АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10/1690/382/2012 Номер провадження 10/1690/382/2012Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого Нізельковської Л.В.

суддів Ландаря О.В., Лісіченко Л.М.

за участю прокурора Краснопір Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 вересня 2012 року.

Цією постановою відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області про обрання відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

- 14.05.2007 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.ст. 69,75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 18.06.2008 року Козельщанським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.175 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. За постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 14.03.2011 року невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі було замінено більш мяким у виді обмеження волі,

запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Органами досудового слідства ОСОБА_2 підозрюється в тому, що відбуваючи покарання в Комсомольському виправному центрі №136 з 01.04.2011 року, будучи ознайомлений 01.04.2011 року з територією та межами центру і попереджений про кримінальну відповідальність за їх порушення, без спеціального дозволу на те адміністрації, перебуваючи в складі бригади засуджених на роботі на контрагентському обєкті НВП „Фероліт, 03.09.2012 року самовільно залишив межі виправного центру та ухилився від відбування покарання. При перевірці о 04.00 год. було виявлено відсутність на робочому місці ОСОБА_2, який скориставшись недостатнім контролем з боку працівників установи самовільно залишив межі Комсомольського ВЦ №136.

За даним фактом СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області 03.09.2012 року відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.390 КК України.

Слідчий звернувся до суду із вказаним поданням, мотивуючи його тим, що ОСОБА_2, будучи раніше судимим та відбуваючи покарання у Комсомольському ВЦ №136, самовільно залишив місце обмеження волі, переслідуючи мету ухилитися від відбування покарання за вчинення злочину проти правосуддя, схильний до вчинення нових злочинів, і не зважаючи на те, що за вчинення даного злочину, передбачене покарання у виді позбавлення волі не більше трьох років, відповідно до ст.155 КПК України, з метою перешкоджання можливості ухилитися від слідства і суду та продовжити злочинну діяльність, а також для виконання процесуальних рішень, відносно ОСОБА_2 доцільно обрати запобіжний захід у виді взяття під варту, оскільки менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд вказав, що ні слідчим, ні прокурором не було надано переконливих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 дій, направлених на перешкоджання встановленню істини по справі, як на даний час, так і наміру вчинити їх в майбутньому. Суд врахував, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, свою вину в скоєному визнав повністю, відбуває покарання в місцях обмеження волі і на волі не перебуває.

В апеляції прокурор просить постанову суду скасувати, а матеріали подання відносно ОСОБА_2 направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись при цьому на те, що суд не надав належної уваги тому факту, що підозрюваний ОСОБА_2, перебуваючи у Комсомольському ВЦ №136, зможе впливати на свідків та очевидців по справі з метою зміни своїх показань або впливати на встановлення істини по справі. Окрім цього, суд не взяв до уваги те, що останній після втечі з виправного центру, перебуваючи на свободі, був затриманий працівниками установи під час вчинення нового злочину.

Інші учасники судового розгляду постанову не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який апеляцію не підтримав та вказав, що на даний момент відпала необхідність в обранні запобіжного заходу, оскільки слідчі дії по справі закінчені і справа готується для направлення до суду, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи подання слідчого про обрання щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді взяття під варту, суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст. 148, 150, 155, 165, 165-1 та 165-2 КПК України, врахувавши при цьому, що запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжувати злочинну діяльність.

Взяття під варту як запобіжний захід застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обовязків, що випливають із ч.2 ст. 148 КПК України, і його належної поведінки.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше трьох років, - виключно у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний, перебуваючи на волі, переховувався від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджав установленню істини у справі, продовжив злочинну діяльність або не виконав обовязків, повязаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обовязків, передбачених статтею 149-1 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, відбуває покарання в місцях обмеження волі і на волі не перебуває, повністю визнає свою вину у вчиненні злочину.

Жодних даних про виключні випадки, передбачені п.2. ч.1. ст.155 КПК України щодо намагання ухилитися від слідства та суду, продовження злочинної діяльності чи перешкоджання встановленню істини в справі підозрюваним ОСОБА_2, немає.

Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчі дії по справі на даний момент закінчені.

Виходячи з вимог, передбачених ст. 150 КПК України, взявши до уваги обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді взяття під варту.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови суду не вбачається, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 вересня 2012 року про відмову в обранні запобіжного заходу у виді взяття під варту відносно ОСОБА_2 без змін.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: