Справа № 344/1464/14-к
Провадження № 1-кп/344/23/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю : секретаря с/ ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

ОСОБА_6

представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта вища, не працюючого, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, раніше судимого вироком Івано-Франківського міського суду за ч. 3 ст. 368-4 КК України від 07 червня 2013 року до 85000 грн. штрафу, з позбавлення права обіймати посади та здійснювати професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк 2 роки, звільненого від призначеного покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України, українця, громадянина України,

за ч. 2 ст. 367 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Ставлячи у вину ОСОБА_8 вчинення зазначеного злочину обвинувачення виходило з того, що ОСОБА_8 , якого наказом начальника ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» № 57 від 31 травня 2007 року було призначено на посаду юриста-реєстратора прав на нерухоме майно 1 категорії і на якого згідно посадової інструкції, затвердженої 25 червня 2007 року начальником БТІ, було покладено обов`язки : приймати та перевіряти документи подані для реєстрації прав власності на нерухоме майно, виконувати всі види реєстрації прав власності на нерухоме майно, приймати рішення про реєстрацію чи відмову у реєстрації, вносити записи в реєстрові книги та документи, вносити відомості про зареєстровані права до Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, посвідчувати своїм підписом достовірність даних реєстрації і який згідно вказаної посадової інструкції, також ніс повну відповідальність за правильність виготовлених ним документів, несанкціоновану передачу конфіденційної інформації стороннім особам, невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а також за правопорушення скоєні ним в процесі здійснення своєї діяльності в межах визначених чинним законодавством України, тобто, був службовою особою комунального підприємства та був наділеним адміністративно-розпорядчими функціями, пов`язаними з прийняттям рішень про реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Що ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді юриста-реєстратора БТІ, згідно положення «Про порядок замовлення, зберігання та витрачення спеціальних бланків для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтв про право власності», затвердженого наказом начальника БТІ № 127 від 19 листопада 2008 року ( надалі Положення ), згідно «Книги обліку витрачених спеціальних бланків документів інформаційної системи Міністерства Юстиції України», 22 жовтня 2008 року отримав бланк свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 та 10 листопада 2008 року бланк для витягу з реєстрації права власності серії ССМ № 866668, які в подальшому у службовій діяльності не використав і при невстановлених слідством обставинах втратив, але у порушення вимог п. 4.2. Положення, ОСОБА_8 не було негайно повідомлено про втрату даних бланків документів начальника БТІ.

20 червня 2013 року ОСОБА_8 , згідно наказу начальника БТІ № 59-к було звільнено з роботи за угодою сторін, однак при цьому ним всупереч зазначених вимог теж не було повідомлено про втрату даних бланків документів начальника БТІ.

І, що у зв`язку з втратою бланку свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 та бланку для витягу з реєстрації права власності серії ССМ № 866668, а також невжиття відповідних заходів по негайному повідомленню про даний факт керівництва БТІ, ОСОБА_8 вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, що мало результатом подальше використання вказаних вище бланків документів при засвідченні приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 договору купівлі-продажу № 504 від 23 березня 2013 року, згідно якого невстановленою слідством особою було продано гр. ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2 , ринкова вартість, якої згідно звіту № 13/32/07 оцінювача ОСОБА_11 станом на 16 квітня 2013 року становить 255 029 грн., чим було заподіяно ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму.

Тобто, суть обвинувачення ОСОБА_8 зводиться до того, що він, працюючи юристом-реєстратором БТІ, отримавши вказані бланки, у службовій діяльності їх не використав, а втратив при невстановлених обставинах, але при цьому не повідомив про втрату керівництво БТІ, а втраченими бланками скористались невстановлені слідством особи і, підробивши відповідні документи, відчужили квартиру ОСОБА_12 .

При цьому ОСОБА_8 не ставиться у вину, що він, відповідно до тих чи інших своїх службових обов`язків, повинен був належно зберігати ці бланки та нести відповідальність за їх збереження чи втрату і, що саме порушення конкретних службових обов`язків призвело до зазначених наслідків.

Як підтверджує текст постанови старшого прокурора прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3 від 09 січня 2014 року, у провадженні СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області перебувають матеріали досудового розслідування за фактом того, що 23 березня 2013 року невідомі особи шахрайським шляхом, а також внаслідок підробки документів, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також договору купівлі-продажу, заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , чим було заподіяно ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 500 000 гривень, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 367 КК України (том 1, а п. 154-158). І вже з вказаних матеріалів виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 367 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вказаному не визнав та пояснив, що на посаді юриста-реєстратора прав на нерухоме майно БТІ працював з 2007 року. В його обов`язки, згідно з посадовою інструкцією та «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» входило : реєстрація права власності на нерухоме майно, видача свідоцтв на право власності, витягів про реєстрацію права власності та витягів для відчуження нерухомості. Що протягом 2003-2008 років, спеціальні бланки отримував керівник відділу, а юристи-реєстратори вже в нього брали бланки для роботи в кількості приблизно 150-200 штук, що фіксувалось у відповідному журналі із зазначенням прізвища отримувача, невикористані бланки в кінці робочого дня не здавали, залишали їх для використання в роботі, під час якої до бланків був вільний доступ, бо зберігались вони на робочих столах аж доки ним у 2008 році не було виявлено відсутності кількох бланків. Про це було повідомлено керівництво БТІ, направлено звернення до органів внутрішніх справ і тільки після цього випадку встановлено металеві шафи для зберігання бланків.

Що дійсно, 22 жовтня та 10 листопада 2008 року отримав, в тому числі і зазначені в обвинуваченні бланки. Облік використаних бланків не здійснював, оскільки не мав доступу до відповідного Реєстру Міністерства юстиції України, а коли звільнявся з роботи передавав керівнику відділу, ОСОБА_14 , згідно акту прийому-передачі залишок отриманих спецбланків : 24 бланки витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно і 29 свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Що зберігання отриманих бланків в його обов`язки покладено не було, що до кінця листопада 2008 року належних місць зберігання бланків не було забезпечено, вважає, що він злочину не вчиняв.

І що тільки восени 2013 року від працівників міліції йому стало відомо про відчуження квартири АДРЕСА_2 на підставі спецбланків витягу та свідоцтва на право власності, які були ним отримані під час роботи в ОБТІ.

Вирішуючи дане провадження по суті суд виходить з того, що повинен вирішити не питання про те чи дійсно вчинено той чи інший злочин щодо потерпілої ОСОБА_12 , у зв`язку з чим продано її квартиру і їй заподіяно відповідну матеріальну шкоду, хто вчинив такі дії і повинен понести за це покарання, таке питання має вирішуватись у тому кримінальному провадженні, з якого виділено кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , а повинен тільки вирішити, давши оцінку всім дослідженим судом доказам, чи доведено прокурором обвинувачення зазначене по обвинувальному акту, і чи дійсно містяться в конкретних діях чи бездіяльності ОСОБА_8 ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України при тих обставинах, що ставляться йому у вину та чи підтверджені вони належними та допустимими доказами.

При цьому суд враховує наступне.

ОСОБА_8 звинувачують у вчиненні службового злочину по якому не було прийнято відповідної Постанови Пленумом Верховного Суду України, немає з цього приводу і інших офіційних роз`яснень, а тому суд вважає, що при цьому слід керуватись основними принципами, зазначеними у абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 26 грудня 2003 року «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», які передбачають необхідність з`ясування всіх фактичних обставин справи, службового становища й кола повноважень особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, мотиву, мети і характеру вчинених дій, їх зв`язку із службовим становищем зазначеної особи та наслідками, що настали.

Ст. 367 КК України, в редакції станом на жовтень-листопад 2008 року, передбачала і передбачає по суті і по даний час, кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб. А частина друга цієї статті передбачала і передбачає відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Службова недбалість єдиний необережний злочин у сфері службової діяльності.

Ст. 25 КК України передбачає, що необережність поділяється на злочинну самовпевненість, якщо особа передбачала настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння ( дії або бездіяльності ), але легковажно розраховувала на їх відвернення та злочинну недбалість, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння ( дії або бездіяльності ), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Тобто, ставлячи у вину ОСОБА_8 вчинення даного злочину орган досудового розслідування повинен був визначитись, в тому числі, і у якій саме формі ( злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості ) вчинено ним даний злочин.

Проте, орган досудового розслідування як цього так і інших своїх обов`язків не виконав.

Відповідно до чинного законодавства та судової практики, тлумачення норм ст. 367 КК України передбачає, що службову недбалість характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності : 1) дія або бездіяльність службової особи, 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб, 3) причинний зв`язок між вказаними діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.

Службова недбалість може проявитися у формі : невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них або неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, які заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам відповідних осіб.

Для кваліфікації діяння саме за ст. 367 КК України має бути встановлено, що діяння вчинене службовою особою під час виконання нею своїх обов`язків. Шкода, заподіяна службовою особою з інших обставин, що не залежали від неї, не дають підстав говорити про наявність злочинної службової недбалості. Так само не утворюють складу цього злочину шкідливі наслідки, що настали з причин, які службова особа не могла усунути.

Істотна шкода та тяжкі наслідки можуть бути інкриміновані винному лише за наявності причинного зв`язку між його діянням ( дією чи бездіяльністю ) та настанням зазначених наслідків. Для цього необхідно встановити, що саме порушення службових обов`язків передувало настанню істотної шкоди чи тяжких наслідків, що це порушення було їх необхідною умовою і, що службова особа усвідомлювала чи повинна була усвідомлювати розвиток причинного зв`язку, тобто те, що її діяння стане причиною настання саме зазначених наслідків.

Проте, при оголошенні ОСОБА_8 підозри, а так і в обвинувальному акті цих вимог чинного законодавства не враховано, пред`явлене обвинувачення не узгоджується з вимогами чинного законодавства, що підтверджується викладеним нижче.

Ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею, суд не може поставити у вину особі вчинення інших діянь ніж це зазначено в обвинувальному акті. Відповідно до ч. 2 цієї статті під час судового розгляду тільки прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення та інше. А ч. 3 цієї ж статті передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Ст. 91 КПК України вказує перелік обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування цих обставин, за винятком розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладає на слідчого та прокурора. Проте орган досудового розслідування цих вимог закону не дотримався.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

По даному кримінальному провадженню прокурор в ході судового розгляду повинен був надати суду докази про те, що в діях ОСОБА_8 є ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України при обставинах зазначених в обвинуваченні. І у підтвердження висунутого ОСОБА_8 звинувачення, прокурором заявлено для допиту та допитано судом ряд свідків та потерпілу, надано ряд письмових доказів.

Зокрема, визнана по справі потерпілою ОСОБА_12 , суду ствердила, що в січні 2008 року у ТОВ «Комфортбуд» придбала квартиру АДРЕСА_2 за кошти в розмірі 52 000 доларів США, а навесні 2009 року отримала свідоцтво на право власності та витяг з реєстру права власності на цю квартиру, оформленням яких займались представники ТОВ «Комфортбуд». В 2012 році вирішила продати квартиру і її син, свідок ОСОБА_15 , розмістив оголошення в мережі інтернет про продаж квартири, вказавши свій номер телефону. Продаж вирішили здійснювати самостійно, а тому ключі від квартири, документи на право власності, технічний паспорт, нікому сторонньому не надавали, не втрачали, а необхідні для здійснення відчуження документи в БТІ не виробляла та нікого на це не уповноважувала, паспорт громадянина України не губила. А коли син виявив, що замки на вхідних дверях квартири були змінені, звернулися в правоохоронні органи, а після стало відомо, що без її відома та згоди належна їй квартира вже двічі продана.

Вважає, що обвинувачений умисно викрав бланки, підробив документи власності на них, чим сприяв іншим особам заволодіти належною їй вказаною квартирою шляхом шахрайства, а направлено до суду обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України лише щодо ОСОБА_8 , бо інше не підтверджується.

Свідок ОСОБА_16 , головний спеціаліст юридичного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, підтвердила, що виконавчий комітет рішенням № 672 від 30 грудня 2008 року визнав за ОСОБА_12 право власності на кв. АДРЕСА_2 і погодив виготовлення свідоцтва про право власності, а рішень про видачу дубліката такого свідоцтва не приймалось.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 , син потерпілої, підтвердив, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить його матері, потерпілій ОСОБА_12 , свідоцтво на право власності на яку отримала приблизно в 2009 році. У 2013 році за дорученням потерпілої займався продажем вказаної квартири, розмістив оголошення в мережі інтернет, а 13 лютого 2013 року коли хотів показати квартиру покупцю, не зміг відкрити двері, оскільки був змінений замок. Після чого в присутності працівників міліції двері квартири зламали. А приблизно в квітні 2013 року дізнались, що квартиру хтось продав без їх відома. При цьому ні він, ні його брат чи мати нікого не уповноважували на таке, до реєстратора ОСОБА_8 з питання підготовки документів для продажі квартири вони не звертались. Документи на право власності на квартиру нікому не передавали.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що на початку весни 2013 року по АДРЕСА_3 підійшов до жінки невисокого росту, з темним волоссям, короткою стрижкою, віком близько 40-45 років, яка клеїла оголошення про продаж квартири і в розмові вона повідомила, що недорого продає квартиру АДРЕСА_2 , оскільки потрібні гроші. Зацікавившись придбанням квартири, спершу кілька разів оглянув її з цієї жінкою, яка ключами відчиняла двері квартири, оглянув документи, погодили ціну, після чого кожен з них подав нотаріусу ОСОБА_9 необхідні документи, які той перевірив і посвідчив договір купівлі-продажу між ними, перед підписанням якого дивився на паспорт продавця фотографія в ньому відповідала жінці, що продавала квартиру. Реєстрацію права власності на квартиру в органах БТІ чи реєстраційній службі не проводив, на руках мав договір купівлі-продажу, техпаспорт на квартиру і витяг, але про що саме він був не пригадує.

Будучи допитаним як свідок ОСОБА_9 , приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу, підтвердив, що 23 березня 2013 року в його нотаріальну контору по вул. Галицькій, 56-А прийшов свідок ОСОБА_10 і жінка, зросту приблизно 1,5 м, світловолоса, худорлява та звернулись для посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Встановивши осіб по наданих йому паспортах, візуально звірив паспортні дані осіб, фотографії в паспорті, їх вигляду та віку, все співпадало. Для підготовки договору вказаною жінкою було подано в оригіналі документи необхідні для оформлення купівлі-продажу, в тому числі свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Міської ради 11 березня 2009 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Зауважень до документів не було. Підготувавши договір купівлі-продажу надав його сторонам, які підписали його, після чого він здійснив реєстрацію права власності на квартиру за свідком ОСОБА_10 і видав йому відповідні документи.

Свідок ОСОБА_17 , керівник відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно БТІ протягом 2007-2012 років, підтвердила, що спеціальні бланки з Інформаційного центру Мінюсту України отримувала і зберігала в сейфі на робочому місці, юристам-реєстраторам видавала їх у запитуваній ними кількості, а невикористані бланки вони спершу в кінці робочого дня повертали, а потім почали зберігали в себе на робочих столах. Сама процедура прийому замовлення на виготовлення документів на спеціальних бланках та передачі юристу-реєстратору проходила таким чином, що прийом проводили працівники БТІ в столі замовлень, після цього передавали головному інженеру або керівнику відділу реєстрації, які і розподіляли виконання між юристами-реєстраторами, останні особисто не отримували замовлень від осіб на виготовлення витягів чи інших документів. У посадовій інструкції юриста-реєстратора не передбачено обов`язку та відповідальності за порушення умов зберігання бланків, але фактично коли він їх отримував під розпис то ніс за них відповідальність. Водночас, відповідно до відповідного Положення та наказу, відповідальність за зберігання бланків покладена на керівника відділу. Після того, як приблизно в жовтні чи листопаді 2008 року обвинувачений написав службову записку про втрату бланків, нею було порушено перед начальником БТІ питання про надання реєстраторам сейфів і десь у ці ж місяці 2008 року були встановлені металеві шафи, де кожен реєстратор мав своє відділення, ключ від нього, де і почали зберігали бланки. При звільненні у 2012 році з посади, залишок отриманих бланків передавала по акту прийому-передачі, недостач не було виявлено, а за період роботи на вказаній посаді, мала місце втрата 3 або 4 бланків реєстраторами Павлишиним та Живецьким.

Допитана як свідок ОСОБА_18 , заступник начальника БТІ з 2010 року, підтвердила, що в кінці 2013 року, на підставі звернення слідчого, проводилась службове розслідування та перевірка по факту втрати спеціальних бланків на право власності на квартиру АДРЕСА_2 , результати якої викладено у відповідному висновку, зокрема, що обвинуваченим було отримано зазначені слідчим бланки і вони не були ні знищені, ні зіпсовані, ні повернуті ДП «Інформаційний центр» МЮУ як не використані. Що юристи-реєстратори у 2008 році в своїй роботі керувались посадовою інструкцією та Положенням «Про порядок приймання, зберігання спеціальних бланків», згідно якого відповідальність за належне зберігання бланків ніс керівник відділу. Обвинувачений був відсторонений від роботи у жовтні 2012 року і передав всі документи керівнику відділу, зауважень до документів, які передав обвинувачений не було, а в червні 2013 року був звільнений з БТІ. Про факт втрати бланків стало відомо у 2013 році, після звільнення ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_14 , до січня 2012 року працювала юристом-реєстратором БТІ, з січня 2012 року по січень 2013 року керівником відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно БТІ, а з січня 2013 року інспектор з кадрів БТІ, підтвердила, що у 2008 році спеціальні бланки замовляла керівник відділу свідок ОСОБА_17 , інформація про них вносилась в спеціальну книгу та зберігались в сейфі. Юристи-реєстратори отримували в керівника відділу спеціальні бланки в необхідній кількості під розпис і приблизно до кінця 2008 року зберігали їх на робочих столах. На цих бланках виготовлялись свідоцтва про право власності, витяги про реєстрацію та витяги з реєстру, які підписував реєстратор та начальник, ставився відтиск печатки БТІ і тільки тоді можна було використати його як документ. Наприкінці 2008 початку 2009 року для реєстраторів було встановлено сейф металеву шафу з нішами для зберігання бланків. У жовтні 2012 року обвинувачений передав їй отримані ним і невикористані бланки про, що було складено акт передачі, претензій до обвинуваченого не було.

Брала участь у службовому розслідуванні втрати спеціальних бланків працівниками БТІ, і було встановлено, що саме ОСОБА_8 отримав втрачені бланки згідно книги обліку витрачання бланків, але чи він їх використовував в роботі не встановлено, результати викладено у відповідному висновку.

Будучи допитаним як свідок ОСОБА_19 , юрист-реєстратор БТІ з 2008 року по січень 2014 року, підтвердив, що у своїй роботі керувався посадовою інструкцією та рядом затверджених керівництвом БТІ Положень. Проводячи реєстрацію права власності на нерухоме майна юристи-реєстратори отримували спецбланки в необхідній для роботи кількості у керівника відділу за що розписувались у спеціальному журналі, вказуючи серію, номер та кількість бланків і з цього часу несли відповідальність за них. Бланки зберігали на робочих столах поки не було встановлено сейфи, звіти по використанню отриманих бланків періодично здавали керівнику відділу.

Свідок ОСОБА_20 , начальник БТІ з 2001 по травень 2010 року, підтвердив, що на основі Положення Міністерства юстиції України було розроблено та ним затверджено внутрішнє Положення, згідно якого визначались обов`язки та права реєстраторів, осіб, які відповідали за отримання, видачу та списання бланків. За зберігання бланків відповідав керівник відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, а загалом за процедуру реєстрації заступник начальника. У 2008 році спеціальні бланки зберігались в сейфі керівника відділу реєстрації, а реєстратори при їх отриманні розписувались в журналі, про використані бланки не звітували. Пізніше реєстратори отримали металеву шафу, в якій вже зберігали бланки, а до цього, реєстратор повинен був здавати бланки в сейф до начальника відділу. Були випадки коли невикористані бланки залишались в реєстратора і він відповідав за них.

Замовлення про виготовлення на бланку того чи іншого документу, поступало через відділ прийому, самі реєстратори не здійснювали прийом таких замовлень. Після виготовлення реєстратором витягу на спецбланку, він передавався контролеру, який перевіряв правильність його виконання і подавав до підпису та проставлення печатки.

Прокурором надано суду у підтвердження вини ОСОБА_8 такі письмові докази :

Копія витягу з наказу № 20-к від 09 березня 2005 року підтверджує, що ОСОБА_8 з 01 березня 2005 року переведено на посаду юриста-реєстратора прав на нерухоме майно ІІ категорії ( том 1 а. п. 232, том 2 а. п. 98 ).

Як підтверджує копія Посадової інструкції юриста-реєстратора прав на нерухоме майно обласного бюро технічної інвентаризації, затверджена 25 червня 2007 року начальником Івано-Франківського ОБТІ, з якою ознайомлено і ОСОБА_8 , що серед покладених на юриста-реєстратора обов`язків, визначених розділом ІІ цієї інструкції, зазначено : здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, прийняття у зв`язку з цим відповідних рішень, внесення записів в книги та документи щодо цього, своїм підписом посвідчувати достовірність даних реєстрації тощо. Розділом ІV передбачено відповідальність, в тому числі, за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків в межах визначених законодавством України про працю. При цьому цієї інструкцією не покладено обов`язку зберігання отриманих бланків чи відповідальності за їх збереження ( том 1 а. п. 230-231, том 2 а. п. 96 ).

Копія протоколу прийняття заяви ОСОБА_15 про вчинене кримінальне правопорушення від 18 квітня 2013 року підтверджує, що заявник вказав про те, що невідомі особи шахрайським способом намагалися заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , що належить його матері потерпілій ОСОБА_12 (том 1 а. п. 161-163).

Копія повідомлення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 4804/01-09/32 від 08 жовтня 2013 року підтверджує, що 30 грудня 2008 року прийнято рішення № 672 про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_12 , рішень про видачу дубліката свідоцтва про право власності на цю квартиру не приймалось (том 1 а. п. 216).

Як підтверджується копією справи № 67941 на будинковолодіння АДРЕСА_4 , копією свідоцтва серії НОМЕР_2 про право власності на нерухоме майно від 11 березня 2009 року та копією витягу № 22145784 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССО № 854430 від 13 березня 2009 року вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_12 на підставі рішення виконавчого комітету № 672 від 30 грудня 2008 року ( том 1 а. п. 219-226, том 2 а. п. 77, 80 ).

Згідно копії інформаційної довідки № 2941067 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 квітня 2013 року, квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_12 відчужено в користь ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу № 504 від 23 березня 2013 року (том 1 а. п. 164-167).

Копія повідомлення Івано-Франківського ОБТІ № 1226/01-21 від 08 листопада 2013 року підтверджує, що бланк свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 та бланк для видачі витягів з Реєстру серії ССМ № 866668 видано для використання в роботі юристу-реєстратору ОСОБА_8 ( том 1 а. п. 227-228 ).

Копія книги обліку витрачання спеціальних бланків документів інформаційної системи Міністерства юстиції України, відділ реєстрації, підтверджує, що ОСОБА_8 22 жовтня 2008 року отримав, в тому числі, бланк свідоцтва серії НОМЕР_3 , а 10 листопада 2008 року отримав бланк витягу серії ССМ № 866668 ( том 1 а. п. 244 ).

Копія свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно від 11 березня 2009 року та витягу № 22145784 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССМ № 866668 від 13 березня 2009 року підтверджує, що видані обвинуваченому бланки були використані для виготовлення на них відповідних документів необхідних для відчуження нерухомості, в підтвердження того, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_12 згідно рішення виконавчого комітету № 672 від 30 грудня 2008 року, які в подальшому були використані при оформленні договору купівлі-продажу в нотаріуса ( том 1 а. п. 217-218, том 2 а. п. 78-79 ).

Копія висновку експерта № 09/07-4 від 20 січня 2014 року підтверджує, що бланк свідоцтва про право власності серією НОМЕР_1 та бланк витягу серії ССМ № 866668 за способом нанесення зображень та первинними елементами захисту відповідають оригінальним бланкам таких видів наданих для порівняння (том 2 а. п. 29-36).

А як підтверджує копія висновку експерта № 09/03-8 від 23 січня 2014 року, підпис від імені ОСОБА_20 в графі : «Начальник БТІ : ОСОБА_20 » у вказаному витязі про реєстрацію права власності серії ССМ № 866668 від 13 березня 2009 року виконаний ОСОБА_20 ( том 2 а. п. 42-44 ).

Копія акту проведення службового розслідування від 21 січня 2014 року та протоколу засідання комісії зі службового розслідування від того ж дня, підтверджують, що в Книзі обліку спеціальних бланків документів інформаційної системи Міністерства юстиції України міститься інформація про те, що ОСОБА_8 отримав спеціальні бланки серії САВ № 225176 та серії ССМ №866668, в актах про знищення спеціальних бланків відсутня інформація про знищення бланків серії НОМЕР_1 та серії № НОМЕР_4 як таких, що зіпсовані, в акті про приймання передавання спеціальних бланків інформаційної системи Мінюсту України від 10 січня 2013 року відсутня інформація про передачу ОКП «Івано-Франківську ОБТІ» ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України бланків серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_5 , як таких, що не використані. Там же зазначено, що зважаючи на те, що в даний час ОБТІ не є користувачем Реєстру, комісія не має можливості перевірити факт використання чи не використання ОСОБА_8 вказаних бланків ( том 2 а. п. 6-7 ).

Протокол тимчасового доступу від 21 травня 2013 року з додатком підтверджує, що з нотаріальної контори нотаріуса ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_5 вилучено, в тому числі, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 березня 2013 року укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 зареєстрований в реєстрі за № 504 ( том 1 а. п. 170-174 ).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 23 березня 2013 року, посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 504, продавцем ОСОБА_12 передано, а покупцем ОСОБА_10 прийнято у власність квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 213 724 грн. (том 1 а. п. 175-176).

А як підтверджує копія висновку експерта № 09/03-509 від 31 жовтня 2013 року підпис від імені ОСОБА_12 у вказаному договорі купівлі-продажу виконано не потерпілою ОСОБА_12 , а іншою особою ( том 2 а. п. 16-23 ).

Прийнята нотаріусом ОСОБА_9 та підписана заява від імені ОСОБА_12 датована 23 березня 2013 року про те, що квартира АДРЕСА_2 є її особистою власністю ( том 1 а. п. 190 ), в якій нотаріусом вказано, що особу заявника встановлено по паспорту і перевірено справжність підпису, відповідно до копії висновку експерта № 09/03-509 від 31 жовтня 2013 року підписана не ОСОБА_12 , а іншою особою (том 2 а. п. 16-23 ).

Копія вилученого в нотаріуса ОСОБА_9 паспорта серії НОМЕР_6 підтверджує, що в ньому вказано прізвище ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вклеєні фотокартки на першій і п`ятій сторінці вказують вигляд особи яка подала його нотаріусу ( том 1 а. п. 191-193 ).

Копія звіту про оцінку майна № 13/32/07 квартири АДРЕСА_2 , виконаного на замовлення ОСОБА_10 , підтверджує, що її вартість станом на 16 квітня 2013 року становила 255 029 грн. без ПДВ ( том 1 а. п. 197-215 ).

Копія наказу по ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 19 листопада 2008 року № 127 ( том 1, а. п. 235 ) підтверджує, що ним було затверджено Положення про порядок замовлення, зберігання і витрачання спеціальних бланків для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтв про право власності ( том 1 а. п. 236-237 ), відповідно до п. 3.4 якого видача бланків юристам-реєстраторам проводиться керівником виробничого відділу, відповідно до п. 3.5 облік видачі бланків юристам-реєстраторам здійснюється керівником виробничого відділу у книзі обліку видачі бланків юристам-реєстраторам, а відповідно до п. 4.1 зберігання бланків повинно бути організовано у кожному виробничому відділі таким чином, щоб була забезпечена повна схоронність їх від крадіжок, пожеж і пошкодження в усіх місцях їх зберігання в процесі використання, п. 4.2 всі бланки зберігаються з металевій шафі в кабінеті керівника виробничого відділу, п. 4.3 бланки, видані юристу-реєстратору, та не використані протягом робочого дня, зберігаються у металевій шафі в кабінеті керівника виробничого відділу, п. 4.2 у разі виявлення факту втрати або крадіжки бланків юрист-реєстратор чи керівник виробничого відділу зобов`язаний негайно повідомити про це начальника бюро ( зазначивши дату втрати, крадіжки ), серії та номери втрачених чи украдених бланків ). Начальник бюро негайно повідомляє про це Івано-Франківську філію ДП «Інформаційний центр» Мінюсту України для внесення змін до Реєстру, а також органи внутрішніх справ для вжиття заходів з їх розшуку. За фактом утрати або крадіжки бланків призначається службове розслідування.

А п. 4.3 передбачає, що відповідальність за зберігання бланків несуть керівники виробничих відділів.

Пункти 5.2-5.3 про виявлення відсутніх бланків керівники виробничих відділів складають акт, який подають керівнику відділу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а останній на їх основі складає зведений акт та надсилає письмове повідомлення до відповідного органу Мінюсту України.

При цьому слід взяти до уваги, що по тексту Положення має місце повторення найменування пунктів 4.2 та 4.3.

Наказом Міністерства юстиції України № 67/5 від 14 липня 2004 року затверджено Положення про порядок постачання, зберігання, обліку та звітності витрачання спеціальних бланків документів інформаційної системи Міністерства юстиції України та внесено зміни до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України. Суть цього Положення продубльовано і у вказаному вище аналогічному по суті Положенні, затвердженому 19 листопада 2008 року по Івано-Франківському БТІ. Відповідальність за видачу, збереження спецбланків несуть керівники відділів, а не реєстратори.

Зазначені докази підтверджують, що ОСОБА_8 у вказані дні було отримано зазначені спецбланки, у жовтні 2008 року він звертався до керівництва БТІ та повідомляв про їх втрату, до того часу такі бланки зберігались на робочих столах, після у металевій шафі, де кожен мав своє відділення, згідно посадової інструкції обвинувачений не зобов`язаний був забезпечувати схоронність бланків і не ніс відповідальності за їх збереження, відповідальність за їх видачу, рух, використання збереження, використання несли начальники виробничих відділів, за отримані бланки юристи-реєстратори здавали відповідні звіти, а керівники відділів повинні були контролювати дані питання. У березні 2009 року вказані спецбланки були заповнені невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, хоч у той же час достовірно встановлено, що підписував їх особисто і начальник БТІ і на їх підставі було проведено відчуження квартири належної потерпілій ОСОБА_12 .

Ухвалою суду від 15 грудня 2014 року в порядку ст. 333 КПК України було дано відповідне доручення органу досудового розслідування з метою уточнення обставин, котрі могли б мати суттєве значення для вирішення справи по суті, внаслідок чого було отримано такі письмові докази. Проте орган досудового розслідування неповно виконав це доручення, що підтверджується текстом даної ухвали та наданими на виконання ухвали письмовими документами-доказами. Але суд виходить з того, що це право сторони у кримінальному провадженні подавати суду чи ні ті чи інші докази.

На виконання зазначеної ухвали суду прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження такі письмові докази :

Лист Івано-Франківського ОБТІ № 54/01-21 від 06 лютого 2015 року, з якого вбачається, що 15 жовтня 2008 року ОСОБА_8 подавав на ім`я начальника ОБТІ доповідну записку про втрату ( крадіжку ) спецбланку «Витяг» серії ССА № 017652 і було проведено відповідну перевірку, направлено звернення у компетентні органи (том 2 а. п. 136). У порушенні кримінальної справи по факту втрати вказаного бланка відмовлено ( том 2 а. п. 149 ).

Копія доповідної записки від 15 жовтня 2008 року підтверджує, що обвинувачений звернувся до начальника ОБТІ з приводу встановлення відсутності спецбланка витягу серія ССА № 017652, який згідно електронного Реєстру не використано ( том 2 а. п. 157 ).

Надано копію Акту проведення перевірки вимог прокуратури від 26 грудня 2008 року по зверненню депутата обласної ради ОСОБА_21 від 26 грудня 2008 року, підтверджує, що ведення звіту за використані бланки не передбачено Положенням, затв. наказом Міністерства юстиції України № 67/5 від 14 липня 2004 року, оприбуткування та контроль використання бланків здійснюється самим електронним Реєстром прав власності на нерухоме майно автоматично. І, що бланки, які не оприбутковані цим Реєстром, не можуть бути в подальшому використані, оскільки Реєстр спецбланків фіксує під що і коли використовувався спецбланк або, що він не використовувався взагалі. Що всі бланки зберігаються в металевій шафі в кабінеті керівника виробничого відділу. Бланки видані юристу-реєстратору та не використані протягом робочого дня, зберігаються у металевій шафі в кабінеті керівника виробничого відділу. Що відповідно з наказом від 19 листопада 2008 року та Положенням про це, відповідальність за зберігання бланків несуть керівники виробничих відділів ( том 2 а. п. 138-139 ).

Копія наказу № 140 від 29 грудня 2008 року підтверджує, що було призначено проведення інвентаризацію наявних на підприємстві спеціальних бланків ( «Витяг», «Свідоцтво» ) станом на 01 січня 2009 року. Матеріали за результатами інвентаризації повинні були подати на затвердження керівнику до 10 січня 2009 року (том 2 а. п. 144). Але копії з таких даних суду не надано.

У копії депутатського звернення від 15 жовтня 2008 року № 01/10-05 депутата Івано-Франківської обласної ради в адресу начальника ОБТІ вказано, що є інформація про наявність незаповнених бланків строгої звітності з відтиском гербової печатки ОБТІ поза межами організації ( том 2 а. п. 153 ).

Лист ДП «Інформаційний центр» Мінюсту № 75/03-05.єрб/15 від 31 січня 20015 року підтверджує, що Івано-Франківському ОБТІ було видано спецбланк свідоцтва на право власності серії НОМЕР_1 20 березня 2007 року, а спеціальний бланк для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно серії ССМ № 866668 03 жовтня 2008 року, а інформації щодо їх недійсності в Реєстрі відсутня (том 2 а. п. 159).

Листом від 10 лютого 2015 року № 328/01-09/12 ( том 2 а. п. 161 ) керуючий справами виконкому Івано-Франківської міської ради відповіді на поставлені судом органу досудового розслідування не надав, сам же орган досудового розслідування перевірки з поставлених питань не проводив.

Висновок експерта № 560 від 12 грудня 2013 року підтверджує, що відповісти на питання ким, ОСОБА_8 чи іншою особою виконано підпис від його імені у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССМ № 866668 від 13 березня 2009 року, не є можливим з причин вказаних у висновку (том 2 а. п. 164-170).

Висновок експерта № 09/07-49 від 20 лютого 2015 року підтверджує, що відтиск круглої печатки синього кольору «Україна виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області» на бланку свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 11 березня 2009 року, виконаний за допомогою кліше ( том 2 а. п. 173-179 ).

Висновок експерта № 50 від 18 лютого 2015 року підтверджує, що підпис на вказаному свідоцтві виконаний саме міським головою ОСОБА_22 ( том 2 а. п. 182-188 ).

Вказані докази, крім уже зазначеного вище, підтверджують, що обвинувачений у жовтні 2008 року звертався до керівника БТІ у зв`язку з втратою спецбланків, але не вказаних вище, а іншого, що дійсно у зв`язку зі зверненням прокурора за іншими підставами, було призначено проведення інвентаризацію наявних на підприємстві спеціальних бланків ( «Витяг», «Свідоцтво» ) станом на 01 січня 2009 року. Матеріали за результатами інвентаризації повинні були подати на затвердження керівнику до 10 січня 2009 року ( том 2 а. п. 144 ). Але документів, які підтверджували б результати такої інвентаризації, для врахування при розгляді цього провадження, суду по невідомих причинах теж не надано, підтверджено, що підпис на свідоцтві про право власності, виготовленому на втраченому обвинуваченим спецбланку, вчинено саме міським головою.

Досліджені судом докази в їх сукупності також достовірно підтверджують, що втрачені обвинуваченим спецбланки були підписані як керівником БТІ так і міським головою, що свідчить про те, що вони були, після їх заповнення невстановленими досудовим слідством особами, у передбаченому в БТІ та міській раді порядку подані на підпис вказаним посадовим особам, але орган досудового розслідування, в тому числі, незважаючи на таку пропозицію з боку суду, не побажав вияснити обставин їх підписання, що могло б мати значення при вирішенні, в тому числі і питання щодо відповідальності ОСОБА_8 , оскільки при встановленні винних в такому осіб вони понесли б відповідальність за вчинені умисні дії, зазначені вище.

В той же час суд приходить до висновку про те, що підробка документів та їх використання з метою відчуження та сам факт відчуження квартири ОСОБА_12 невстановленими особами, не перебувають у причинному зв`язку з фактом втрати обвинуваченим спецбланків і не можуть бути визнані обставинами, які вказують на вину ОСОБА_8 у тому, що відбулось таке відчуженні квартири та спричинення потерпілій збитків. Втрата бланків у всякому випадку не тягне за собою таких наслідків, і не може стати підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 367 КК України ОСОБА_8 , таке стало наслідком інших діянь, що дійсно є злочинними, що і слід буде встановити в ході досудового слідства по кримінальному провадженню, зазначеному вище.

Вказані обставини, підтверджують, що причинно-наслідковий зв`язок, чи прямий, чи опосередкований між діяннями ОСОБА_8 , при тих обставинах, що мали місце фактично, та настанням наслідків у вигляді вибуття з власності потерпілої ОСОБА_12 квартири, відсутній.

Суд, розглядаючи дане кримінальне провадження сприяв сторонам у дослідженні та отриманні необхідних доказів, після завершення дослідження яких жодна зі сторін не заявляла клопотань про необхідність надання суду чи допомоги у сприянні в отриманні тих чи інших доказів.

Ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, що мають значенні у провадженні.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Дослідивши подані сторонами докази в підтвердження своїх доводів, тим самим, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , свого підтвердження не знайшло, обставин, які підлягають доказуванню по такому обвинуваченню та доказів, які підтвердили б вину обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом, прокурором не надано і склад злочину в діянні ОСОБА_8 не доведено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення що ставиться йому у вину.

А тому, суд вважає, що ОСОБА_8 необхідно визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

При таких обставинах цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди коштів в розмірі 150 000 грн. слід залишити без розгляду.

Процесуальні витрати слід вважати понесеними за рахунок держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого, не застосовувались, ті чи інші об`єкти речовими доказами не визнавались.

На підставі викладеного, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. ст. 58, 62 Конституції України, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди коштів в розмірі 150000 грн. залишити без розгляду.

Процесуальні витрати вважати понесеними за рахунок держави.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та потерпілій негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1