Ухвала іменем україни 17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001270 від

20 листопада 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 286 КК,

прокурора ОСОБА_13,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_2 в частині звільнення останнього від відбування призначеного судом покарання як основного так і додаткового у зв'язку з актом амністії скасувати. На думку потерпілих, місцевий суд незаконно застосував до ОСОБА_2 положення п. «є» ст. 1

Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VIІ «Про амністію в

2014 році» та внаслідок цього безпідставно звільнив його від призначеного покарання.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від

30 липня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VIІ «Про амністію в

2014 році» ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання. Вирішено цивільний позов у кримінальному провадженні, а також вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 14 жовтня

2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 змінив в частині стягнення з останнього судових витрат, а в решті вирок залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він

19 листопада 2013 року приблизно о 21:30, керуючи автомобілем марки VOLVO (реєстр. № НОМЕР_1) з напівпричепом - цистерною (реєстр.

№ НОМЕР_2) та рухаючись автошляхом сполученням Полтава - Олександрія в напрямку м. Олександрія Кіровоградської області на

86 км+300 м зазначеного автошляху при зустрічному роз'їзді з автомобілем марки «МАЗ» (реєстр. № НОМЕР_3) з бортовим причепом «МАЗ» (реєст. № НОМЕР_4) під керуванням ОСОБА_6, порушив вимоги пунктів 10.1 та 1 Розділу 34 Правил дорожнього руху та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з указаним автомобілем марки «МАЗ», а також з автомобілем марки «ВАЗ 21083» (реєстр. № НОМЕР_5) під керуванням ОСОБА_3

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21083» ОСОБА_3, а також його пасажир - ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілих не підлягає задоволенню на таких підставах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, провівши судовий розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3

ст. 349 КПК, кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК, що у касаційній скарзі не оспорюється.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження,

ОСОБА_2 звільнений судом від призначеного покарання за ч. 1

ст. 286 КК на підставі пункту «є» ст. 1 Закону України від 08 квітня

2014 року «Про амністію в 2014 році».

Так, вироком місцевого суду констатовано вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, який за формою вини є необережним, а також установлено те, що на день набрання чинності цим Законом його мати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, досягла 70-и річного віку та інших працездатних дітей, окрім ОСОБА_2 немає.

За таких обставин немає підстав стверджувати, що до ОСОБА_2 не може бути застосована амністія.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілих та матеріалів кримінального провадження вбачається, що такі ж доводи потерпілі висловили і у своїй апеляції, які апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином умотивував у рішенні. Вони підтверджуються доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив. У касаційній скарзі не наведено інших, не досліджених судом обставин, які би спростовували висновки суду першої та апеляційної інстанції про правомірність застосування до ОСОБА_2 амністії.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, колегія суддів не виявила.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від

30 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від

14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11