АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
справа №613/1645/14-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/493/15 ОСОБА_1
категорія ч.1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/493/15 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, маючого двох неповнолітніх дітей, не працюючого, в порядку ст. 89 КК України не маючого судимості, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі.

Як встановив суд, 15 серпня 2014 року, близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, яка переросла в бійку, навмисно наніс один удар ногою в область живота ОСОБА_9 , 1968 року народження, який знаходився в лежачому положенні на землі, після чого ОСОБА_8 взяв лопату та наніс п`ять ударів лопатою в праву потиличну область голови ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з наявністю п`яти рублених ран в правій тім`яна потиличній області з підлягаючим до однієї з них здавлюваним переломом потиличної кістки, крововиливом під тверду та м`яку мозкові оболонки, крововиливом в стовбур головного мозку, набряком головного мозку і гострим порушенням мозкового кровообігу, закритої травми живота у вигляді розриву бризжейки і кінцевого відділу товстого кишечника, крововиливу в великий сальник, ускладненої розвитком калового фіброзно-гнійного перитоніту, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя від яких 18.08.2014 року останній, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 помер.

В апеляційних скаргах:

- прокурор порушив питання про скасування вироку у відношенні ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та не відповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі. На обґрунтування доводів апеляції вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав вину у скоєнні злочину, який вчинив при обтяжуючих обставинах - у стані алкогольного сп`яніння, в силу ст. 89 КК України не має судимості, але є таким, що скоював умисні злочини, в тому числі направлені проти життя та здоров`я особи, при цьому офіційно не працює, характеризується негативно;

- захисник просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В апеляції захисник просить ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, посилаючись на те, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недостовірних і суперечливих доказах, обвинувачення фактично будується лише на свідченнях ОСОБА_10 , які суперечать свідченням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Окрім того, на думку захисника, вирок ухвалено з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, а саме ч. 1 ст. 88 КПК України, оскільки у судовому рішенні зазначено про те, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України не судимий, але є таким, що скоював умисні злочини, в тому числі направлені проти життя та здоров`я особи, - що є недопустимим на підтвердження винуватості обвинуваченого. В апеляції захисник також стверджує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тому що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 майже максимальний розмір покарання, проігнорувавши факт відсутності у нього судимостей, позитивну характеристику та наявність неповнолітніх дітей;

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок з мотивів суттєвого порушення кримінального процесуального законодавства, в тому числі пов`язаного з порушенням в ході досудового розслідування права на захист у зв`язку з відсутністю захисника, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з таких же підстав, які наведені у апеляції його захисника.

Заслухавши доповідача, вислухавши захисника, обвинуваченого та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частина 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 висунуте обвинувачення в тому, що 15 серпня 2014 року, близько 20 години 00 хвилин, він, при обставинах, вказаних у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 3-6/ скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Отже, відповідно до ст. ст. 91, 337 КПК України ці обставини, які вказані в основному процесуальному документі досудового розслідування підлягали доказуванню чи спростовуванню при розгляді кримінального провадження у суді, в тому числі шляхом перевірці та оцінці судом доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою в межах, зазначених у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 3-6/ встановив фактичні обставини справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наведеними в вироку доказами, зібраних у встановленому законом порядку та належно оцінених судом.

Зокрема, він ґрунтується на показах свідка ОСОБА_13 , із яких вбачається, що 15 серпня 2014 року, близько 20 години 00 хвилин, на території його домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час вживання спиртних напитків, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході котрої ОСОБА_8 наносив удари кулаком по обличчю та ногою в живіт ОСОБА_9 , а потім ножем відрізав йому частину вуха. Після цього ОСОБА_8 став прохати ОСОБА_9 не викликати міліцію, а коли ОСОБА_13 зайшов до будинку, то почув, що між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 знову відбувається сутичка. Вибігши з будинку, ОСОБА_13 побачив, що ОСОБА_8 наносив удари ногою в живіт ОСОБА_9 . Після сутички ОСОБА_8 пообіцяв ОСОБА_9 грошей та вони залишилися ночувати у ОСОБА_13 . Вранці ОСОБА_9 поскаржився на болі у животі, а також у нього були рани на вусі та голові. Оскільки на території його домоволодіння під час сварки інших осіб не було, ОСОБА_13 стверджує, що саме ОСОБА_8 завдав удари ОСОБА_9 лопатою, яку зі слідами крові було знайдено працівником міліції неподалік від місця події.

Покази свідка ОСОБА_13 про те, що 15 серпня 2014 року на території його домоволодіння ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин побив ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , яка 16 серпня 2014 року розмовляла з ОСОБА_9 , у якого голова і обличчя були в крові, та в ході розмови зі слів потерпілого вона зрозуміла, що саме ОСОБА_8 побив ОСОБА_9 .

Покази свідка ОСОБА_13 про нанесення ОСОБА_8 ударів у живіт потерпілому ОСОБА_9 , що спричинили тяжкі тілесні ушкодження узгоджуються з показами свідка ОСОБА_14 , так і з висновками судово-медичної експертизи № 126-зл від 03 жовтня 2014 року про виявлення на тулубі потерпілого ОСОБА_9 закритої травми живота у вигляді розриву бризжейки і кінцевого відділу товстого кишечника, крововиливу в великий сальник, ускладненої розвитком калового фіброзно-гнійного перитоніту, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя/т. 1, а. с. 76-78/.

Як також вбачається з показів свідка ОСОБА_13 , хоча він не бачив обставин нанесення ОСОБА_8 рублених ран потерпілому ОСОБА_9 , що спричинили тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, але оскільки на території домоволодіння інших осіб не було, ОСОБА_13 стверджує, що саме ОСОБА_8 завдав удари ОСОБА_9 лопатою, яку зі слідами крові було знайдено працівником міліції неподалік від місця події.

Такі покази свідка ОСОБА_13 узгоджуються як з наведеними вище показаннями свідка ОСОБА_14 , так і з змістом протоколу огляду події від 18 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 15-22/ про виявлення на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_13 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , лопати, на металевій частині якої маються плями бурого кольору, які згідно висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 1112-Ц від 06 жовтня 2014 року є слідами крові, походження якої від ОСОБА_9 не виключається/ т. 1, а. с. 119-123/.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 126-зл від 03 жовтня 2014 року/т. 1, а. с. 76-78/ на трупі потерпілого ОСОБА_9 були виявлені пошкодження голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з наявністю п`яти рублених ран в правій тім`яна потиличній області з підлягаючим до однієї з них здавлюваним переломом потиличної кістки, крововиливом під тверду та м`яку мозкові оболонки, крововиливом в стовбур головного мозку, набряком головного мозку і гострим порушенням мозкового кровообігу, що, як і пошкодження на тулубі, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Окрім того, покази свідка свідок ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин під час свари ножем відрізав частину вуха потерпілому ОСОБА_9 узгоджуються з показами ОСОБА_8 , а також з висновками судово-медичної експертизи № 126-зл від 03 жовтня 2014 року про виявлення у потерпілого ОСОБА_9 різаної рани правої вушної раковини/ т. 1, а. с. 76-78/.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує, що під час свари він на ґрунті особистих неприязних відносин ножем відрізав частину вуха потерпілому ОСОБА_9 , але стверджує, що він ударів потерпілому не наносив. При розгляді провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 також стверджував, що, нібито, ОСОБА_13 бив ОСОБА_9 ногами та наносив удари по голові потерпілого сокирою.

В апеляційній скарзі захисник, не заперечуючи проти заподіяння ОСОБА_8 ножем різаної рани правої вушної раковини, стверджує, що інші тілесні ушкодження ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_13 .

Перевіряючи такі твердження у захист, колегія суддів вважає їх надуманими з метою ухилення від кримінальної відповідальності за фактично скоєне ОСОБА_8 .

Зазначені доводи у захист спростовуються наведеними вище показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , фактом вилучення на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_13 лопати/т. 1, а. с. 15-22/, на металевій частині якої виявлена кров, походження якої від ОСОБА_9 не виключається/ т. 1, а. с. 119-123/, а також висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 541-МК/126-Зл/14 від 30 вересня 2014 року/ т. 1, а. с. 79-80/ про утворення рублених ран на голові потерпілого ОСОБА_9 предметом, властивостями якого володіють краї лопати.

Отже, матеріалами кримінального провадження встановлюється наявність мотиву скоєння ОСОБА_8 злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_9 , а саме на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин він спочатку навмисно наніс удар ногою в живіт ОСОБА_9 та ножем відрізав йому частину вуха, а потім, коли ОСОБА_13 зайшов до будинку, лопатою наніс п`ять ударів в праву потиличну область голови ОСОБА_9 , заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

Характер та послідовність скоєння таких злочинних дій свідчить про наявність у ОСОБА_8 , з зазначеного мотиву, умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, чим спростовуються доводи у захист по необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що в ході досудового розслідування були вилучені шльопанці, що належать ОСОБА_8 та відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 3506-И/14 від 07 жовтня 2014 року /т. 1, а. с. 107-109/ на тапку на ліву ногу виявлена кров, походження якої від ОСОБА_9 не виключається.

В апеляційній скарзі захисник в підтвердження необґрунтованого притягнення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України посилається на покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не були очевидцями інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а тому їх покази не спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним. Показам свідка ОСОБА_11 , яка є співмешканкою обвинуваченого, суд у вироку дав належну оцінку. Окрім того, перевіряючи показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який є родичем обвинуваченого, колегія суддів вважає їх покази непереконливими та, окрім того, даними особами, які є зацікавленою стороною по справі.

У апеляційних скаргах стверджується про наявність у захисту сумнівів щодо правдивості та об`єктивності показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Зазначені доводи у захист також є непереконливими, оскільки покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 узгоджуються як між собою стосовно відомим цим свідкам обставинам по справі, так і з наведеними у вироку доказами, у їх сукупності.

Що ж стосується доводів у захист щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження об`єктивних доказів в підтвердження нанесення ОСОБА_8 п`яти ударів лопатою в праву потиличну область голови ОСОБА_9 , то таке твердження спростовується висновками судово-медичної експертизи № 126-зл від 03 жовтня 2014 року/т. 1, а. с. 76-78/ стосовно механізму утворення виявленої у потерпілого ОСОБА_9 травми голови, яка виникла від п`яти ударів предметом, властивостями якого володіють краї штикової лопати.

За таких даних, суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а доводи апеляційних скарг у захист не спростовують такий висновок суду, в тому числі доводи щодо не знайдення в ході досудового розслідування ножа, яким була відрізана частина вуха у потерпілого ОСОБА_9 .

Виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження також свідчить, що під час досудового розслідування і у судовому засіданні суду першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , так і на правильність кваліфікації його дій.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційних скаргах у захист та прокурора.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України не має судимості, ніде офіційно не працює, має неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України скоєння ОСОБА_8 правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння визнано судом обставиною, що обтяжує йому покарання.

З огляду на викладене, суд призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті кримінального закону, за яким його засуджено. З урахуванням цих обставин, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляцій про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості або м`якості.

Крім того, суд при призначенні покарання вказав, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України не судимий, але є таким, що скоював умисні злочини, в тому числі направлені проти життя та здоров`я особи. На думку захисника, така вказівка суду на підтвердження винуватості обвинуваченого є недопустимою та містить істотне порушення норм кримінального процесуального закону, а саме ч. 1 ст. 88 КПК України.

Однак, таке посилання захисника є безпідставним, оскільки наведена вказівка суду не обґрунтовує мотивувальну частину вироку стосовно підтвердження винуватості обвинуваченого, а міститься в частині вироку щодо призначення покарання.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без зміни, апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді