У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних
справах у складі:

Головуючого

Філатова В.М.,

суддів

Косарєва В.І., Гриціва М.І.

за участю прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 25 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Херсонської області на вирок
Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.05.2007 р., яким засуджені:

ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше
несудимий в силу ст. 55 КК України

за ст.
185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1.
звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на
ОСОБА_1. покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці
органи про зміну місця проживання, роботи та періодично з'являтися для
реєстрації у ці органи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше судимий
- останній раз - вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 05.06..203
р. за ст. 309 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі

за ст.
15 ч.3, 186 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ст.
185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_2. призначено остаточне покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2.
звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_2. покладено обов'язки не
виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи та
періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

В апеляційній інстанції справа не переглядалася.

За вироком суду ОСОБА_2. визнаний
винним та засуджений за те, що 15.09.2004 р., перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, проник на територію ДП “Казамета-Україна”, розташованого по вул.
Перекопській, 169 у м. Херсоні, звідки намагався викрасти майно на суму 352
грн.. проте свій злочинний намір не зміг довести до кінця з причин, що не
залежали від його волі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в кінці червня 2006 р. приблизно о 13
год. ОСОБА_2. за попередньою змовою з
ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, повторно проник в
будинок АДРЕСА_1, звідки викрав майно. яке належить ОСОБА_3. на загальну суму
2266 грн..

У касаційному поданні заступник
прокурора Херсонської області порушує
питання про скасування постановленого по справі вироку в частині призначеного
засудженим покарання внаслідок його м'якості.

Заслухавши
доповідача, прокурора, яка підтримала подання, розглянувши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що воно підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог статті 398 КПК
України підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є,
зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

За змістом статті 372 КПК України
невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визначається таке
покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею
кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливими як
внаслідок м'якості, так і суворості.

Як видно із вироку, висновки про
доведеність винності ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. у вчиненні злочинів, за які вони засуджені та правильності
кваліфікації їх дій, суд зробив на підставі показань самих засуджених, інших
доказах, яким дана належна оцінка, що не оспорюється і в касаційному поданні.

Проте приймаючи рішення про звільнення
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. від відбування покарання з випробуванням, суд не надав
належної оцінки ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами
кримінального покарання» та ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання у
кожному конкретному випадку повинен враховувати ступінь суспільної
небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують чи
обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання
необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п. 34 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.12.92 № 12 «Про судову практику в справах про
корисливі злочини проти приватної власності» суди повинні забезпечувати
неухильне застосування передбачених законом мір покарання до осіб, які вчинили
злочини, передбачені статтями 140-144 КК України (в редакції 1960 року), із
проникненням у житло, за інших обтяжуючих обставин, раніше судимих, осіб, які
вперто не бажають залучатися до чесного трудового життя, вчинили злочини на
ґрунті пияцтва, алкоголізму і наркоманії.

Судом не враховано, що вчинений
засудженим ОСОБА_1. злочин, передбачений ст. 185 ч. 3 КК України та вчинені
засудженим ОСОБА_2. злочини, передбачені ст.ст. 185 ч. 3, 15 ч. 3 - 186 ч. 3 КК
України відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких.

Призначаючи покарання ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. з випробуванням, суд фактично не врахував, що ними в стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою вчинено тяжкий злочин, під час
вчинення якого вони проникли до чужого житла, порушивши таким чином гарантоване
ст. 30 Конституції України право громадян на недоторканість житла, що свідчить
про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Крім того, відповідно до матеріалів
кримінальної справи засуджені ОСОБА_1. та ОСОБА_2. раніше притягувались до
кримінальної відповідальності за вчинення корисного умисного злочину (а.с.
140-141, 152-153).

За таких обставин, слід визнати, що
покарання, визначене ОСОБА_1. та ОСОБА_2. є явно несправедливим внаслідок
м'якості та таким, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі
засуджених.

Таким чином, оскільки суд визначив
покарання ОСОБА_1. і ОСОБА_2. всупереч вимогам, передбаченим у статтях 65 КК
України, вирок місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд.

Якщо при новому розгляді суд дійде
висновку про винність ОСОБА_1. і ОСОБА_2. у вчиненні злочинів за аналогічних
обставин, визначене їм покарання слід вважати м'яким.

Крім того, судом неправильно
застосовано кримінальний закон.

Так, в обвинувальному вироку суду дії
засудженого ОСОБА_1. кваліфіковано за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне
викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб,
поєднане з проникненням у житло.

Проте з матеріалів кримінальної справи
вбачається, що ОСОБА_1. раніше був
судимий 05.04.1995 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ст. 81 ч. 4
КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі (а.с. 140-141).
Судимість за вчинення даного злочину погашена відповідно до ст. 55 КК України
(в редакції 1960 року), а тому в діях ОСОБА_1. відсутня така кваліфікуюча
ознака злочину, передбаченого ст. 185 КК України як вчинення злочину повторно.

Таким чином, з мотивувальної частини
вироку Дніпровського районного суду м. Херсона від 14.05.07 при кваліфікації
дій засудженого ОСОБА_1. необхідно виключити кваліфікуючу ознаку ст. 185 КК
України - вчинення злочину повторно.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК
України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду
України

У х в а л и л а:

Касаційне подання заступника прокурора
Херсонської області задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м.
Херсона від 14.05.2007 року щодо ОСОБА_1. та ОСОБА_2. - скасувати, у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного
покарання тяжкості скоєних злочинів та особам винних внаслідок надмірної
м'якості.

Справу направити на новий судовий
розгляд в іншому складі суду.

С У Д Д І:

Косарєв В.І. Філатов В.М. Гриців М.І.