УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 р. м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді Шайди
С. М.,

суддів: ЛадикиЯ.І.,
Шкрібляка Ю.Д.,

з
участю: прокурора Каспрук
О.В.,

засудженого ОСОБА_1

розглянувши
13 лютого 2008 р. у відкритому
судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Снятинського районного суду від 12
грудня 2007 року, -

встановила:

Вказаним вироком

ОСОБА_1,

21.03.1973 року народження,
уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця, з середньою освітою, непрацюючого,
судимого Снятинським районним судом 26.03.2000р. за ст. 206 ч.3 КК на 4
(чотири) роки 6 місяців позбавлення волі - звільнено 23.12.2004 року по відбуттю
покарання, -засуджено:

· за ст.
296 ч.3 КК України на 4(чотири) роки позбавлення волі;

· за ст.
122 ч.1 КК України - на 2 роки позбавлення
волі.

На підставі ст.
70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначено 4(чотири) роки позбавлення волі.

Справа № 11-78/2008р. Головуючий
у І інстанції Боднарук М. В.

Категорія
ст. 296 ч.3 КК
України Доповідач:
Шайда С. М.

2

Запобіжний захід
залишено попередній - тримання
під вартою.

Строк відбування
покарання постановлено рахувати з 24.09.2007
року.

Цивільний
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн.
матеріальної, 10000
грн.
моральної шкоди і на користь Снятинської ЦРЛ 3315 грн.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 15.09.2007 року біля 15-год., перебуваючи в
стані сп'яніння, на подвір'ї будинку по АДРЕСА_2 вчинив хуліганство з особливою
зухвалістю за кваліфікуючою ознакою, як особа, що має непогашену судимість за
хуліганство, а також спричинив потерпілій ОСОБА_2 умисно середньої тяжкості
ушкодження.

В
апеляції засудженого ставиться питання про скасування вироку і повернення
справи суду першої інстанції на новий розгляд, покликаючись на те, що свої
показання на досудовому слідстві він давав під тиском працівників міліції, а в
суді він давав викривальні щодо себе показання під впливом обіцянок адвоката,
який переконував його, що буде умовне засудження. В апеляції засуджений ОСОБА_1
вказує і на те, що в судовому засіданні не всі свідки були допитані.

Апеляція
прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції відкликана апелянтом в
порядку ст. 355 КПК України.

Заслухавши
доповідь судді, думку прокурора, яка висловилась про те, що вирок в цілому
відповідає вимогам закону і заперечила апеляцію засудженого, пояснення
засудженого, який підтримав подану апеляцію, ознайомившись з матеріалами справи
обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Вирок
суду ґрунтується на доказах, яким суд дав належну оцінку. Як на досудовому, так
і в судовому слідстві, засуджений ОСОБА_1 повністю визнавав себе винуватим у
інкримінованому злочині, давав послідовні показання.

Так, у
своїх поясненнях (а.с. 14)
ОСОБА_1 без будь-якого припису вказував, що 14.09. по 15.09.2007
року спільно із своїми друзями розпивали спиртні напитки, ночував на
столику біля магазину "Любава". Проходячи біля будинку №129, побачив
пожилу жінку, яку безпричинно декілька разів вдарив, схопив її за шию і
намагався "заспокоїти" її. Все це тривало до 5-ти хвилин, був у стані
сп'яніння. Такі ж показання ОСОБА_1 давав під час допиту його як підозрюваного
(а.с. 54). Будучи
допитаним як обвинувачений за ст. 296 ч.3 КК ОСОБА_1 до своїх попередніх
показань доповнив те, що потерпілій наносив удари ногами і руками по всьому
тілу (а.с. 61). Спричинення
потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості підтверджено висновком
судово-медичного експерта (а.с. 73-74).

3

Покликання
апелянта на те, що на досудовому слідстві до нього застосовувалися незаконні
методи слідства не відповідає дійсності. В засіданні апеляційної інстанції
засуджений ОСОБА_1 ствердив, що з цього приводу він скарг не писав, до
прокурора не звертався, від послуг адвоката на досудовому слідстві відмовився
добровільно.

При
пред'явленні кінцевого обвинувачення за ст. ст. 296 ч.3, 122
ч.1 КК України, ОСОБА_1 у пред'явлених обвинуваченнях визнав себе винуватим
частково. Від дачі показань відмовився, покликаючись на ст. 63 Конвенції
України. При ознайомленні з матеріалами справи з участю адвоката ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_1 особисто, а також його захисник ніяких клопотань, заяв чи
скарг на неправомірні дії слідчого чи працівників міліції, не подавали.

В
судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 повністю визнав себе винуватим у вчинених
злочинах, не оспорював ні фактичні обставини справи, ні кваліфікацію своїх дій,
в повному об'ємі визнав цивільний позов.

Як
ОСОБА_1, так і його захисник погодились на закінчення судового слідства без
виклику свідків, які в судове засідання не з'явились.

За таких
обставин, доводи апелянта про порушення його прав під час досудового слідства
чи судового розгляду справи є надуманими, і не відповідають дійсності.

З
наведених підстав, апеляція засудженого до задоволення не підлягає. Судом
правильно кваліфіковано його дії за ст. ст. 296 ч.3, 122
ч.1 КК України, а покарання призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК
України.

На підставі
наведеного, та керуючись ст. ст. 365,
366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Снятинського районного
суду від 12 грудня 2007 року відносно
ОСОБА_1 - без
зміни.