ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000116 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівно Рівненської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 30.03.2008 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187 КК України до п`яти років позбавлення волі;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , діючи повторно 08 січня 2014 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 заснув, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 6700» імей НОМЕР_1 у металевому корпусі жовтого кольору, вартістю 300 гривень, який лежав на журнальному столі в квартирі АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_5 , та поклав його до правої зовнішньої кишені одягненої на ньому куртки чорного кольору. Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , діючи таємно умисно, повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливі мотиви та особисту зацікавленість, реалізовуючи злочинний умисел, підійшов до серванту, який розташований прямо від входу до кімнати у вищевказаній квартирі, висунув шухлядку, звідки викрав грошові кошти у сумі 500 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_5 , та з місця скоєння злочину зник, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.

ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснив суду, що 08 січня 2014 року приблизно о 02 годині 00 хвилин він приїхав з ОСОБА_5 до нього додому на АДРЕСА_4 , де у ОСОБА_4 раптово виник умисел на крадіжку чужого майна, а саме: мобільного телефону ОСОБА_5 марки «Nokia 6700», який він взяв зі столу та поклав собі в кишеню. Продовжуючи оглядати квартиру, ОСОБА_4 побачив в серванті грошові кошти, які також таємно викрав та поклав в собі в кишеню. Після чого покинув місце скоєння злочину, заподіявши ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 800 гривень.

Про винність ОСОБА_4 , суд робить висновок виходячи з наступних доказів: протоколу огляду місця вчинення злочину (а.п. 13-15); копій документів, що підтверджують вартість викраденого майна (а.п. 24, 25); протоколу огляду предмету зазначеного мобільного телефону марки «Nokia 6700» імей НОМЕР_1 у металевому корпусі жовтого кольору, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні (а.п. 32-33).

Інші докази, здобуті в ході досудового слідства не досліджувались в судовому засіданні, в зв`язку з визначенням порядку та об`єму дослідження доказів, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки свідчення ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким не заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_4 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, раніше судимий. ОСОБА_4 повністю визнав вину, суму завданого матеріального збитку відшкодував, що судом враховується як пом`якшуючі його покарання обставини.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в місцях позбавлення волі, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення не встановлено, при цьому у суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року суд не вбачає, оскільки обвинувачений не є суб`єктом амністії.

З метою належного виконання процесуального рішення, суд вважає за необхідне міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Питання про речові докази, суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання відраховувати з 25 квітня 2014 року, міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Nokia 6700» імей НОМЕР_1 у металевому корпусі жовтого кольору, який передано на зберігання під схорону розписку потерпілому ОСОБА_5 повернути ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляція в судову палату по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1