Справа № 11-154 Головуючий у І інстанції Оладько
Категорія 12 Доповідач у 2 інстанції Колокольникова
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - Левчука О.Д.

суддів - Колокольнікової Н.М., Габрієля В.О.

за участю прокурора - Скрипки І.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцію засудженої ОСОБА_1 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2010 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдови, раніше не судимої,пенсіонерки, дитини війни, прож. ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючої приватним підприємцем,

- засудженої за ч. 1 ст. 172 КК України до штрафу - 850грн.

Згідно вироку, ОСОБА_1К на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії BOO № 663292 , будучи приватним підприємцем, здійснювала діяльність, повязану з роздрібною торгівлею продуктами харчування за адресою- смт. Гостомель Київської області вул. Пушкінська 1-а.

З травня 2010 р. без укладання трудового договору ОСОБА_1К залучила до роботи найманого працівника ОСОБА_2М, яка в період з 01.05.2010 р. по 30 липня 2010 р. працювала у магазині за адресою - смт. Гостомель, Київської області вул. Пушкінська 1-а продавцем товарів.

Не дотримавшись письмової форми договору з найманим працівником ОСОБА_2М, ОСОБА_1 грубо порушила законодавство про працю, а саме: вимоги ч. 2 ст. 2 КЗпП України, згідно якої працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору про роботу на підприємстві,в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок, відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Порушила вимоги ст. 21 КЗпП України, згідно якої, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,за якою працівник зобов'язується виконувати роботу,визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства,установи,організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, порушила вимоги п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, відповідно до вимог якої, додержання письмової форми договору є обов'язковим при укладанні трудового договору з фізичною особою.

В апеляції засуджена ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю в її діях складу злочину, оскільки на її думку, вона не вчиняла грубого порушення трудового законодавства. Крім того, суд не взяв до уваги, що потерпіла ОСОБА_2 не має і не мала до неї претензій, що її права не були порушені, про що вона вказала в заяві на адресу суду. Жодних негативних наслідків від вчинених нею дій не настало. Також звертає увагу суду, що в її діях немає систематичності порушень та злісності мети, їй 74 роки, раніше до кримінальної відповідальності ніколи не притягалася. Враховуючи вищенаведене, вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженої, є явно несправедливим внаслідок суворості.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляції засудженої, дослідивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції засудженої не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Вінність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину повністю доведена сукупністю наведених у вироку та перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: показами потерпілої ОСОБА_2 в судовому засіданні, яка підтримала свої покази, дані в ході досудового слідства і показала, що вона працювала із травня 2010р у засудженої без оформлення трудового договору, заробітну плату отримувала без відомості, запис у трудову книжку про її працевлаштування не вносився, показами свідка ОСОБА_3М про те, що вона проводила перевірку додержання приватним підприємцем ОСОБА_1К трудового законодавства, в ході якої було встановлено, що ОСОБА_1К з травня 2010р використовувала найману працю ОСОБА_2М в якості продавця магазину без укладання з нею у письмовому вигляді трудового договору. ОСОБА_4 було надано припис про усунення даних порушень, проте при повторній перевірці було встановлено, що вказані порушення трудового законодавства нею не були усунуті, показами свідка ОСОБА_5, даними протоколу огляду місця події від 13.07.2010 року (т.1 а.с. 7-8), даними акту перевірки № 10-06-093/32 від 14.07.2010 року (т.1 а.с. 9-10), листом управління пенсійного фонду України в м.Ірпінь від 30.07.2010 року (т.1 а.с. 56), листом Ірпінського міського центру зайнятості від 30.07.2010 року (т.1 а.с. 58), листом Ірпінської об"єднаної податкової інспекції Київської області від 29.07.2010 року (т.1 а.с. 60), частковими показами самої ОСОБА_1 на попередньому слідстві і в судовому засіданні, яка не заперечувала той факт, що не укладала трудовий договір із ОСОБА_2М у письмовому вигляді, хоч та працювала у неї в магазині продавцем, оскільки вважала, що під час іспитового строку такий договір укладати не потрібно. (т.1 а.с.23-25,48-50), іншими доказами по справі.

Дії засудженої за ст. 172 ч. 1 КК України кваліфіковано вірно, як грубе порушення законодавства про працю.

Вищенаведене спростовує доводи засудженої про відсутність в її діянні складу даного злочину. Твердження останньої, що під час іспитового строку такий договір укладати не потрібно протирічить вимогам трудового законодавства, а тому не може бути взятий до уваги апеляційним судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку, закриття чи повернення справи на новий розгляд, не вбачається.

При призначенні ОСОБА_1 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, обставини, що помякшують покарання, зокрема і ті, на які посилається засуджена, обтяжуючих не встановлено, та призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є домірним скоєному.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області, -

У х в а л и л а :

Апеляцію засудженої ОСОБА_1 - залишити без задоволення, вирок Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2010 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Головуючий

Судді