Справа
№1-36/07
ПОСТАНОВА

01
березня 2007 року Деснянський районний суд м. Чернігова в
складі:

головуючого - судді Мурашко І
А,

при секретарі - Литвяк Я.В.,
Шемець Т.Ю.,

з участю
прокурора - Редюк А.О.,

потерпілих - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представника потерпілого,
цивільного позивача - ОСОБА_6,

представника потерпілих та
цивільного позивача - ОСОБА_4,

адвоката - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Чернігові справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця с Купчичі
Сосницького

району Чернігівської області,
українця, громадянство України, освіта середня, одружений,

приватний підприємець, має на
утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2
року, не судимого,

мешкає: АДРЕСА_1, у скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст.122 КК

України, -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у
тому, що він, ІНФОРМАЦІЯ_3
року , приблизно
о 20.30, знаходячись
у тамбурі квартир АДРЕСА_2, у ході суперечки, що виникла на ґрунті особистих
неприязних відносин, умисно штовхнув ОСОБА_2 на підлогу, від чого остання при
падінні вдарилась головою об підлогу, після чого схвативши потерпілу за руки та
плечі умисно штовхнув ОСОБА_2 на косяк дверей кладової у коридорі квартири
АДРЕСА_2, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_2 тілесні ушкодження у
вигляді : закритої черепно-мозкової травми , струсу головного мозку , забою
м'яких тканин голови, синців та саден верхніх кінцівок, перелому дистального
відділу крижу, які віднесені до категорії середнього ступеню тяжкості за
ознакою тривалого розладу здоров'я.

Крім того, ОСОБА_1, знаходячись у тамбурі квартир
АДРЕСА_2, у ході суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин,
тримаючи рукою за шию малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження,
декілька разів вдарив його об стіну головою та тулубом , чим спричинив
останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми,
струсу головного мозку, забою м'яких тканин голови, закритої травми шийного
відділу хребта з драбинчатою нестабільністю, в сегментах С4-С5, які віднесені
до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні заявила, що необхідно продовжити
досудове слідство по справі, так як було безпідстано не враховане те, що
підсудний увірвався у квартиру, і робив замах на власність. Потерпілий ОСОБА_3
вважав, що досудове слідство повинно бути продовжено. Представник потерпілих та
цивільного позивача адвокат ОСОБА_4 вказав, що фактично потерпіла ОСОБА_2 заявила
клопотання про повернення справи

2

для
проведення додаткового розслідування, і він також заявляє клопотання про
повернення справи для проведення додаткового слідства, так як у ході досудового
слідства не повністю були встановлені фактичні обставини справи щодо місця
заподіяння тілесних ушкоджень, а обвинувачення підсудному пред'явлено не
повному обсязі, так як на його думку в діях ОСОБА_1 є ознаки таких злочинів, як
розбій та незаконне проникнення у житло, а постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи щодо вчинення ОСОБА_1 цих злочинів винесені формально.

Представник неповнолітнього потерпілого та цивільний
позивач по справі ОСОБА_6 підтримала клопотання про направлення справи для
проведення додаткового слідства.

Прокурор заперечувала проти задоволення цього клопотання,
мотивуючи тим, що всі підстави обвинувачення та обставини справи з'ясовані у
судовому засіданні, встановлені правильно, а постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст.162, ст.187 КК України не оскаржувались,
і не скасовані.

Захисник підсудного та підсудний заперечували проти
направлення справи на додаткове розслідування.

Суд, враховуючи доводи клопотання, думку прокурора,
потерпілих, представника потерпілого, підсудного та його захисника, приходить до
висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обвинувачення, пред'явлене ОСОБА_1 , ґрунтувалось на
показаннях потерпілих ОСОБА_2(а.с.58), ОСОБА_3(а.с.106), свідків
ОСОБА_7.(а.с.63), ОСОБА_8.(а.с.62), ОСОБА_9(а.с.66), протоколами очних ставок
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7.(а.с.68-72), висновками
судово-медичних експертиз(а.с.36-42,43-48,50-56,94-101), заявах ОСОБА_6(а.с.6),
ОСОБА_2(а.с. 16).

У судовому засіданні перевірялись докази, на яких
ґрунтувалось обвинувачення, пред'явлене ОСОБА_1, і було встановлено, що пред'явлене органами досудового
слідства обвинувачення не повністю відповідає фактичним обставинам справи, що
свідчить про те, що досудове слідство проведено неправильно.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винним
себе у інкримінованому йому злочині не визнав та показав, що він, ІНФОРМАЦІЯ_3 року приходив до
потерпілих за котом. У квартиру потерпілих він не заходив, а був тільки у
тамбурі. Тілесних ушкоджень потерпілим не наносив. Звідки у потерпілих тілесні
ушкодження пояснити не може. З приводу цих подій він писав пояснення
дільничному інспектору міліції, і у поясненні мав на увазі не коридор квартири,
а тамбур.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10. показала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року до них
прийшов ОСОБА_1, який став просити віддати кота, при цьому ОСОБА_1 знаходився у
тамбурі. Потім ОСОБА_1 штовхнув її у груди, вона вдарилася у двері, і опинилась
у коридорі квартири, а ОСОБА_1 також зайшов за нею у коридор квартири. Вона
вимагала, щоб ОСОБА_1 залишив квартиру. Потім ОСОБА_1 штовхнув її , і вона
впала, від чого вдарилась нижньою частиною спини та головою о підлогу. Крім
того, ОСОБА_1 вдарив і її онука ОСОБА_3 Настоювала, що всі події відбувались
саме у коридорі квартири. У квартиру ОСОБА_1 зайшов самовільно, його ніхто не
запрошував.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 підтвердив, що тілесні
ушкодження йому заподіяв ОСОБА_1 саме у коридорі квартири, куди ОСОБА_1 ніхто
не запрошував.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка
ОСОБА_7. підтвердив показання потерпілих щодо заподіяння ним тілесних ушкоджень
саме у квартирі.

Згідно
показань потерпілої ОСОБА_2, наданих у ході досудового слідства(а.с.58),
ОСОБА_1 зайшов у квартиру, де заподіяв тілесні ушкодження їй та ОСОБА_3, та
хотів забрати кішку. Знаходження ОСОБА_1 у квартирі, завдання ним тілесних
ушкоджень та спроби забрати кішку, підтвердили у ході досудового слідства
потерпілий ОСОБА_3(а.с.106) і свідок ОСОБА_7.(а.с.63), при цьому свої показання
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7. підтвердили у ході очних ставок з ОСОБА_1, при
цьому саме показання потерпілих та їх показання у ході очних ставок, вказані
органом досудового слідства, як докази , що підтверджують пред'явлене ОСОБА_1
обвинувачення. Про порушення недоторканності житла, ОСОБА_2, ОСОБА_3 також
повідомляли, і при дачі пояснень з приводу подій ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 17,20,25). У своїй заяві
(а.с.16), ОСОБА_2 також вказувала, що події відбувались саме у квартирі, а
заява ОСОБА_2 також вказана органом досудового слідства, як доказ обвинувачення
ОСОБА_1 Крім того, проникнення ОСОБА_1 у квартиру вбачається з його
пояснень(а.с.14), у яких він пояснив, що коли кіт вийшов у коридор квартири,
він зайшов у квартиру та узяв кота на руки, після чого хазяїни квартири
зачинили двері, і він
опинився у квартирі.

Заступником прокурора м. Чернігова постановою від ІНФОРМАЦІЯ_5 року(а.с.216) в
порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 162 КК України було
відмовлено, з мотивуванням, що ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 не проникав, а
вказані злочини скоював у тамбурному приміщенні, але не дивлячись на вказану
постанову прокурора, слідчий пред'являючи обвинувачення ОСОБА_1, вказав, що
ОСОБА_1, знаходячись у тамбурі спочатку умисно штовхнув ОСОБА_2 на підлогу, від
чого остання при падінні вдарилась головою об підлогу, після чого схвативши потерпілу за
руки та плечі умисно штовхнув ОСОБА_2 на косяк дверей кладової саме у коридорі
квартири. У матеріалах справи(а.с.225) є план схема квартири АДРЕСА_2, де вказано
тамбур, а також кладова, яка згідно схеми знаходиться саме у коридорі квартири.

Відповідно до ст.64 КПК України підлягає доказуванню
місце вчинення злочину, а враховуючи зміст пред'явленого обвинувачення та
докази, досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що місце
вчинення злочину органами досудового слідства правильно не встановлено.

Таким чином, зміст пред'явленого обвинувачення, зокрема
щодо місця вчинення злочину, суперечить змісту постанови прокурора від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що ставить
під сумнів правильність висновків прокурора у цій постанові, а також висновків
слідчого щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого
ст. 187 КК
України.

Викладене свідчить про неправильність проведеного
досудового слідства, а саме щодо встановлення місця вчинення злочину, та прийняття
рішень щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 складу злочину,
передбаченого ст.ст. 162,187
КК України.

При цьому суд враховує, що прокурором клопотання з
приводу зміни обвинувачення з метою уточнення місця вчинення злочину не
заявлялось, що він був вправі зробити відповідно до ст.277 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що така неправильність не
може бути усунута у судовому засіданні, а тому кримінальна справа підлягає
направленню прокуророві м. Чернігова для проведення додаткового розслідування.
При цьому, суд враховує положення п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005
року "Про практику

4

застосування
судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на
додаткове розслідування", згідно якого, за наявності підстав для
кваліфікації дій обвинуваченого за статтею КК, якою передбачено відповідальність за більш тяжкий злочин,
чи для збільшення обсягу обвинувачення справа може бути повернута на додаткове
розслідування лише за умови, що прокурор не вправі змінити обвинувачення в
суді(ч.2 ст.277 КПК України), а також коли потерпілий чи його представник
вважають, що підстави для цього є, а прокурор їх не вбачає. Крім того, суд
враховує і положення п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005
року "Про практику застосування судами України законодавства, що
регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", згідно
якого, постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної
справи в частині обвинувачення особи у вчиненні більш тяжкого злочину чи про
відмову в порушенні відповідної справи ,
як і постанова щодо обсягу обвинувачення, не є перешкодою для повернення
справи на додаткове розслідування.

Підстав для змінити підсудному
ОСОБА_1 міри запобіжного заходу нема.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 165,165-1,273,281
КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.І ст. 122
КК України направити прокуророві м. Чернігова для організації проведення
додаткового розслідування.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1
залишити без змін - підписку
про невиїзд.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція
до апеляційного суду Чернігівської області.