Справа № 192/898/15-к
Провадження № 1-в/192/297/15
Ухвала
"22" червня 2015 р. смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву засудженого ОСОБА_6 , 1972 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 23.06.2010 року за ч.1 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнений 22.05.2013 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 8 днів та відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 за вироком цього ж суду від 27.02.2014 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 19 червня 2014 року.

Строк відбування покарання закінчується 30 серпня 2015 року.

07 травня 2015 року ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання.

29 травня 2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

09 червня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні, оскільки за весь період відбування покарання він не порушував режим утримання, має одне заохочення, працевлаштований на будівельній дільниці установи.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, працевлаштований, однак, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, не бере участі у виховних заходах, роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених. Адміністративною комісією Солонянської ВК №21 від 29.05.2015 року засудженому відмовлено у направлені матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення. За весь час відбування покарання ОСОБА_5 має лише одне заохочення за сумлінне ставлення до праці.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 з 19.06.2014 року відбуває покарання в СВК-21 за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до середньої тяжкості, один з яких вчинений ним у період умовно-дострокового звільнення.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання був 1 раз заохочений за сумлінне ставлення до праці: 09.08.2014 року, режим відбування покарання не порушував.

Однак, згідно характеристики, засуджений участі у програмах диференційованого виховного впливу та у виховних заходах, у роботі самодіяльних організацій не приймає, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених.

Та обставина, що засуджений не порушував режим утримання в колонії, сама по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки дотримання правил режиму в колонії є обовязком засудженого, а не підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є сумлінною. За рік відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений має лише одне заохочення, яке застосоване до нього напочатку строку відбування покарання. Крім того, як убачається із матеріалів, доданих до подання, особової справи засудженого, конкретних фактів та підстав такого заохочення не вказано. Таких підстав не навів у судовому засіданні і представник адміністрації колонії. Із досліджених у судовому засіданні доказів не вбачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий