АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/406/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/874/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Харківської області на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не працюючий, не одружений, із середньою освітою, раніше судимий: 7 серпня 2014 р. за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 засуджений за ч.2 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк в 1 рік.

Згідно зі ст.76 КК України, судом на ОСОБА_7 покладені обов`язки без дозволу органу кримінально-виконавчої системи не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Як зазначено в вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 серпня 2014 року ОСОБА_7 , за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України призначено покарання 100 годин громадських робіт.

4 листопада 2014 р. ОСОБА_7 Червонозаводським районним підрозділом Комінтернівського МРВ КВІ УДПтС України в Харківській області був поставлений на облік та отримав під підпис направлення до Червонозаводського районного суду м. Харкова для відпрацювання 100 годин громадських робіт, він також зобов`язався стати до зазначеної роботи 10 листопада 2014 р.

У період з 10 листопада 2014 р. до 28 листопада 2014 року включно, ОСОБА_7 виконував призначене йому покарання та відпрацював 20 годин громадських робіт.

Однак, на порушення вимог ст.36, ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України, ОСОБА_7 , умисно, без поважних причин, почав злісно порушувати покладені на нього обов`язки, не став без поважних причин виходити на роботу. При цьому, він не повідомив Червонозаводський районний підрозділ Комінтернівського МРВ КВІ УДПтС України в Харківській області про причини відсутності на роботі.

В апеляційних скаргах як прокурора у кримінальному провадженні, так і заступника прокурора Харківської області міститься посилання на те, що районний суд, засуджуючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України, повинен був призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ст.71 КК України, виходячи з вимог п.4 ч.1 ст.72 КК України, оскільки він скоїв новий злочин у період невідбутого покарання за попереднім вироком суду від 7 серпня 2014 року.

Зазначені апелянти просять вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 р. скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України покарання 1 рік обмеження волі. На підставі ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 7 серпня 2014 р., та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання 1 рік та 10 діб обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги, а також думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду правильним, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Оскільки висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.389 КК України та інші фактичні обставини кримінального провадження визнавались, як обвинуваченим, так і іншими учасниками кримінального провадження, у зв`язку з чим судове засідання в суді першої інстанції було проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також враховуючи, що в апеляційній скарзі ці висновки суду не оскаржуються, то вказані обставини апеляційним судом, згідно ч.1 ст.404 КПК України не перевіряються.
Колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг прокурорів про неправильне призначення ОСОБА_7 покарання обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Так, відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухвалений компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та відповідно оцінені судом.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 раніше був засуджений 7 серпня 2014 р. за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 100 громадських робіт, що зобов`язувало суд при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання застосувати вимоги ст.71, ст.72 КК України.

Згідно роз`яснень, передбачених пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначенням судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, при визначенні покарання за правилами ст.71 КК України, до нового вироку повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, якою також треба вважати невідбуту частину будь-якого основного покарання.

Відповідно до ч.3 ст.71 КК України, остаточне покарання за новим вироком при цьому визначається за сукупністю вироків шляхом приєднання до основного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, районний суд, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 повинен був врахувати вирок районного суду від 7 серпня 2014 р. та остаточно визначити обвинуваченому покарання з урахуванням змісту ст.71 і ст.72 КК України.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Так, районним судом, при призначенні обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України належним чином не враховано ступінь тяжкості і суспільна небезпека скоєного злочину, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, офіційно не працює, новий злочин скоїв у період не відбутого покарання за попереднім вироком, що свідчить про відсутність у обвинуваченого належного усвідомлення його неправомірної поведінки.

Зазначені обставини не дають підстав для призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, тобто з застосуванням ст. 75 КК України, про що обґрунтовано йдеться у апеляційній скарзі прокурора.

Разом з тим, колегія суддів враховує повне визнання ОСОБА_7 своєї провини і сприяння суду у встановленні обставин злочину, його щире каяття в скоєному, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Враховуючи наведені обставини, а також молодий вік обвинуваченого, колегія суддів вважає правильним призначити ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції статті, за якою його визнано винним, оскільки саме таке покарання максимально сприятиме виправленню та перевихованню ОСОБА_7 .

З наведених підстав, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Харківської області, підлягають задоволенню, а вирок районного суду скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку.

Керуючись, ст. ст. 404, 405, 407, 409,413,418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 р. щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

ОСОБА_7 за ч.2 ст. 389 КК України призначити покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводським районним судом м. Харкова від 7 серпня 2014 р. та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання 1 рік та 10 діб обмеження волі.

Вирок апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді