№ 5-1043км15 Ухвала
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_6,
суддів - ОСОБА_7 ОСОБА_8,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_9,
з участю прокурора - ОСОБА_10, потерпілого - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3,-
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, жительку АДРЕСА_1, раніше не судиму, -

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України і засуджено:

- за ч.1 ст.364 КК України - до покарання у виді арешту на строк 1 місяць, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, строком на 1 рік;

- за ч.1 ст.366 КК України - до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 1 місяць з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, строком на 1 рік і 6 місяців та штрафу в сумі 850 гривень.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, жительку АДРЕСА_2,

раніше не судиму -

визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України і засуджено за цією нормою кримінального закону до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з адміністративно-господарськими функціями, строком на 1 рік.

На підставі ч.5 ст.74 КК України та ч.2 ст.373 КПК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винуватими у вчиненні службового підроблення, а ОСОБА_2 - також у зловживанні службовим становищем, за наступних обставин.

На початку 2005 року (точної дати та часу не встановлено) виконуюча обов'язку Саливонківського сільського голови ОСОБА_2, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, здійснюючи відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» функції представника влади, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, у порушення вимог ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України», п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам № 43 від 04 травня 1999 року, всупереч інтересам служби, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах ОСОБА_4, за попередньою змовою зі спеціалістом-землевпорядником сільської ради ОСОБА_3 підробила офіційні документи - державні акти серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки, розташовані у АДРЕСА_3, на ім'я ОСОБА_4 та співвласника ОСОБА_5, відповідно до яких кожному належало по Ѕ частині земельних ділянок.

При цьому ОСОБА_3 внесла до державних актів виправлення щодо розміру часток співвласників, з яких стало у власності ОСОБА_4 2/3 частини, а, у свою чергу, у ОСОБА_1 - 1/3 частина земельних ділянок.

Далі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили дані зміни своїми підписами, а ОСОБА_2 також скріпила їх відбитком печатки Саливонківської сільської ради.

Внаслідок зазначених дій частка земельної ділянки ОСОБА_4 збільшилася, а ОСОБА_5, відповідно, зменшилася на 417 кв.м., що станом на 2004-2006 роки, у вартісних показниках, могло б становити 80 022 гривні, а станом на 2012 рік - 55 414 гривень.

Вказаними діями ОСОБА_2, які виразилися у зловживанні службовим становищем, завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, а саме: підірвано авторитет та престиж органу місцевого самоврядування - Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області, а також завдано істотної моральної шкоди ОСОБА_1 - спадкоємцю ОСОБА_5, який тривалий час з метою реалізації свого права на спадщину змушений був звертатися до судів.

Початково дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 366, а ОСОБА_2 - також за ч. 2 ст. 364 КК України за ознакою спричинення тяжких наслідків у виді матеріальної шкоди потерпілому.

У ході судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення і перекваліфіковано дії ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК України з тих підстав, що завдана ОСОБА_1 матеріальна шкода є безпосереднім наслідком зловживання ОСОБА_2 службовим становищем, а не самого по собі службового підроблення, що виступало лише способом вчинення зазначеного злочину.

У подальшому прокурором було ще раз змінено обвинувачення та перекваліфіковано дії ОСОБА_2 з ч. 2 на ч. 1 ст. 364 КК України з тих підстав, що її діями потерпілому не заподіяно реальної матеріальної шкоди, оскільки підроблені державні акти не використовувалися для вчинення будь-яких правочинів, у тому числі відчуження земельних ділянок, і ОСОБА_1 фактично не позбавлений права власності на них.

Потерпілий ОСОБА_1 підтримував обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі.

В касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не вказано про внесення змін до примірників державних актів про право власності на земельні ділянки, які зберігалися в архіві Управління Держкомзему. З урахуванням наведеного, на думку автора скарги, судом неправильно встановлено час підроблення державних актів, оскільки станом на жовтень 2005 року він, потерпілий, одержував в управлінні Держкомзему копії таких документів без виправлень. Потерпілий наголошує, що на кінець 2005 року ОСОБА_2 не виконувала обов'язки сільського голови, а тому внесення нею змін до державних актів слід кваліфікувати за іншими статтями кримінального закону - присвоєння владних повноважень та перевищення службових повноважень.

Не погоджується автор скарги і з перекваліфікацією дій ОСОБА_2 з ч. 2 на ч. 1 ст. 364 КК України, вважаючи, що діями засудженої йому спричинено тяжкі наслідки у виді матеріальної шкоди у розмірі вартості частини земельної ділянки, на яку зменшилася його частка.

Крім цього, потерпілий веде мову про збільшення обсягу обвинувачення, вказуючи про підроблення не лише державних актів на землю, а і технічної документації при їх оформленні.

Апеляційний суд, на думку потерпілого, зазначених обставин, які він наводив у своїй апеляційній скарзі, належним чином не перевірив і не дав на них вичерпних відповідей, що свідчить про незаконність і необґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого, який свою касаційну скаргу підтримав повністю і просив її задовольнити, з'ясувавши думку прокурора, яка касаційну скаргу потерпілого підтримала частково, вважаючи за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У мотивувальній частині обвинувального вироку, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Наведених вимог судами першої та апеляційної інстанцій не дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_1 постійно наголошував, що зміни щодо розміру часток співвласників були внесені у два екземпляри кожного з державних актів про право власності на земельні ділянки: в ті, що знаходились у ОСОБА_4, і в ті, які зберігалися в Управлінні Держкомзему у Васильківському районі Київської області.

Однак, як вбачається з вироку, в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не конкретизовано і судом не з'ясовано, які із зазначених примірників державних актів (чи обидва з них) виступали предметом службового підроблення.

Також суд першої інстанції, вказуючи у вироку, що кримінальні правопорушення винними скоєні на початку 2005 року, належним чином не перевірив дійсного часу їх вчинення з врахуванням доводів потерпілого про те, що зміни до державних актів, які зберігалися в Управлінні Держкомзему, були внесені у кінці 2005 року - після того, як він одержав належним чином завірені копії таких документів без виправлень.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1, зазначених порушень до уваги не взяв. Більш того, заперечуючи доводи скарги, апеляційний суд у своїй ухвалі зазначив, що згідно з обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інкримінувалося підроблення лише тих екземплярів державних актів, які були на руках у ОСОБА_4 Разом з тим, висунуте засудженим обвинувачення - як початкове, так і змінене, такої конкретизації не містить (т. 1, а. с. 2-9, т. 3, а. с. 1-7, 23-29).

Враховуючи викладене, висновки апеляційного суду про те, що доводи ОСОБА_1 щодо підроблення примірників державних актів, які зберігаються в Управлінні Держкомзему, виходять за межі висунутого обвинувачення, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і вимогах закону.

При цьому апеляційний суд залишив поза увагою, що суд першої інстанції досліджував та послався у вироку, в обґрунтування своїх висновків, на копії та оригінали державних актів із внесеними виправленнями, надані Управлінням Держкомзему у Васильківському районі Київської області (т. 2, а. с. 55-57). Саме ці акти вилучалися з Управління Держкомзему на підставі ухвали слідчого судді від 13 грудня 2012 року та досліджувалися при проведенні судово-почеркознавчої експертизи, даними якої обґрунтовано вирок (т. 2, а. с. 131-133, 135-142).

Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася і та обставина, що формулювання обвинувачення ОСОБА_2, визнаного судом доведеним, є суперечливим. Так, у обвинуваченні зазначено, що вона вчинила злочини, передбачені ч. 1 ст. 364; ч. 1 ст. 366 КК України, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них. Однак таке ставлення особи до своїх службових обов'язків є кваліфікуючою ознакою іншого злочину - службової недбалості, обвинувачення в якому ОСОБА_2 не висувалося.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не перевірено обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, правової оцінки дій засуджених та, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування, а, отже, допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення .

Окрім наведеного, колегія суддів звертає увагу, що у резолютивній частині вироку суд першої інстанції вказав про звільнення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від призначеного покарання, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України та ч. 2 ст. 373 КПК України, у зв'язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Однак частиною 5 статті 74 КК України передбачено звільнення особи від покарання на підставі статті 49 КК України, тобто у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що в даному випадку і мало місце. Звільнення від відбування покарання у зв'язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, який обчислюється з дня набрання таким вироком чинності, є іншою підставою для звільнення від відбування покарання, застосування якої регламентується статтею 80 КК України.

Виходячи з наведеного, судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими та, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду слід усунути порушення, вказані у цій ухвалі, об'єктивно з'ясувати обставини, які мають істотне значення для правової оцінки дій ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_11 ОСОБА_12