році забрав у нього мобільний телефон „Філіпс”, який
не повернув. 26 січня 2008 року в вечірній час побачив, що ОСОБА_2 виходив з
під”їзду АДРЕСА_2. З метою повернення боргу, а саме з метою примусити
потерпілого відшкодувати вартість мобільного телефону, який він отримав у
тимчасове користування в 2000-2001 роках,
підійшов до ОСОБА_2, схопив його ззаду за одяг та кинув на землю. Забрав у ОСОБА_2 мобільний телефон і сказав,
що віддасть його лише тоді, коли той поверне гроші.

Тобто,
не заперечуючи факту заволодіння чужим майном, підсудний оспорював корисливий
мотив, у зв'язку з чим прокурор змінив обвинувачення підсудного з ч. 2 ст. 186
КК України за ст.. 355 ч.1 КК України.

Після
дослідження доказів по справі, суд вважає, що вина підсудного у вчиненні
інкримінованого йому під час судового слідства злочину доведена повністю.

Потерпілий
ОСОБА_2 суду показав, що 26 січня 2008 року близько 18 години взяв вдома
мобільний телефон марки „Нокіа”, який належить його матері ОСОБА_3, та вийшов
на вулицю. В цей час до нього підійшов
підсудний, штовхнув його, від поштовху впав на землю. Підсудний заволодів
мобільним телефоном.

Потерпілий
в суді підтвердив той факт, що в 2001 році отримав від ОСОБА_1 його мобільний
телефон в користування, який не повернув. Підсудний потім вимагав від нього
повернення телефону або відшкодування його вартості - сплати 800 гривень.
Заволодівши 26 січня 2008 року телефоном „Нокіа”, підсудний повідомив про те,
що поверне телефон лише тоді, коли він поверне підсудному гроші за його
мобільний телефон.

Потерпіла
ОСОБА_3 (а.с. 15), свідки ОСОБА_4 (а.с. 61), свідок ОСОБА_5 (а.с. 62) на
досудовому слідстві показали, що ОСОБА_1 дійсно заволодів мобільним телефоном
марки „Нокіа”.

Також
вина підсудного підтверджується
наступними письмовими доказами.

Заявою
ОСОБА_2 на ім'я начальника Білоцерківського МВС-2 про притягнення до
відповідальності наглядно знайомого на ім'я ОСОБА_6, який 26 січня 2008 року,
застосовуючи фізичну силу, відкрито викрав у нього мобільний телефон
„Нокіа-6085”, який належить його матері ОСОБА_3 (а.с. 3).

Місце
події - ділянка біля АДРЕСА_2, було оглянутим (а.с. 4).

Мобільний
телефон марки „Нокіа-6085” був вилучений
у ОСОБА_1 (а.с. 10), оглянутий, приєднаний до справи в якості речового
доказу (а.с. 19,20) та в подальшому переданий на зберігання власниці майна -
ОСОБА_3 (а.с. 22).

Під час
досудового слідства ОСОБА_1 повністю визнавав свою вину та не заперечував проти
того, що відкрито заволодів чужим майном - мобільним телефоном та застосував
при цьому фізичне насильство до ОСОБА_2 аналогічні покази ОСОБА_1 дав під час
очної ставки з потерпілим ОСОБА_2 (а.с. 8, 9, 30-33, 54-55).

При
відтворенні обстановки та обставин події ОСОБА_1 вказав на місце біля будинку
АДРЕСА_2, де він побачив потерпілого ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_1 розповів, що
відкрито заволодів мобільним телефоном, вихопивши його із рук ОСОБА_2,
штовхнувши при цьому потерпілого в спину (а.с. 56-57).

В суді з показів підсудного та потерпілого
ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 заволодів мобільним телефоном з метою понудити
потерпілого виконати цивільно-правові обов'язки, а саме відшкодувати йому
вартість належного йому мобільного телефону, який підсудний раніше передав у
користування потерпілому ОСОБА_2 і останній не повернув ОСОБА_1. належний йому
мобільний телефон.

Таким
чином, суд вважає, що вина підсудного доведена у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 355 ч.1 КК України і його дії під час судового слідства вірно
кваліфіковані за вказаною статтею.

Призначаючи
міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного, обставини справи.

Обставиною,
що пом'якшує покарання підсудного, суд враховує його щире каяття - підсудний
повністю визнав свою вину та дійсно готовий нести передбачену законом
відповідальність.

Обставин,
що обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено.

Також
при призначенні покарання судом враховується те, що ОСОБА_1 раніше до
кримінальної відповідальності не притягувався,
(а.с. 35), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 37), на
обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 44).

Цивільного
позову по справі не заявлено, оскільки викрадене майно повернуто потерпілій
(а.с. 20).

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що виправлення підсудного є можливим без ізоляції від
суспільства.

На
підставі викладеного, керуючись ст..ст. 321-324 КПК України, суд

З а с у д и в :

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 355 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 1
(одного) року обмеження волі.

На
підставі ст..ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбуття покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, зобов'язавши не виїжджати за
межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
інспекції, повідомляти вказаному органу про зміну місця свого проживання.

Речові
докази - мобільний телефон „Нокіа 6085”, сім-карта, що зберігається у
потерпілої ОСОБА_3 - залишити останній, копію чека - зберігати в матеріалах
справи.

Міру
запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити відносно ОСОБА_1
у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок
суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя
-
Т.П. Федорова