Справа №1-62/10 09.11.2010 09.11.2010 09.11.2010
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Войтовського С.А.

суддів Катєліна В.П.., ОСОБА_1

при секретарі Єфимцевої К.О.

за участю прокурора Кириленка Є.В.

потерпілої ОСОБА_2

представника потерпілої ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

9 листопада 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2010 року, яким

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. М.-Погорелово Миколаївської області, раніше не судимий,

засуджений:

-за ст. ст. 15 ч.3, 153 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі;

-за ст. ст. 15 ч.3, 152 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-за ст. 135 ч. 3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначено на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь:

- Жовтневої центральної районної лікарні в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 1983 грн. 55 коп.;

- потерпілої ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1229 грн.61 коп. та моральної шкоди 15000 грн.

За вироком суду, 19 квітня 2008 року близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Шкода Октавіа», регістраційний номер НОМЕР_1, перед виїздом із м. Миколаєва на Баштанському шосе взяв в якості пасажира ОСОБА_2 за проханням останньою підвезти її додому в с.Калинівку Жовтневого району Миколаївської області.

Рухаючись по автодорозі Дніпропетровськ-Миколаїв, ОСОБА_4 був зупинений працівниками ДАІ за перевищення швидкості, і у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачено стягнення у виді штрафу.

Після чого ОСОБА_4 продовжив рух. Наближаючись до АЗС «Авіас» у с. Калинівка, ОСОБА_2 попросила ОСОБА_4 зупинити автомобіль, оскільки вона вже підїхала до місця призначення. Однак, ОСОБА_4, маючи умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування, став вимагати від потерпілої ОСОБА_2 вступити з ним у статеві зносини неприродним способом, використовуючи вигаданий привід про повернення штрафу, повязаного з зупинкою його автомобілю працівниками ДАІ.

ОСОБА_2 запропонувала відшкодувати штраф грошима, на що ОСОБА_4 відмовився та, ігноруючи прохання зупинити рух автомобілю в зазначеному потерпілою місці, реалізуючи умисел на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, продовжив рух, не знижуючи швидкості автомобіля.

Враховуючи темну пору доби, в даній обстановці, дії ОСОБА_4, який не реагував на прохання зупинити автомобіль, не зменшив його швидкості, були сприйняті ОСОБА_2 як реальна погроза задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування. ОСОБА_2 повторно вимагала зупинити автомобіль, при цьому, відчинила двері, та пригрозила викинутися з автомобілю.

Однак ОСОБА_4, не привертаючи уваги на прохання потерпілої ОСОБА_2, продовжив рух, пригрозивши зґвалтуванням. Сприймаючи погрози ОСОБА_4 реально, ОСОБА_2 в ході руху автомобіля в районі автодороги між селами Калинівка та М.-Ларино Жовтневого району Миколаївської області, відчинила двері автомобіля та вистрибнула з нього.

ОСОБА_2 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді у вигляді закритого осколкового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, забитої рани в області чола, струсу головного мозку, що супроводжувалося травматичним шоком 1-2 ступеня.

ОСОБА_4, усвідомлюючи, що своїми протиправними діями поставив ОСОБА_2 в небезпечний для життя стан, та остання, будучи залишеною на проїзній частині, в темну пору доби за межами населеного пункту, позбавлена можливості прийняти заходи до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, з місця події зник, залишивши ОСОБА_2 в безпорадному стані.

В апеляції потерпіла ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 більш суворе покарання та задовольнити її цивільний позов про стягнення майнової та моральної шкоди в повному обсязі.

Вважає призначене ОСОБА_4 покарання занадто мяким, без врахування наслідків вчиненого ним злочину, зокрема: вона стала інвалідом 2 групи, непрацездатною. При цьому, засуджений не визнав вини, затягував розслідування справи, не відшкодував заподіяну майнову та моральну шкоду.

Не згодна з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, який задоволений частково, без врахування даних про втрату нею заробітку за основним місцем роботи та отримання пенсії.

В апеляції захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого просить вирок скасувати в частині засудження ОСОБА_4 за ст. ст. 15 ч.3, 153 ч.1, 15 ч.3, 152 ч.1 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, а за ст. 135 ч.3 КК України перекваліфікувати дії ОСОБА_4 на ч.1 ст. 135 КК України та звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку апелянта, не знайшла свого підтвердження кваліфікація дій ОСОБА_4 за ст. ст. 15 ч.3, 153 ч.1, 15 ч.3, 152 ч.1, 135 ч.3 КК України. Вважає, що не знайшло підтвердження наявність у засудженого умислу на зґвалтування потерпілої та задоволення з нею полової пристрасті неприродним способом, оскільки ОСОБА_4 не застосовував будь-яких дій насильницького характеру, а та обставина, що засуджений за першою вимогою потерпілої не зупинив автомобіль склали лише субєктивну думку останньої про нібито намір ОСОБА_4 вчинити статеві зносини всупереч її волі .

Апелянт вважає неправильною кваліфікацію дій засудженого за ч. 3 ст. 135 КК України, оскільки засуджений не міг знати про стан потерпілої, яка сама вистрибнула з автомобілю, а також припустити про настання тяжких наслідків.

Зазначає, що судове слідство проведено не повно, оскільки у вироку не відображено місце та час вчинення злочину.

Просить врахувати дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, вину у вчиненні злочину визнав частково, стан здоровя засудженого.

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_2 на підтримку апеляції та її заперечення проти апеляції захисника ОСОБА_5; захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 на підтримку поданої захисником апеляції та їх заперечення проти апеляції потерпілої; думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені в апеляціях доводи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 15 ч.3, 153 ч.1, 15 ч.3, 152 ч.1, 135 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи захисника ОСОБА_5 та твердження засудженого ОСОБА_4 про відсутність в діях останнього складу злочинів, передбачених ст. ст. 15 ч. 3, 153 ч.1, 15 ч.3, 152 ч.1 КК України, та про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 135 КК України, позбавлені підстав, виходячи з наступного.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечував показання потерпілої про його висловлювання вчинити зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Проте, ці пояснення ОСОБА_4 спростовуються послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_2, згідно яким вона перебувала в автомобілі «Шкода Октавіа» під керуванням ОСОБА_4 в якості пасажира. Наближаючись до АЗС «Авіас» у с. Калинівки, вона попросила ОСОБА_4 зупинити автомобіль, оскільки вже підїхала до місця призначення.

Однак, ОСОБА_4 на її вимогу автомобіль не зупинив, продовжуючи рух з великою швидкістю, та став вимагати вступити з ним у статеві зносини неприродним способом, посилаючись на необхідність компенсації сплаченого ним штрафу при зупинці інспекторами ДАІ. Вона відмовилась та запропонувала відшкодувати штраф грошима, на що ОСОБА_4 не реагував, та, ігноруючи її прохання зупинитися, продовжив рух автомобілю, не знижуючи швидкості. Потім вона повторно вимагала зупинити автомобіль, однак ОСОБА_4 проїхав місце зупинки. Після чого вона відчинила двері, та пригрозила викинутися з автомобілю, але ОСОБА_4 продовжив рух, пригрозивши зґвалтуванням.

Сприймаючи ці погрози реально, оскільки ОСОБА_4 на її прохання зупинити автомобіль не реагував, продовжував рух на великій швидкості, проїхав місце зупинки, грубо висловлювався, погрожував задоволенням статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтуванням, вона в ході руху автомобіля в районі автодороги між с. Калинівка та с. М.-Ларино, повторно відчинила двері автомобіля, попередила, що вистрибне, та вистрибнула з автомобілю на проїзну частину дороги. Після цього автомобіль ОСОБА_4 на великій швидкості направився в напрямок м.Миколаєва. По телефону вона повідомила матері, що вистрибнула з автомобілю, а її вітчим ОСОБА_7 знайшов її приблизно в 1,5 км від АЗС.

Показання потерпілої ОСОБА_2 щодо характеру отриманих нею тілесних ушкоджень та механізму їх виникнення підтверджуються висновками комісійної комплексної судово-медичної експертизи, згідно яким у ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, забита рана в області чола, струс головного мозку. Травма супроводжувалася травматичним шоком 1-2 ступеня. Пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (поверхні) і при ударі об такі і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я. Перелом стегнової кістки виник при вистрибуванні на праву ногу з автомобіля, що рухався як зі швидкістю 60 км, так і 120 км на годину. Потерпіла після травми знаходилася в свідомості, але не могла ходити через перелом стегна, тому її заходи до самозбереження були обмежені можливістю пересуватися повзком, кричати і телефонувати про допомогу, протягом десятків хвилин або декількох годин (т.1, а.с. 115-119).

Крім того, показання потерпілої ОСОБА_2 повністю узгоджуються з обставинами, викладеними нею у заявах до міліції безпосередньо після вчинених злочинів (т.1, а.с. 9, 29), а також з показаннями допитаних у справі свідків.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, після телефонного дзвінка ОСОБА_2 до матері з повідомленням про те, що вона вимушено вистрибнула з автомобілю, вони виявили потерпілу ОСОБА_2 на проїзній частині дороги за межами с.Калинівка. ОСОБА_2 повідомила, що водій автомобіля «Шкода» не зупинився на її прохання, висловлював погрози її зґвалтувати та задовольнити статеву пристрасть неприродним способом, проїхав за межі села, а тому вона вистрибнула з автомобілю.

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 131-134), потерпіла знаходилась на відстані 1 км + 120 м від місця АЗС, де остання повинна була вийти з автомобілю, до місця, де вона вистрибнула.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, показання яких узгоджуються між собою, підтвердили, що наступного дня після вчинених злочинів потерпіла ОСОБА_2 їм розповіла, що вистрибнула з автомобілю «Шкода» у звязку із погрозами водія її зґвалтувати та задовольнити статеву пристрасть неприродним способом.

Отже, колегія суддів вважає, що достовірність приведених показань потерпілої і свідків не викликає сумнівів, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував, що на вимогу потерпілої зупинити автомобіль в зазначеному її місці, грубо відповів та продовжував рух, а також жартома сказав про необхідність спочатку сплатити штраф, після чого ОСОБА_2 вистрибнула з автомобілю (т.2, а.с. 63-65)

З огляду на наведене, досліджені судом докази свідчать, що ОСОБА_4, погрожуючи ОСОБА_2 вчинити зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, рухаючись з великою швидкістю, у темну пору доби, не реагував на наполегливі вимоги потерпілої зупинити автомобіль в зазначеною нею місці, на великій швидкості проїхав значну відстань від місця зупинки, грубо висловлювався на адресу потерпілої. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що твердження засудженого про відсутність з його боку погроз вчинити зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, знайшли своє спростування.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що потерпіла безпричинно вистрибнула з автомобілю нібито через перебування в неадекватному стані, теж не спроможні.

Ці доводи спростовуються висновками судово-психологічної експертизи, згідно яким у ОСОБА_2 не має порушень мислення, пам'яті, процесів сприйняття. У період прийняття рішення вистрибнути з автомобіля вона перебувала у стані психічної напруженості, стресу як реакції на протиправну поведінку ОСОБА_4, суб'єктивно сприйняте нею як реальна загроза її життю, статевої недоторканності, честі, гідності (т.1,а.с. 276-286).

Таким чином, ОСОБА_2 реально сприйняла зазначені погрози, а тому вимушено вистрибнула з автомобілю. Мотивом прийняття потерпілою такого заходу була саме протиправна поведінка ОСОБА_4, з боку якого були погрози вчинення зґвалтування та насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочинів, передбачених ст. ст. 15 ч.3, 153 ч.1, 15 ч.3, 152 ч.1 КК України, безпідставні. Хоча засуджений стверджує, що не вчиняв будь-яких дій, направлених на зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, однак судом встановлено, що ОСОБА_4 погрожував вчинити зазначені дії, і ці погрози, виходячи з обстановки, яка склалася, потерпіла сприйняла реально. Однак засуджений злочини не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки саме через реальні погрози потерпіла вистрибнула з автомобілю. Тобто засуджений не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вчинивши незакінчений замах на злочини.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, визнавши ОСОБА_4 винним у вчиненні:

- незакінченого замаху на зґвалтування, тобто статеві зносини із погрозою застосування фізичного насильства, та правильно кваліфікував його дії в цій частині за ст. ст. 15 ч.3, 152 ч.1 КК України;

- незакінченого замаху на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства, та правильно кваліфікував його дії в цій частині за ст. ст. 15 ч.3, 153 ч.1 КК України.

- завідомого залишення без допомоги потерпілої, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок безпорадного стану, оскільки засуджений залишив її без допомоги і мав змогу надати їй допомогу, а також сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, внаслідок чого настали тяжкі наслідки.

Оскільки внаслідок залишення потерпілої в небезпеці настали тяжкі наслідки у вигляді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 135 КК України. Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника в цій частині.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, в тому числі вчинення ним злочинів середнього ступеню тяжкості та тяжкого злочину, дані про особу винного, який характеризується позитивно, не судимий та стан його здоровя. Обставини, які помякшують чи обтяжують покарання, відсутні.

Посилання захисника на недостатнє врахування судом стану здоровя засудженого є безпідставним, оскільки при призначені покарання судом враховані всі обставини, на які посилається захисник, а наявне у засудженого захворювання - розрив зв'язок стопи (т.2, а.с.42), не є достатньою підставою для помякшення призначеного покарання.

Крім того, наведені потерпілою обставини, а саме: не визнання засудженим вини, затягування розслідування справи та не відшкодування заподіяної шкоди, - не є такими, що обтяжують покарання.

Покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить потерпіла.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить захисник, з огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Потерпілою ОСОБА_2 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди: витрат на лікування в сумі 30000 грн., втрати середньомісячного заробітку в сумі 12837 грн., а всього 42837 грн., а також моральної шкоди в сумі 100 000 грн. (т.1, а.с. 171-174, т.2, а.с. 54-57).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, задовольняючи цивільний позов про стягнення майнової шкоди частково та стягнувши на користь потерпілої лише витрати на лікування в сумі 1229 грн. 61 коп., які підтверджені відповідними квитанціями. Стосовно позовних вимог про стягнення втрати середньомісячного заробітку, суд правильно зазначив, що ці позовні вимоги не повязані з предявленим обвинуваченням, а тому вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи цивільний позов про стягнення моральної шкоди частково та стягнувши на користь потерпілої 15000 грн., суд відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, в повній мірі врахував обставини справи, характер вчинених ОСОБА_4 діянь, ступінь моральних страждань потерпілої, пов′язаних з отриманням нею середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, тривалістю знаходження її лікуванні, що потягло порушення її звичайного образу життя. Тому колегія суддів не вбачає підстав для збільшення суми стягнення, про що просить потерпіла.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку, про що просять апелянти.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляції потерпілої ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2010 року у відношенні ОСОБА_4 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: