ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336/634/15-к
№ 1-кп/336/136/15
10 лютого 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000026 від 26.01.2015 року з угодою про визнання винуватості відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у
м. Запоріжжя, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою:
АДРЕСА_1 , українець, базова загальна середня освіта, одружений, радіотелефоніст взводу управління 4 гаубичного артилерійського дивізіону 55 окремої артилерійської бригади військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), військовослужбовець призваний за мобілізацією, солдат, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України звернувся прокурор з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407 КК України.
ОСОБА_4 звинувачується в нижче наведеному.
Так, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 21 липня 2014 року «Про часткову мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 15 серпня 2014 року Центральним ОРВК, Запорізької області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 180 від
15 серпня 2014 року, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду радіо телефоніста взводу управління командира 4 гаубичного артилерійського дивізіону НОМЕР_3 окремої артилерійської бригади військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Однак, у порушення вищезазначених норм, солдат ОСОБА_4
з 17 листопада 2014 року по 07 січня 2015 року самовільно залишив військову частину без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Проводячи час на власний розсуд поза межами місця служби та ухиляючись від проходження служби, ОСОБА_5 у період з 17 листопада 2014 року по 07 січня 2015 року не вжив жодних заходів щодо повернення до місця служби за наявності можливості для цього та не повідомив про причини своєї неявки командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем призваним на службу по мобілізації, з 17 листопада 2014 року по 07 січня 2015 року, самовільно залишив розташування зазначеної військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Отже, солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу в посаді радіо телефоніста взводу управління 4 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, самовільно залишив військову частину, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення на службу без поважних причин з 17 листопада 2014 року по 07 січня 2015 року, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
До суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 27 січня 2015 року, укладена між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , згідно умов якої:
- підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вище зазначеному діянні;
- сторони погоджуються на призначення підозрюваному покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений просить затвердити угоду, в якій він беззастережно визнав себе винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України також просить затвердити угоду про визнання винуватості з підозрюваним, і розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди.
Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження.
Так, згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, в скоєнні якого обвинувачений беззаперечно визнав себе винним, а саме, за ч.3 ст. 407 КК України, згідно вимог ст. 12 КК України є, відповідно, злочином середньої тяжкості.
Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, судом визнаються як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
Умови укладеної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання вини, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.
Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 470, 472, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
На підставі укладеної угоди призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 407 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1