Справа №295/1473/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000256 від 18.12.2014р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Андрушівка Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч.3 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу №3 командира військової частини польова пошта - НОМЕР_1 від 26.03.2014р. солдат ОСОБА_3 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зарахований до списків вказаної військової частини і призначений на посаду - водій автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти матеріального забезпечення, та відповідно до ст.ст. 2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.ст.19,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35,37 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до вимог ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Однак, солдат ОСОБА_3 в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, не з`явився вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

27 листопада 2014 року о 08 годині військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, без поважних причин і без дозволу командування, не з`явився вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого службові обов`язки не виконував і проводив час на власний розсуд до 23 січня 2015 року, тобто до моменту його з`явлення на службу до вказаної військової частини.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і пояснив, що був призваний 26.03.2014р. Андрушівсько-Попільнянським райвійськкоматом на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де був зарахований до списків частини і призначений на посаду водія автомобільного взводу. Спочатку служив в АДРЕСА_2 , потім 3 місяці проходив службу в зоні АТО, звідки повернувся в кінці липня 2014р. за станом здоров`я. В серпні, вересні 2014р. лікувався в Житомирському госпіталі, після чого йому надавалися відпустки, які проводив вдома та повертався у військову частину. В жовтні 2014р. по прибуттю у військову частину звернувся в медчастину за медичною допомогою після чого був направлений на госпіталізацію у військовий госпіталь. Так як в госпіталі не було необхідного йому лікаря та місць для госпіталізації вирішив лікуватися вдома. Тому не повідомивши командування військової частини в листопаді 2014р. поїхав додому в м.Андрушівку, де лікувався та проводив час на власний розсуд. У військову частину повернувся тільки 23.01.2015р. коли викликали в прокуратуру, після чого продовжив службу та в березні 2015р. був демобілізований. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч.3 ст.407КК України, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується позитивно по місцю служби, не працює, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням пом`якшуючих обставин покарання та наведених мотивів, суд вважає при призначенні ОСОБА_5 покарання застосувати ст.69КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.3 ст.407КК України у виді штрафу.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.3 ст.407КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6800 (шість тисяч вісімсот)гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

СУДДЯ: ОСОБА_1