Справа № 1-75/11 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/40/15 Доповідач у 2 інстанції Димарецький
Категорія 22 05.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_6 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року, яким

ОСОБА_6 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новицьке Партизанського району Приморського

краю, Росія, громадянина України, вдовця, маючого двох

неповнолітніх дітей, проживаючого до засудження за адресою:

АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до одного року позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, передбачених ст. 190, ч. 2, 185, ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 70 того ж КК до позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2011 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2012 року вирок Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року щодо ОСОБА_7 залишино без зміни.

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним злочину, як зазначено у вироку, за наступних обставинах.

12 червня 2011 року, близько 15 години, ОСОБА_6 , побачивши на вулиці ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і мав при собі мобільний телефон, повідомив про це по телефону ОСОБА_7 і вступив з ним у попередню змову на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, ОСОБА_7 , діючи узгоджено з ОСОБА_6 , з метою створення умов для заволодіння майном ОСОБА_8 , запропонував пригостити його пивом, на що той погодився, оскільки був знайомий із ОСОБА_7 і довіряв йому. В процесі цього ОСОБА_7 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_8 , під приводом зателефонувати попросив його надати йому свій мобільний телефон, маючи на меті ним заволодіти шляхом зловживання довірою. Довіряючи ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 передав йому свій мобільний телефон марки ,,Самсунг вартістю 2158 гривень з сім-картою оператора стільникового зв`язку МТС вартістю 10 гривень та карткою памяті об`ємом 4 Гб вартістю 112 гривень, загальною вартістю 2280 гривень. Після цього ОСОБА_7 , імітуючи телефонну розмову, почав відходити в сторону з метою зникнення з місця злочину, а ОСОБА_6 в цей час відволікав увагу потерпілого ОСОБА_8 та заважав йому переслідувати ОСОБА_7 , поки останній не втік з місця злочину. Після цього, зустрівшись знову в іншому місці, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали мобільний телефон ОСОБА_8 за 700 гривень, а одержані за нього гроші розділили між собою та використали на свій розсуд.

В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому судом покарання та замінити йому реальний строк покарання на умовний. В обґрунтування свого прохання апелянт посилається на те, що шкода потерпілому відшкодована повністю та претензій не має, він публічно в суді вибачився та кається у вчиненому, просить надати можливість виховувати дітей, які залишилися без матері, яка загинула в автокатастрофі, а також зайнятися своїм здоровям, оскільки він має безліч захворювань.

В запереченнях прокурор вважає вирок щодо ОСОБА_6 таким, що повністю відповідає вимогам закону, а тому просить залишити його без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: засудженого, який підтримав подану ним апеляцію; прокурора, який заперечував проти апеляції та підтримав заяву засудженого щодо застосування до нього амністії, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду 1-ї інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненому, а також кваліфікація його дій за ст. ст. 190, ч. 2 КК України підтверджується зібраними по справі, дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, які не оспорюються апелянтом.

Що ж до призначеного судом покарання, то апеляційний суд вважає, що воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого та даним про його особу, призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання новим злочинам.

Що стосується заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України ,,Про амністію у 2014 році та звільнення його від призначеного покарання, то колегія суддів вважає, що вказана заява ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскільки на останнього поширюється дія п. „в ст. 1 Закону ,,Про амністію у 2014 році і він підлягає звільненню від відбування покарання призначено судом першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

На підставі п. „в ст. 1 Закону України ,,Про амністію у 2014 році звільнити ОСОБА_6 від призначеного вироком Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року покарання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 - тримання під вартою - скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду негайно.

З оригіналом згідно,

Суддя Апеляційного суду

Київської області

ОСОБА_9