Ухвала

іменем україни

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів: ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

при секретарі ОСОБА_9.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Починки Курського району

Тульської області, РФ, який проживає

за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_10,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно дійшов висновку про відсутність у діяннях ОСОБА_1 умислу на переміщення через митний кордон України кастету шляхом приховання від митного контролю. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог чинного законодавства провів апеляційний розгляд у відсутність ОСОБА_1 та не розглянув клопотання прокурора про повторне дослідження обставин, встановлених під час розгляду кримінального провадження.

Вироком Бориспільського міськрайонного Київської області від 05 лютого 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 було оголошено підозру в тому, що він 25 жовтня 2012 року, прибувши до України на територію Державного міжнародного аеропорту «Бориспіль» із м. Бангкоку, Таїланд, умисно, заздалегідь приховав у валізі серед інших речей металевий кастет, що є холодною зброєю ударно-дробильної дії, та не заповнив пасажирську митну декларацію із зазначенням наявності даного предмету, який було виявлено співробітником Київської обласної митниці під час проведення вибіркового митного контролю його багажу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка не підтримала подану скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Докази винуватості ОСОБА_1, на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судовими інстанціями та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, надані ними в судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду доказів того, що ОСОБА_1 перемістив кастет, що є холодною зброєю ударно-дробильної дії, з приховуванням його від митного контролю, тобто вчинив даний злочин з прямим умислом.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок суду першої інстанції, яка за своїм змістом є аналогічною його касаційній скарзі, зокрема в частині наявності у ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 201 КК України, проаналізував її доводи, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі й тих, на які посилався прокурор у скарзі, та які б давали підстави для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8