Справа № 1-кп/487/443/15
Провадження №1-кп/487/443/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2015 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва обвинувальний акт за кримінальним провадженням №1-кп/487/443/15 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, має неповну середню освіту, неодружений, не працює, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має судимості: 16.12.2009 року засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки, вирок змінений 09.03.2010 року апеляційним судом Миколаївської області, остаточно засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 187, 69, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно з ухвалою Верховного Суду України від 17.06.2010 року вирок змінений, засуджений за ч. 1 ст. 187, 69, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 296, 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 28.12.2009 р. засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки; 25.10.2010 року - Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 26.06.2013 р. ОСОБА_6 на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 28.12.2009 р. Центрального районного суду м. Миколаєва і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі; звільнений 05.03.2014 року з установи БВК-105 за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 скоїв злочин проти власності при наступних обставинах.

Так, 15.02.2015 року близько 04.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля кафе Три бажання, що розташоване в м. Миколаєві, пр. Леніна, 26, в ході конфлікту з ОСОБА_5 , підійшов до останнього, який в цей час знаходився в автомобілю таксі марки Форд на пасажирському сидінні, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та наніс ОСОБА_5 два удари кулаком руки в обличчя та різким рухом руки зірвав з шиї потерпілого золотий ланцюжок, вагою 16,33 грами, вартістю 9471 гривня, з золотим хрестиком вагою приблизно 7 грамів,

вартістю 4060 гривень. Згідно висновку експерта №247 від 16.02.2015 р. за ступенем тяжкості спричинені ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не являються небезпечними для життя в момент їх спричинення. Після чого ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 13531 гривня.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що він дійсно 15.02.2015 року близько 04.00 год. біля кафе Три бажання по проспекту Леніна в м. Миколаєві внаслідок конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 наніс останньому 2 удари кулаком лівої руки по обличчю, зірвав з шиї потерпілого золотий ланцюжок і поїхав з місця події. Можливо, що коли він зривав ланцюжок з шиї потерпілого, хрестик впав на землю. Ланцюжок він здав в ломбард Капітал, розташований в м. Миколаєві по вул. Дзержинського, за що отримав 7200 гривень. Збитки потерпілому він не відшкодував, але визнає цивільний позов - матеріальну шкоду в розмірі 34800 грн., моральну шкоду просить стягнути в розмірі, визначеному на розсуд суду. Відшкодовувати шкоду на користь потерпілого йому буде допомагати батько.

Показання ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим, його винність підтверджується показанні в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , який не заперечував, що події відбувалися так, як розповів обвинувачений, просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 34800 грн., моральну шкоду в розмірі 15200 грн., оскільки він хвилювався з приводу вказаних подій, вимушений був не відвідувати роботу 2-3 тижні, через рубець на шиї.
Також винність обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується наданим стороною обвинувачення висновком експерта №247, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень і не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викрадені чужого майна грабіжі, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров*я потерпілого, вчиненому повторно, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані щодо особи обвинуваченого, який має судимість, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює, брав участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, був захоплений та незаконно утримувався на території, непідконтрольній органам державної влади України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім.

Суд не знаходить переконливих підстав для застосування до ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК України основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

За змістом ст. 69 КК при вирішенні питання про можливість призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, суд повинен установити декілька обставин, що пом`якшують покарання, та мотивувати, яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, перебування його в зоні Антитерористичної операції не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ОСОБА_6 є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість.
Цивільній позов потерпілого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню. З урахуванням визнання матеріальної шкоди обвинуваченим в сумі 34800 грн., вона підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 в такому розмірі. Суд вважає, що діями обвинуваченого потерпілому заподіяно моральну шкоду, яка, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 в розмірі 1000 грн.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін до набрання вироком чинності.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання з 20.06.2015 р.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34800 (тридцять чотири тисячі вісімсот) гривень, та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гривень.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1