Справа № 208/5282/12
Провадження №11-кп/772/106/2013
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисюк
Доповідач :Федчук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2013 року
м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Вінницької області в складі:

головуючого : Федчука В.В.

суддів:Рупака А.А., Ляліної С.М.

при секретарі: Міхневич І.А.

за участю прокурора: Миколайчука Д.Г.

обвинуваченого: ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

представник потерпілої: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці кримінальне
провадження № 0000027, внесеного до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань від 21 листопада 2012 року за
апеляційною скаргою прокурора у
кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_4 та апеляційної скарги адвоката
ОСОБА_6 представника потерпілої ОСОБА_5
на вирок Калинівського районного суду
Вінницької області від 15 квітня 2013,
яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Калинівка Вінницької області,
українця, громадянина України,
пенсіонера, проживаючого в АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

визнаний винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком 4 (чотири) роки
з позбавлення права управління
транспортними засобами строком 3 (три)
роки;

на підставі ст. 75 КК України звільнено
засудженого ОСОБА_4 від відбування
призначеного основного покарання з
випробуванням, встановивши йому
іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки;

стягнуто з ОСОБА_4 на користь
потерпілої ОСОБА_5 матеріальні збитки в
сумі 10000 (десять тисяч) гривен і
моральні збитки в сумі 60000 (шістдесят
тисяч) гривень, за надання юридичної
допомоги потерпілій 4000 (чотири тисячі)
гривень.

В с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний
винним у тому, що 18 жовтня 2012 року
приблизно о 17 годині 20 хвилин, керуючи
автомобілем ВАЗ 2112 д.н.з. НОМЕР_1
виїжджаючи з прилеглої території на
проїздну частину дороги по вул.
Дзержинського м. Калинівка біля ДНЗ № 4,
в порушення п. 10.1 та п. 10.2 правил
дорожнього руху України, перед
початком руху, не переконався, що це
буде безпечним і не створить перешкод
або небезпеки іншим учасникам руху,
перед проїздною частиною не дав дорогу
мопеду «ALPHA ZS 50 F» під керуванням ОСОБА_7
який рухався по проїзній частині з
пасажиром - неповнолітнім ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_4, внаслідок чого сталось
зіткнення зазначених транспортних
засобів.

В результаті ДТП водій мопеда
ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у
вигляді крововиливу у м'які тканини
голови відповідно правій тілесно -
скроневій ділянці, перелому правової
скроневої кістки з переходом на основу
черепу, вогнищевих субарахноїдальних
крововиливів, внутрішньою - мозкової
гематоми справа, що згідно з судово -
медичною експертизою № 115 від 21
листопада 2012 року мають ознаки тяжких
тілесних ушкоджень внаслідок яких
ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер в
реанімаційному відділенні
Калинівської ЦРЛ.

Пасажир мопеда неповнолітній
ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепної - мозкової
травми - струсу головного мозку, синців
та садин голови, а також забиття м'яких
тканин шийно - грудного відділу хребта
та лівого колінного суглобу, що згідно
з висновком судово - медичного експерта
№ 219 від 06 листопада 2012 року належить до
легких тілесних ушкоджень, які
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Не погоджуючись з даним рішенням
суду першої інстанції, прокурор у
кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій
ставить питання про скасування вироку
Калинівського районного суду
Вінницької області від 15 квітня 2013 року
в зв'язку з неправильним застосування
закону про кримінальну
відповідальність судом першої
інстанції при призначенні покарання
ОСОБА_4

Крім цього, прокурор в своїй
апеляційній скарзі просить
постановити новий вирок, яким засудити
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України до 4
(чотирьох) років позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3
(три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_4 від призначеного основного
покарання з випробуванням та іспитовим
строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК
України покласти на засудженого
обов'язки не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
кримінально - виконавчої інспекції,
повідомляти кримінально - виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання
та періодично з'являться для
реєстрації в кримінально - виконавчій
інспекції.

В решті прокурор просить залишити
вирок без змін.

В апеляційній скарзі адвокат
ОСОБА_6, який є представником
потерпілої ОСОБА_5, просить вирок
Калинівського районного суду
Вінницької області від 15 квітня 2013 року
скасувати та постановити новий вирок,
яким призначити ОСОБА_9 реальну міру
покарання, мотивуючи апеляційні вимоги
тим, що ОСОБА_4 не відшкодовував
спричинені збитки потерпілій та не
намагався цього зробити, навпаки
постійно наголошував їй, що платити і
сидіти не буде.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора Миколайчука Д.Г., який
частково підтримав апеляційну скаргу
державного обвинувача, а також
повністю підтримав апеляційну скаргу
представника потерпілої, доводи
представника потерпілої адвоката
ОСОБА_6, яка апеляційну скаргу
підтримала в повному обсязі, потерпілу
ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну
скаргу свого представника та
наполягала на позбавленні волі
засудженого, засудженого ОСОБА_4, який
просив вирок першої інстанції залишити
без змін, перевіривши матеріали справи
та кримінального провадження, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга прокурора
підлягає до задоволення повністю, а
апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 є
такою, що підлягає до задоволення
частково, також колегія суддів вважає,
що вирок в частині призначення
покарання ОСОБА_10 підлягає до
скасування виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів
провадження, вина обвинуваченого
ОСОБА_4 в скоєному кримінальному
правопорушенні повністю встановлена
та доведена судом першої інстанції,
визнана самим обвинуваченим ОСОБА_4,
ніким не оспорюється, та не
спростовується в поданих апеляційних
скаргах.

Так, відповідно до вироку суду
першої інстанції, судовий розгляд
відбувався згідно ч. 3 ст. 349 КПК України
під час якого, суд визнав за згодою
учасників судового провадження
недоцільним дослідження доказів, щодо
тих обставин, які ніким не оспорюють ся.
Судом було з'ясовано, що сторони, а саме
обвинувачений та потерпіла правильно
розуміють зміст цих обставин, сумнівів
у добровільності їх позицій не було, а
також сторонам було роз'яснено, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржувати ці обставини в
апеляційному порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції,
призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_4 не вірно застосував інституцію
призначення покарання з випробуванням
та призначенням іспитового строку.

Призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_4, суд першої інстанції порушуючи
кримінальний процесуальний закон
України проігнорував вимоги ч. 4 ст. 374
КПК України, згідно якої, у разі
звільнення від відбування покарання з
випробуванням відповідно до статей 75 -
79, 104 Кримінального кодексу України у
резолютивній частині вироку
зазначаються тривалість іспитового
строку, обов'язки, покладені на
засудженого, а також трудовий колектив
або особа, на які, за їх згодою або на їх
прохання, суд покладає обов'язок щодо
нагляду за засудженим і проведення з
ним виховної роботи.

Доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах
потерпілої ОСОБА_5 про невідшкодування
ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 спричинених
збитків не знайшли свого підтвердження
матеріалами кримінального
провадження, оскільки, під час
судового засідання, в якому були
присутні потерпіла ОСОБА_5 та її
адвокат ОСОБА_6 було встановлено та
нікім не оскаржено, що батькам
загиблого водія ОСОБА_4 відшкодував 15240
(п'ятнадцять тисяч двісті сорок)
гривень, а потерпілій ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування боргу 10000 (десять тисяч)
гривень (а. с. № 44), що не дає підстави
вважати засудженого ОСОБА_4 таким, що
ухиляться від виконання рішення за
оскаржуваним вироком.

Судом було оцінено та взято до уваги те,
що ОСОБА_4 являється людиною
малозабезпеченої, похилого віку,
основним його доходом являється
пенсійне забезпечення з боку держави в
розмірі 1169 гривень 47 копійок, що
підтверджується довідкою пенсійного
фонду а також те, що він проживає в
будинку який не належить йому, що також
підтверджується довідкою Калинівської
міської ради.

З цього приводу колегія суддів, не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_5, однак
це не позбавляє потерпілу звернутись
із даними вимогами до виконавчої
інспекції або суду в порядку
цивільного судочинства та вимагати
визначення частки відрахувань із
пенсійного забезпечення засудженого
ОСОБА_4

Колегія суддів, оцінюючи фінансовий та
сімейний стан засудженого, його особу
та пенсійний вік, вважає за необхідне
звернути в рахунок відшкодування шкоди
потерпілій ОСОБА_5 автомобіль марки
«ВАЗ 21121» д. н. з. НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Враховуючи вище викладене, у колегії
суддів, є всі підстави для задоволення
апеляційної скарги прокурора,
частковому задоволенні апеляційної
скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах
потерпілої ОСОБА_5 та скасування вироку
Калинівського районного суду
Вінницької області від 15 квітня 2013 в
частині призначення покарання
засудженому ОСОБА_4, а також
постановленні нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК
України, колегія суддів, -

З а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у
кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_4 задовольнити повністю, а
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Калинівського районного суду
Вінницької області від 15 квітня 2013 року
в частині призначення покарання
ОСОБА_4, скасувати.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та
призначити йому покарання у виді
позбавлення волі строком 4 (чотири) роки
з позбавленням права керувати усіма
видами транспортних засобів строком на
3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України
засудженого ОСОБА_4 звільнити від
відбування покарання з випробуванням,
якщо він протягом іспитового строку 3
(три) роки не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов'язки.

Відповідно до ст. 76 КК України
зобов'язати засудженого ОСОБА_4 не
виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу
кримінально - виконавчої інспекції,
повідомляти інспекцію про зміну місця
проживання та періодично з'являтися у
кримінально - виконавчу інспекцію для
реєстрації.

Автомобіль марки «ВАЗ 21121» д. н. з.
НОМЕР_1, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_4, та на який накладено
арешт згідно ухвали слідчого судді від
12 грудня 2012 року звернути в рахунок
відшкодування моральної шкоди
потерпілій ОСОБА_5.

В решті вирок відносно нього залишити
без змін

Вирок апеляційного суду може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом трьох
місяців з моменту проголошення вироку.

Судді:

З оригіналом вірно