Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000486 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз 11.11.2009 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим: за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з поміщенням в кримінально-виконавчу установу закритого типу.

Згідно ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з поміщенням в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 2 244 гривні 99 коп. витрат за проведення судових експертиз.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_5 09 листопада 2014 року приблизно о 00 год. 30 хв. з метою вчинення крадіжки прибув до господарства ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , де у північній його частині через вхідні двері проник в середину підсобного приміщення, де виявив балон газовий побутовий марки пропан-бутан місткістю 25 кг, вартістю 840 гривень, власником якого є ОСОБА_8 . Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю власника, інших сторонніх осіб, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок викрадення чужого майна, умисно, таємно, повторно викрав балон з даного приміщення, привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 840 гривень.

09 листопада 2014 року приблизно о 00 год. 45 хв. ОСОБА_5 з метою викрадення грошових коштів прибув до Свято-Введенської церкви релігійної громади УПЦ Київського патріархату, що знаходиться в с. Башарівка, вул. Набережна, буд. 94 Радивилівського району Рівненської області, та пошкодив частину вхідних дверей храму балоном газовим побутовим марки пропан-бутан місткістю 25 кг, викраденим з господарства ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи свій неправомірний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, скориставшись відсутністю власника, інших сторонніх осіб, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок викрадення чужого майна, повторно, таємно через отвір у вхідних дверях проник в середину приміщення Свято-Введенської церкви, де виявив скриньку для пожертв, відкрив її та умисно, незаконно, повторно заволодів грошовими коштами в сумі 170 гривень, які поклав в кишеню та через той же отвір у дверях вийшов із приміщення церкви, а зазначені кошти привласнив та розпорядився ними на власний розсуд, заподіявши релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с. Башарівка Радивилівського району Рівненської області (Свято - Введенська церква) матеріальну шкоду на суму 170 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 09 листопада 2014 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_5 з метою викрадення грошових коштів на велосипеді приїхав до Свято-Преображенської церкви релігійної громади УПЦ Київського патріархату с. Батьків Радивилівського району Рівненської області, що знаходиться в с. Батьків, вул. Братів Якимчуків, 8 Радивилівського району Рівненської області. Для проникнення в середину приміщення використав драбину, яку виявив на території храму, піднявся до одного із вікон, що знаходиться у західній частині приміщення, та рукою розбив віконне скло. В подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи свій неправомірний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, скориставшись відсутністю власника, інших сторонніх осіб, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, повторно, таємно через розбите вікно проник в середину приміщення Свято-Преображенського храму. Перебуваючи там, обвинувачений вчинив дії, спрямовані на відшукування грошових коштів, які мав намір викрасти та розпорядитись ними на власний розсуд. Проте з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_5 не зміг довести свій злочинний намір до кінця, оскільки в приміщенні церкви грошових коштів він не виявив та через те ж розбите вікно вийшов на зовні та пішов з місця події.

Крім того, 09 листопада 2014 року приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_5 з метою викрадення грошових коштів на велосипеді приїхав до приміщення церкви релігійної громади УПЦ Київського патріархату м. Радивилів (Свято-Різдво-Богородична парафія), що знаходиться в м. Радивилів, вул. Садова, буд. 89 Рівненської області, де для проникнення в середину приміщення використав гранітну плиту, яку виявив на території храму, та за її допомогою пошкодив частину вхідних дверей храму. В подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи свій неправомірний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, скориставшись відсутністю власника, інших сторонніх осіб, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок викрадення чужого майна, повторно, таємно через отвір у вхідних дверях проник в середину приміщення Свято-Різдво-Богородичної церкви. Перебуваючи там, ОСОБА_5 вчинив дії, спрямовані на відшукування грошових коштів, які мав намір викрасти та розпорядитись ними на власний розсуд. Проте з причин, що не залежали від його волі, обвинувачений не зміг довести свій злочинний намір до кінця, оскільки в приміщенні церкви грошових коштів він не виявив та вийшов назовні через двері, що знаходяться у західній частині церкви, та пішов з місця події.

Обвинувачений ОСОБА_5 в поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції при постановленні вироку не взято до уваги його характеристику за фактичним місцем проживання, а саме: с. Конюшки-Королівські Самбірського району Львівської області, де він проживав з цивільною дружиною ОСОБА_9 та її трьома малолітніми дітьми, на якій в подальшому планував одружитися. Також, покликається на порушення проведення дактилоскопічної експертизи, оскільки кримінальне правопорушення вчинено 09 листопада 2014 року, а постанову про призначення експертизи винесено 26 листопада 2014 року, після взяття його відбитків пальців та затримання Дубенським МВ УМВС України в Рівненській області. Зазначає, що згідно чинного законодавства витрати на проведення судової експертизи не можуть накладатись на засудженого, за винятком власної витребуваної експертизи засудженим. Просить змінити вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України, звільнити від процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Винуватість ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого, не встановлено.

У відповідності до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Статтею 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та його характеристику, думки потерпілого ОСОБА_8 та представників потерпілих сторін ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо призначення покарання. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України. Покликання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, що при призначенні покарання необхідно врахувати його характеристику за фактичним місцем проживання, а саме: с. Конюшки-Королівські Самбірського району Львівської області, де він проживав з цивільною дружиною ОСОБА_9 та її трьома малолітніми дітьми, на якій в подальшому планував одружитися, а відтак застосувати до нього ст.69 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, думки потерпілого ОСОБА_8 та представників потерпілих сторін ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо призначення покарання та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України та підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.15 Закону України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 року, проведення судових експертиз у кримінальних та адміністративних справах здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою рішення про відшкодування процесуальних витрат та рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо неправомірного стягнення з нього витрат на проведення експертиз є безпідставними, оскільки орган досудового розслідування та прокурор не відшкодовують витрати на залучення експертів спеціалізованих державних установ, так як проведення таких експертиз здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Тому судом першої інстанції правильно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати на користь держави.

Також колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від оплати процесуальних витрат згідно ст.119 КПК України, так як обвинуваченим та стороною захисту не надано суду документів, які підтверджують фінансову неспроможність обвинуваченого відшкодувати державі витрати в сумі 2244 грн.99 коп. за проведення судових експертиз.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі щодо порушення проведення дактилоскопічної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки постанову про проведення експертизи від 26 листопада 2014 року винесено в рамках чинного законодавства, і порушень при її проведенні колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ___________________ ОСОБА_1

Судді: ________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3