Справа № 523/4517/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000012 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любашівка, Одеської області, громадянина України, українця, маючого неповну вищу освіту, неодруженого, до затримання працюючого офіційно касиром в ТОВ «Альянс холдинг», зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

· 28.12.2010 року Ленінським міським судом м.Севастополя АР Крим за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, із випробувальним терміном 2 роки,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24.10.2012 року у період часу з 21 години 30 хвилин до 23 години 30 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи у гостях свого знайомого ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що його дії ніхто не побачить, так як потерпілий заснув за місцем свого мешкання, діючи навмисно з метою угону, таємно викрав ключі від автомобілю марки «Шевролет Авео» д/н НОМЕР_1 , вартістю 54467 гривень, фактично належного ОСОБА_5 , після чого незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом та використовуючи його на свій розсуд, направився на вул.Агрономічну у м. Одесі, де напроти будинку 115 скоїв дорожньо-транспортну пригоду з іншим транспортним засобом, в результаті чого був затриманий працівниками міліції. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №136 від 07.12.2012 року своїми діями ОСОБА_6 спричинив матеріальний збиток на суму 20 739 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оспорював обставини скоєння кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, посилаючись на недоведеність його провини, наполягаючи на тому, що ніякого злочину він не скоював, транспортного засобу потерпілого ОСОБА_5 він не викрадав, про що неодноразово пояснював слідчому, який проводив досудове розслідування по даним матеріалам кримінального провадження.

При цьому пояснив, що 24 жовтня 2012 року він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_5 , з яким вживали горілку, а ввечері мали дивитись футбол. Через певний час потрібно було поїхати до магазину, і у зв`язку із тим, що на той час він був уже тверезий, вони домовились із ОСОБА_5 , і він взяв автомобіль останнього, зателефонував ОСОБА_8 та поїхав за ним. Однак, повертаючись до місця проживання ОСОБА_5 він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим намагався зателефонувати до ОСОБА_9 , аби останній повідомив про скоєне ОСОБА_5 , та на його телефонні дзвінки ніхто не відповідав, після чого приїхали працівники міліції та затримали його.

Крім того, обвинувачений зазначив, що не заперечує того факту, що ним було скоєно ДТП на автомобілі ОСОБА_10 , однак в той же час наполягав на своїх свідченнях стосовно того, що злочинного наміру на незаконне заволодіння транспортним засобом у нього не було, адже між ним та потерпілим була домовленість, розмова, що вони поїдуть до магазину, тому він, знаючи де знаходяться ключі, він взяв їх, та поїхав до магазину.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами по матеріалам кримінального провадження:
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що 24 жовтня 2012 року до нього в гості прийшов його знайомий ОСОБА_6 , з яким вони розпивали горілку. Через певний час він заснув, та прокинувшись, виявив відсутність документів на автомобіль, самого транспортного засобу та ОСОБА_6 .. В послідуючому з телефонного дзвінка ОСОБА_11 йому стало відомо, що ОСОБА_6 їздить на автомобілі, який був куплений його батьком, але фактично перебував у його повному розпорядженні. Після чого він зателефонував до міліції та повідомив про викрадення його автомобілю, в подальшому до нього зателефонували з міліції та повідомили, що автомобіль затримано. В послідуючому йому було відшкодовано завдані матеріальні збитки.

Крім того, потерпілий заперечував твердження обвинуваченого, та наполягав на тому, що ніякої домовленості між ним та обвинуваченим не було.

Також, зазначив, що з ОСОБА_6 до скоєного вони товаришували, він довіряв останньому, та не міг гадати, що таке може трапитись, той доволі часто приходив до нього в гості.

А також вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження:
- протоколом усної заяви від потерпілого ОСОБА_5 ;

- письмовою заявою ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду місця події від 25.10.2012 року;

- фототаблицею;

- протоколом медичного огляду;

- протоколом затримання ОСОБА_6 ;

- висновком автотоварознавчої експертизи №136 від 07.12.2012 року, згідно якої ринкова вартість автомобілю «Шевролет Авео» д/н НОМЕР_1 складає 54 467 гривень. Сума матеріальний збитків 20 739 гривень;

- а також іншими матеріалами кримінального провадження.
Здійснюючи дослідження та аналіз доказів по матеріалам кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів наявних у матеріалах кримінального провадження.

Недостовірними і об`єктивно нічим не підтвердженими є доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним в ході судового розгляду стосовно того, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не скоював, транспортного засобу потерпілого ОСОБА_5 він не викрадав.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, та його доводи стосовно не скоєння ним інкримінованого кримінального правопорушення є нічим не обґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними і дослідженими в ході судового слідства доказами. До показань обвинуваченого суд відноситься критично та розцінює їх, як спробу обвинуваченого ОСОБА_6 уникнути кримінальної відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Твердження обвинувачено ОСОБА_6 стосовно недоведеності вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, спростовуються матеріалами кримінального провадження, які були досліджені у процесі судового провадження по справі, показаннями потерпілого ОСОБА_5 , протоколом усної заяви від потерпілого, протоколом огляду місця події, фото таблицею, протоколом затримання ОСОБА_6 , висновком автотоварознавчої експертизи, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілим як у процесі досудового, так і вході проведення судового провадження. Його свідчення відповідають і не суперечать обставинам кримінального провадження, відомості про які містяться в інших зібраних у справі доказах.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.289 ч.2 КК України за ознаками незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відносить відшкодування та відсутність матеріальної шкоди.

При призначенні покарання судом враховується думка потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, тому вважає за можливе застосувати до нього мінімальну міру покарання.

Крім того, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 враховується та обставина, що обвинувачений, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв умисний тяжкий злочин, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі, і встановленим законам держави.

В той же час, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ту обставину, що ОСОБА_6 раніше був засуджений за аналогічний злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, крім того, інкриміноване йому кримінальне правопорушення він скоїв в період випробувального терміну, який був йому встановлено за вироком Ленінського міського суду м.Севастополя АР Крим від 28.12.2010 року, яким він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи те, що обвинуваченим ОСОБА_6 покладене на нього раніше судом випробування не виконано, на шлях виправлення обвинувачений не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив тяжкий злочин, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі та встановленим законам держави, та відповідно до вимог ч.2, 3 ст.78 КК України вчинення в період строку випробування нового злочину, є підставою направлення засудженого для відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, в силу вимог ст.71 КК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання», суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського міського суду м.Севастополя АР Крим від 28.12.2010 року.

Давши оцінку всім обставинам матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, обставини даного кримінального провадження, суд, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши всі докази матеріалів кримінального провадження, приходить до висновку, що цілі покарання обвинуваченого ОСОБА_6 будуть досягнуті в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням мінімального покарання в межах санкції статті.

В той же час, вирішуючи питання про необхідність застосування додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, чи можливість її не застосування, суд, приймаючи до уваги повне відшкодуванням потерпілому ОСОБА_5 спричинених збитків, а також клопотанням останнього стовно призначення обвинуваченому ОСОБА_6 мінімального покарання за скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає за можливе додаткової міри покарання у виді конфіскації майна до обвинуваченого не застосовувати.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно зі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського міського суду м.Севастополя АР Крим від 28.12.2010 року, та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Міру запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_6 - обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 25.10.2012 року.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження, передані потерпілому на відповідальне зберігання, вважати повернутими за належністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 1179 грн 20 коп.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1