336/2068/15-к
Пр. 1-кп/336/255/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретареві - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000131 від 13 березня 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, українця, освіта повна вища, неодруженого, призваного 8 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із мобілізацією, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на автомобілях 2 батальйону оперативного призначення, старшого солдата,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 8 ст. 4, ч.1 ст. 5, ст. 10, 11, ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 8 квітня 2014 року ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , з подальшим направленням для її проходження до військової частини НОМЕР_2 .

15 серпня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проходить службу на посаді старшого кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на автомобілях 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3 ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів ( начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Встановлено, що 03 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 діючи навмисно, всупереч вимогам чинного законодавства та покладених на нього обов`язків військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

Того ж дня, під час ранкового шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 виявлено відсутність вказаного військовослужбовця, у зв`язку з чим організовано його розшук. Вжитими розшуковими заходами встановити місцезнаходження ОСОБА_4 не передбачалось можливим.

19 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Після повернення до розташування військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 пояснив командуванню вказаної частини, що у період з 03 по 14 січня 2015 року ухилявся від військової служби перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що у період з 14 січня по 19 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 знаходився на лікуванні у Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» про що не доповів вчасно командуванню військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому у період з 03 по 14 січня 2015 року поважних причин для нез`явлення на службу та перешкод для прибуття до військової частини ОСОБА_4 не мав, знаходячись за місцем свого мешкання, де проводив час за власним розсудом.

Також у зазначений період члени його не хворіли та не помирали. Пожежі за місцем проживання військовослужбовця, місцем проживання його близьких родичів не було та обставин непереборної сили не існувало.

Протягом періоду відсутності на службі, старший солдат ОСОБА_4 підтверджуючих документів до командування військової частини НОМЕР_1 не надавав, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв.

Згідно висновку військово-лікарської комісії від 27 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.

Враховуючи повне визнання підозрюваним ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, 13.03.2015 року між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування була укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до умов угоди, ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у вчиненні ним у період з 03 по 14 січня 2015 року самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Також сторони угоди погодили міру покарання яке повинен понести ОСОБА_4 відповідно до санкції ч.2 ст. 407 КК України у вигляді покарання в межах санкції статті у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Допитаний у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України визнав повністю, розкаявся у скоєному та підтвердив, що дійсно проходячи військову службу в посаді старшого кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на автомобілях 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , всупереч інтересам служби, діючи з прямим умислом, 03 січня 2015 року самовільно залишив вказану військову частину без поважних причин до 14 січня 2015 року.

ОСОБА_4 вказав, що 13 березня 2015 року він уклав угоду з прокурором про визнання винуватості.

В судовому засіданні, судом також встановлено, що обвинувачений повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та він має відповідні права передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 також були роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд під час підготовчого судового засідання переконався, що укладення угоди сторонами /прокурором та обвинуваченим/ є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Вирішуючи питання щодо відповідності угоди вимогам КПК України, судом встановлено, що злочин передбачений ч.2 ст. 407 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений під час досудового розслідування та під час підготовчого судового засідання повністю визнав свою вину у інкримінованому злочині.

Таким чином, враховуючи, що наслідками злочину є спричинена шкода державним та суспільним інтересам, прокурором були дотримані вимоги ст.ст. 469, 470 КПК України, щодо підстав для ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості. Зміст угоди повністю відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Будь яких перешкод для укладення угоди судом не встановлено.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем ( крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, його вік, стан здоров`я, соціальне становище, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та повне визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, а також враховуючи умови угоди про визнання винуватості, суд вважає, що погоджене в угоді покарання для ОСОБА_4 буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням ОСОБА_4 узгодженої міри покарання.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 373, 474, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 березня 2015 року, укладену у м. Запоріжжі між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000131 від 13 березня 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України на підставі якої призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.1, ч.5 ст. 476 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1