УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Лугового М.Г., суддів - Олійника В.Б., Пархоменко О.М., з участю прокурора - Ворфоломеєвої Н.П., захисника -
ОСОБА_1, засудженого - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за
апеляціями адвоката ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_2 на вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 30
жовтня 2006 року, яким

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1. в м. Суми, мешкаючий АДРЕСА_1

, раніше судимий:

1) 7.03.2002
р. за ст. 296
ч. 1 КК України до штрафу в сумі 800
грн.;

2)
5.12.2003 р.
за ст. ст. 289 ч.
2; 69 КК
України до позбавлення волі на строк 2 роки 6
міс, звільнившийся 17.03.2006
р. у зв'язку з відбуттям строку покарання,

засуджений: за ст. 289
ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років;
за ст. 186 ч.
2 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4
роки. На підставі ст. 70
ч. 1 КК України, ОСОБА_2 за сукупністю злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш
суворим, остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду ОСОБА_2 засуджений
за вчинення слідуючого.

10 червня 2006 року, близько 10 години, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись по вул. Кооперативна в м.
Суми разом з братами ОСОБА_3 та ,
найняв для їх спільного перевезення автомобіль служби таксі „060" ВАЗ -
21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_2 розмістився на передньому пасажирському сидінні автомобіля, а брати ОСОБА_3
на задньому.

Близько 11 години, під час руху автомобіля по вул. Харківській в м.
Суми в районі мосту через
залізничний шлях, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом,
діючи відкрито, ривком вирвав з замка запалювання ключі, чим вимусив ОСОБА_4
зупинити автомобіль.

Після цього ОСОБА_2, погрожуючи ОСОБА_4 застосуванням
насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я, подавивши тим самим волю
ОСОБА_4, примусив його пересісти на
переднє пасажирське сидіння, а сам сів за кермо автомобіля, та запустивши
двигун автомобіля почав рух, встановивши
тим самим, всупереч волі ОСОБА_4, контроль над

Справа № 11 - 32 Головуючий у першій інстанції -
Собина О.1.

Категорія - 289 ч. 2 КК України Доповідач - Олійник В.Б.

автомобілем, чим незаконно заволодів транспортним засобом, автомобілем
марки ВАЗ - 21093, вартістю
14487,19 грн.
та спричинив автомобілю механічні пошкодження на суму 424,22
грн.

Під час пересування на автомобілі, ОСОБА_2, висловлюючи
погрози ОСОБА_4 застосуванням насильства, що не
небезпечним для життя та здоров'я, відкрито викрав у нього гроші в сумі ЗО
грн., а також неодноразово примушував ОСОБА_4 купувати за власні гроші продукти харчування та спиртні напої на загальну суму 105 грн.

На вирок суду надійшли апеляції від адвоката ОСОБА_1 в
якій ставиться питання про скасування
вироку та закриття провадження по справі, та від засудженого ОСОБА_2 в якій ставиться питання про скасування вироку та повернення
справи на новий судовий розгляд.

Адвокат та засуджений мотивують свої апеляції тим, що в
діях ОСОБА_2 відсутній склад інкримінованих йому злочинів, так як потерпілий ОСОБА_4
добровільно передав ОСОБА_2 керування автомобілем за плату в сумі 100
євро, що підтверджується тим, що потерпілий, знаходячись з ОСОБА_2, який за мотивами
обвинувачення, погрожував йому, мав реальну можливість повідомити про скоєння
відносно нього злочину, а також втекти.

Заслухавши доповідь судді щодо суті вироку та поданої апеляцій,
думку прокурора про залишення
вироку суду без зміни, а апеляцій без задоволення, думку захисника та пояснення
засудженого про підтримку апеляцій,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції як захисника, так і засудженого, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів знаходить
необгрунтованими мотиви апеляцій з наступних підстав. Колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано розцінив невизнання ОСОБА_2 вини
скоєному, як обраний ним спосіб захисту з
метою уникнути відповідальності за вчинене, оскільки такий спосіб захисту був
спростований судом дослідженими по справі доказами.

Суд на законних підставах прийняв до увага пояснення
потерплого ОСОБА_4 щодо обставин
вчиненого, оскільки ці пояснення знаходяться в логічному взаємозв'язку з іншими
доказами, які були досліджені судом.

Так, з пояснень потерпшого ОСОБА_4 судом було
встановлено, що 10 червня
2006 року, він керував належним йому
автомобілем, як таксі, перевозячи ОСОБА_2 та братів ОСОБА_3.

Під час руху автомобіля ОСОБА_2, вихопивши з замка
запалювання ключі, став вимагати від
нього передачі йому керування автомобілем, погрожуючи при цьому застосуванням насильства, в результаті чого, він, боячись погроз,
передав керування автомобілем ОСОБА_2, залишившись при
цьому в автомобілі, боячись його втратити.

Крім того потерпілий ОСОБА_4 пояснював суду, що в послідуючому, ОСОБА_2, керуючи
автомобілем, продовжуючи погрожувати йому застосуванням фізичного насильства, відібрав у нього гроші в сумі ЗО грн., а також
примушував його придбавати спиртні напої та продукти харчування за його, ОСОБА_4 кошти.

Колегія суддів вважає, що у суду не було підстав для
сумніву в цих поясненнях, оскільки вони
були стабільними як вході досудового, так і в ході судового слідств, а також
знайшли своє підтвердження при дослідженні судом інших доказів.

Так, з пояснень свідків ОСОБА_3 таОСОБА_5 судом
було встановлено, що 10
червня 2006
року вони разом з ОСОБА_2,
пересувались в автомобілі, яким керував ОСОБА_4

При цьому свідок ОСОБА_3 вказував, що коли автомобіль
раптово зупинився то він побачив у руках ОСОБА_2 ключі від замка запалення
автомобіля, а ОСОБА_4 в
цей час просив його віддати йому ключі, але
ОСОБА_2 в грубій формі, використовуючи брутальну лайку відмовив йому в цьому.

В підтвердження цього свідок ОСОБА_5 вказував, що він
бачив як водій автомобіля ОСОБА_4 пересідав на переднє
пасажирське сидіння автомобіля.

Крім того свідок ОСОБА_3 вказував, що коли автомобіль
знаходився під керуванням ОСОБА_2,
він бачив як ОСОБА_4 ходив
до магазинів де придбавав спиртні напої та продукти харчування, які в послідуючому вони вживали.

З пояснень свідка ОСОБА_6 судом було встановлено, що він 10
червня 2006
року, разом з ОСОБА_2 та братами ОСОБА_3 на озері в с.
Токарі ,
Сумського р -
ну, Сумської обл. вживали спиртні напої. В цей час разом з ними
перебував ОСОБА_4, який
не приймав

участі в вживанні разом з ними спиртних напоїв і був увесь час пригнічений,
тримався від них осоторонь, крім цього ОСОБА_2 грубо з ним поводився.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд, піддавши
аналізу зібрані по справі докази, обгрунтовано
дійшов до висновку про винність ОСОБА_2 в вчиненні повторного незаконного
заволодіння транспортним засобом з погрозою застосування насильства, що не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, а
також в вчиненні відкритого викрадення чужого майна з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, і вірно кваліфікував його
дії за ст. ст. 289
ч. 2;
186 ч. 2
КК України.

Колегія суддів не може погодитись з мотивами апеляцій, як
адвоката, так і засудженого, про те,
що автомобіль був переданий ОСОБА_2 для керування за плату в сумі 100
євро, оскільки ця обставина спростована зібраними по справі доказами.

Суд обгрунтовано критично віднісся до пояснень свідка
ОСОБА_5 даних ним в ході судового
слідства, оскільки ці пояснення не знайшли свого підтвердження іншими доказами,
крім того вони не співпадають з
поясненнями цього свідка, які він давав в ході досудового слідства.

Колегія суддів вважає необхідним розцінювати зміну
пояснень вказаним свідком, як обраний ним спосіб забезпечити ОСОБА_2 захист від пред'явленого йому обвинувачення.

Також колегія судців критично відноситься до мотивів
апеляцій про те, що якби потерпілий ОСОБА_4 вважав, що його автомобілем незаконно заволодів
ОСОБА_2, то він в процесі перебування
разом з останнім в вказаному автомобілі, мав реальну можливість повідомити про вчинений відносно нього злочин стороннім особам,
або ж втекти, так як він спілкувався з сторонніми особами, а також мав можливість керувати цим автомобілем в той
час як ОСОБА_2 перебував в іншому місці.

В ході судового слідства судом, з пояснень потерпілого
ОСОБА_4, а також свідка ОСОБА_3,
було встановлено, що після незаконного заволодіння ОСОБА_2 автомобілем, останній постійно тримав при собі
ключі від замка запалення автомобіля, а також потерпілий за увесь час ніколи не залишався в автомобілі наодинці.

Ця обставина вказує на те, що за таких обставин
потерпілий не мав реальної можливості втекти на
автомобілі.

Не може
погодитись колегія суддів і з мотивами апеляції про те, що потерпілий ОСОБА_4 мав реальну можливість втекти від ОСОБА_2,
оскільки той посилав його за придбанням продуктів харчування та спиртними
напоями, так як потерпілий вказував суду, що він після заволодіння автомобілем ОСОБА_2 не міг залишити
автомобіль, оскільки боявся його втрати. Не заслуговують на увагу і мотиви апеляції засудженого ОСОБА_2 про те, що
якби потерпілий ОСОБА_4
вважав, що його автомобіль
знаходиться в чужому незаконному володінні,
то він, знаходячись біля приміщення районного відділу міліції по вул.
Охтирській в м. Суми, в той час, як ОСОБА_2
повернув йому автомобіль, міг би звернутись з заявою до міліції про ставшеєся, так як з пояснень в ході судового
слідства потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що він
просто не знав, що знаходиться біля такого.

Колегія судців вважає, що оскільки
судом вина ОСОБА_2 встановлена достатньо повно, а мотиви апеляцій, як його, так і адвоката, не знайшли
свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи,
то підстав для скасування вироку не вбачається. Керуючись ст. ст. 366; 377 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 30
жовтня 2006
року, відносно ОСОБА_2, - залишити без зміни, а апеляції адвоката ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_2 - без задоволення.