ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_13,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 19 лютого 2015 року касаційну скаргу прокурорів у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_14,

захисника ОСОБА_6,

виправданого ОСОБА_5,

встановив:

У касаційній скарзі прокурорів викладено вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. На обґрунтування вимоги вказали, що судами допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв'язку з безпідставним виправданням ОСОБА_5, який зловживаючи службовим становищем, вчинив розкрадання чужого майна шляхом розтрати - не отримавши дозволу обласної ради, уклав від імені комунального підприємства, яке він очолював КП «Дениші», із страховими компаніями договори страхування фінансових ризиків за відсутності таких ризиків. Вказали й на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурорів захисник виправданого просив залишити скаргу без задоволення, судові рішення - без зміни.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 6 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та виправдано. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 червня 2014 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, прокурорів залишено без задоволення, вирок суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого органом досудового розслідування йому було пред'явлено обвинувачення.

Так, ОСОБА_5, обіймаючи посаду головного лікаря у комунальному підприємстві «Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші», відповідно до положень статуту вказаного підприємства, контракту укладеного з ним, зобов'язувався здійснювати загальне керівництво медичним закладом, забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за закладом державного майна, у період часу з 21 грудня 2007 року по 6 липня 2010 року, діючи умисно, зловживаючи службовим становищем, наданими статутом і контрактом повноваженнями, без відповідного рішення Житомирської обласної ради щодо планування витрат понад визначені граничні розміри, у порушення вимог нормативно-правових актів, шляхом безпідставного укладення економічно невигідних для санаторію договорів страхування фінансових ризиків із ПАТ «Страхова компанія «ЛЕММА», ПАТ «Страхова компанія «Орлі», ПАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», ТДВ «СК «Авангард», вчинив розтрату чужого майна, яке належить КП «ЖОЛСЦЗР «Дениші», а саме грошових коштів на загальну суму 3 515 819,70 грн, чим спричинив інтересам комунального підприємства матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

В тому числі, в результаті вказаних злочинних дій головного лікаря ОСОБА_5, загальний фонд Житомирського обласного бюджету недоотримав 30% відрахувань частини прибутку (доходу) за результатами господарської діяльності санаторію на загальну суму 1 054 745,91 грн, внаслідок чого обласній раді заподіяно матеріальної шкоди на вказану суму, що становить шкоду спричинену в особливо великих розмірах.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, захисника та виправданого, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурорів та просили залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Посилання у касаційній скарзі прокурорів про безпідставне виправдання ОСОБА_5 є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Докази винуватості ОСОБА_5, на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судовими інстанціями та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення та встановив, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, зокрема, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 під час укладання із страховими компаніями договорів страхування фінансових ризиків, діяв із корисливим мотивом і метою обернення чужого майна на користь третіх осіб, оскільки таке страхування передбачалось договорами про надання послуг санаторно-курортного лікування громадян, які він укладав від імені санаторію з Міністерством праці та соціальної політики України і Фондом соціального страхування.

При цьому, вимоги працівників Міністерства праці щодо обов'язкового страхування фінансових ризиків по укладеним договорам та розірвання таких договорів у випадку відмови від страхування, підтвердили з наданням під час судового слідства відповідних доказів цього, допитані в якості свідків виконуючий обов'язки головного лікаря КП «Дениші» ОСОБА_7, голова Житомирського обласного фонду соціального страхування ОСОБА_8, начальник управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації ОСОБА_9

Також на підставі вказаних показань цих та інших свідків, досліджених у судовому засіданні договорів, укладених між Фондом соціального страхування та санаторієм, встановлено, що за змістом яких саме на КП «Дениші» покладався прямий обов'язок протягом 15 днів застрахувати фінансові ризики з наданням відповідного підтвердження цього.

Наведені вимоги до санаторіїв страхувати фінансові ризики від Фонду та Міністерства підтвердили у судовому засіданні й керівники страхових компаній з наданням суду реєстру договорів. Так, зокрема, Страховою компанією «ЛЕММА», окрім КП «Дениші», фінансові ризики по укладеним із Фондом та Міністерством договорам купівлі-продажу путівок страхували ще шістнадцять санаторно-лікувальних закладів України, Страховою компанією «Саламандра-Україна» - окрім двох угод з КП «Дениші», укладено аналогічні ще п'ятдесят три договори страхування.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_5 діяв не з власної ініціативи, що свідчить про відсутність в його діях зловживання службовим становищем з умислом на розтрату майна.

Також судами враховані й судові рішення адміністративних судів, що набрали законної сили, якими встановлена законність укладання КП «Дениші» договорів страхування фінансових ризиків із страховими компаніями та відсутність заподіяння даному підприємству будь-яких матеріальних збитків за наслідками їх укладання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 правомірно виправдано за ч. 5 ст. 191 КК України за відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 ухвалений з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, в межах апеляційних вимог прокурорів, що аналогічні вимогам, наведеним ними у касаційній скарзі, та які були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який проаналізував їх повною мірою, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Судами при постановленні вироку та ухвали у даному провадженні врахована й судова практику Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2014 року викладено правовий висновок, згідно якого розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем здійснюється тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. В результаті такої розтрати чужого майна для власника цього майна виникають наслідки у вигляді реальної майнової шкоди, прямих майнових збитків, що носять характер нестачі і можуть приховуватись вчиненням службового підроблення.

Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалах судом касаційної інстанції, не встановлення у винних осіб прямого умислу на розтрату чужого майна, а також не встановлення у них корисливого мотиву, свідчить про відсутність у їх діях суб'єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 191 КК України.

Доводи касаційної скарги прокурорів та матеріали кримінального провадження не містять посилань на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 436, 438 КПК України, суд

ухвалив:

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 6 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурорів - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12