УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21"
лютого 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого -
Коваленка Є.П. суддів - Римар Т.М., Демченко
О.В. з участю прокурора - Парусова A.M.

засудженого
ОСОБА_1 потерпілого ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі кримінальну справу за апеляцією
потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Бережанського районного суду
від "28" листопада 2006 року, -

Встановила:

Даною постановою

ОСОБА_1

на підставі
п."а" ст.1 Закону України 31 травня 2005 року "Про
амністію" звільнено від покарання, призначеного йому вироком Бережанського
районного суду від 25 грудня 2002 року за ч.З ст.296 КК України, у вигляді 2
роки 6 місяців позбавлення волі.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від покарання на
підставі Закону про амністію, суд зіслався на те, що злочин, за який його було
засуджено, у відповідності із ст. 12 КК України не відноситься до категорії
тяжких, був вчинений ним до набрання чинності Законом від 31.05.2005 року
"Про амністію" і останній має неповнолітню дитину - сина 1.10.2002
року народження та звернувся з письмовою заявою про застосування амністії.

В апеляції потерпілі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати постанову
суду про звільнення ОСОБА_1 від покарання на підставі закону України про
амністію, посилаючись на те, що Верховним Судом України та апеляційним судом
Тернопільської області вирок Бережанського райсуду від 25.12.2002 року щодо ОСОБА_1 та інших засуджених залишено
без змін, останні не з'явились в апеляційний суд і на них було оголошено
розшук. Вказують, що Бережанський райсуд не повідомляв їх про те, що ОСОБА_1
звільнений від покарання внаслідок амністії.

Справа №11 - 43 Головуючий
у 1 інстанції - Статків Б.І.

Категорія -ч.3 ст.296
КК Доповідач
- Римар Т.М.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_2, який
підтримав апеляцію і вважає, що засуджений ОСОБА_1 повинен відбувати призначене
судом покарання, засудженого ОСОБА_1, який просить залишити постанову суду без
зміни, міркування прокурора про залишення апеляції без задоволення, а постанову
суду без змін, колегія суддів, розглянувши матеріали та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що дана апеляція задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Бережанського районного суду від
25.12.2002 року ОСОБА_1 засуджений за ч.3 ст.296
КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12.03.2003 року вирок
змінено - перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з ч.3 на ч.2 ст.296 ЮС України і призначено покарання 2 роки
позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладенням
обов'язків, передбачених ст.76 КК України.

Ухвалою Верховного Суду України від 10.06.2004 року за
апеляціями потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 12.03.2003 року по справі про обвинувачення ОСОБА_1
та інших скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від
4.08.2004 року апеляції засуджених, в тому числі ОСОБА_1, залишено без
задоволення, а вирок Бережанського районного суду від 25.12.2002 року, яким
ОСОБА_1 засуджено за ч.З ст.296 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення
волі, залишено без зміни.

Вищезазначеною постановою Бережанського районного суду від 28.11.2006 року
ОСОБА_1 звільнено від покарання, призначеного вищевказаним вироком, на підставі
Закону від 31.05.2005 року "Про амністію".

Колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано звільнив ОСОБА_1 від покарання
на підставі вищезазначеного Закону про амністію.

Відповідно до ст.ст.85-86 КК України на підставі Закону України про
амністію засудженого може бути повністю або частково звільнено від кримінальної
відповідальності чи від покарання, як основного так і додаткового. Амністія
оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Згідно Закону
України від 31.05.2005 р. "Про амністію", зокрема ст.1
п."б", звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний
строк та від інших покарань, не пов"язаних з позбавленням волі, підпадають
особи, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання, менш
суворе, ніж позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, які мають
неповнолітніх дітей.

Відповідно до
ст. 12 вищевказаного Закону "Про амністію" дія цього Закону
поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним чинності.

Закон України
від 31.05.2005 р. "Про амністію" набрав чинності з дня його опублікування,
а саме 23.06.2005 p.,
а злочин, передбачений ч.3 ст.296
КК України, за який ОСОБА_1 засуджений вироком Бережанського районного суду від
25.12.2002 p.,
вчинений ним 31.03.2002 p.,
а отже - до набрання чинності вищевказаним Законом про амністію.

Відповідно до 3З ст. 12 КК
вказаний злочин є злочином середньої тяжкості, оскільки санкцією ч.3 ст.296 КК
України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5
років.

З наявної у
справі копії свідоцтва про народження вбачається, що засуджений ОСОБА_1 має
неповнолітню дитину - сина ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно ст.9
Закону від 31.05.2005 р. "Про амністію" застосування амністії не
допускається, якщо засуджений проти цього заперечує.

Як вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_1 особисто звернувся з письмовою заявою в суд, в якій
просив застосувати до нього амністію (а.с.6).

Щодо посилання
потерпілих в апеляції на те, що суд не повідомив їх про те, що ОСОБА_1
звільнений від покарання внаслідок амністії, то як вбачається з матеріалів
справи, потерпілі повідомлялись судом про день, час та місце розгляду заяви
засудженого ОСОБА_1 про звільнення його від покарання на підставі Закону про
амністію, про що свідчить наявне в справі повідомлення (а.с. 13). Обов'язкова
участь в розгляді цієї заяви потерпілих Законом не передбачено.

Визначених
Законом від 31.05.2005 р. "Про амністію" обмежень щодо застосування
амністії до ОСОБА_1 по справі не має, не належать до них і ті, на які вказують
потерпілі в апеляції.

Таким чином,
прийняте судом рішення про те, що ОСОБА_1 підлягає звільненню від покарання
внаслідок амністії, є правильним, оскільки:

він засуджений
за ч.3 ст.296
КК, тобто за злочин, за який КК України передбачено покарання у вигляді
позбавлення волі на строк не більше 5-ти років;

даний злочин
вчинено до набрання чинності Законом від 31.05.2005 р. "Про
амністію";

у засудженого є неповнолітня дитина;

засуджений
бажав, щоб до нього була застосована амністія, -що відповідно до п.
"б" ст.1 та ст.ст.9, 12 Закону України від 31.05.2005 року "Про
амністію" є підставами для застосування до нього амністії.

Разом з тим, суд
вказавши, що ОСОБА_1 має неповнолітню дитину, помилково зіслався в
мотивувальній частині постанови на п."а" замість п."б" ст.1
Закону України від 31.05.2005 р. "Про амністію", тому в порядку
ст.365 КПК України в постанову слід внести зміни - виключити посилання суду на
п."а" ст.1 Закону України "Про амністію", і вважати , що
засуджений підлягає звільненню від покарання на підставі п."б" ст.1
Закону України від 31.05.2005 р. "Про амністію", в решті - постанову
залишити без зміни, апеляцію потерпілих - без задоволення.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

В порядку ст.365
КПК України внести зміни до постанови Бережанського районного суду від 28
листопада 2006 року про звільнення ОСОБА_1 від покарання на підставі Закону
України від 31.05.2005 року "Про амністію" - виключити з
мотивувальної частини постанови посилання на п."а" ст.1
вищезазначеного Закону про амністію і вважати, що ОСОБА_1 звільнений від
покарання на підставі п."б" ст. 1 Закону України від 31.05.2005 року
"Про амністію".

В решті
постанову суду щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.