Провадження № 11-кп/792/86/15
Справа № 673/506/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000036 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деражнянського районного суду від 10 листопада 2014 року, -
В с т а н о в и л а :
Вироком Деражнянського районного суду від 10 листопада 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хмельницького, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 531 грн. 02 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту, до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту проголошення вироку.

За вироком суду ОСОБА_7 29.01.2014 року в період часу з 10 до 11 год., перебуваючи за місцем свого проживання, в будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки із своєю співмешканкою ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих образ, двічі наніс удари долонею руки по обличчю останньої та за допомогою коліна і прилягаючої до нього гомілки правої ноги натиснув на грудну клітину, при цьому, підійнявши руками за плечі вгору тулуб потерпілої, яка перебувала в лежачому положенні. Внаслідок таких дій ОСОБА_10 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів 2-6 ребер справа та 2-10 ребер зліва, які без надання медичної допомоги ускладнилися плеврально-пульмональним шоком, гострою дихальною недостатністю та спричинили смерть потерпілої.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як убачається з її змісту, просить вирок скасувати. Посилається на неправильність кваліфікації судом його дій за ч.2 ст.121 КК України та суворість призначеного покарання. Стверджує, що злочин вчинив неумисно, в стані сильного душевного хвилювання, яке було зумовлено поведінкою потерпілої, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та ображала його. Вважає безпідставним залишення судом поза увагою показання свідка ОСОБА_11 , відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_9 та часткове визнання ним вини,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого, які вважають вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило її смерть, за викладених у вироку обставин, ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, і він є обґрунтованим.

Так, в судовому засіданні обвинувачений фактично не заперечував той факт, що в ході сварки з потерпілою ОСОБА_10 , на грунті раптово виниклих образ, двічі вдарив її долонею руки по обличчю, та коліном натиснув на іі грудну клітину.

Доводи ОСОБА_7 про те, що суд розглянув кримінальне провадження не об`єктивно, не врахував, що під час побиття потерпілої ОСОБА_10 він перебував в стані сильного душевного хвилювання і вказані тілесні ушкодження заподіяв їй неумисно, є безпідставними, детально розглядались судом та спростовані, зокрема, наступними доказами.

Відповідно до даних висновку комісійної судово-медичної експертизи №65 від 10-26.09.2014 року причиною смерті ОСОБА_10 явилась закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 2-6 ребер справа, 2-10 ребер зліва по середньо-ключичним лініям на фоні алкогольної інтоксикації, яка без надання медичної допомоги, ускладнилася плевро-пульмунальним шоком та гострою дихальною недостатністю.

За показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_12 в суді першої інстанції закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 2-6 ребер справа та 2-10 ребер зліва, яка і являлася причиною смерті ОСОБА_10 була спричинена за допомогою різних механізмів. Зокрема, переломи 3-6 ребер справа та 3-10 ребер зліва були заподіянні потерпілій лише шляхом стиснення коліном ноги грудної клітки, переломи 2 ребер зліва та справа були спричиненні за допомогою іншого механізму, не виключено шляхом стиснення з боків грудної клітки потерпілої. Причиною смерті потерпілої стали в сукупності переломи ребер грудної клітки.

Згідно з даними висновку судово-медичного експерта №20 від 31.01.2014 року у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у виді крововиливу на передній поверхні правого колінного суглобу, утворення якого, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №66 від 10-26 вересня 2014 року, в момент стиснення зі значною силою коліном грудної клітки потерпілої не виключається;

Даними висновку експерта №134 від 25.02.2014 року підтверджується, що на поверхні передньої правої половини, в колінному відділі штанів ОСОБА_7 , виявлено і вилучено двадцять чотири волокна нашарування, які входять до складу передньої поверхні жіночого светра ОСОБА_10 .

За показаннями свідка ОСОБА_11 він бачив. як в ході конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , останній наніс потерпілій удар долонею по обличчю та стояв коліном правої ноги на її грудній клітці.

Доводи апелянта про те, що під час вчинення злочину він перебував у стані сильного душевного хвилювання спростовуються висновком стаціонарної судово -психіатричної експертизи від 25.03.2014 року, згідно з яким, в період вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину він в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився.

Відповідно до диспозиції ст. 123КК України умисним тяжким тілесним ушкодженням, заподіяним у стані сильного душевного хвилювання, визнається таке, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що ОСОБА_7 наносив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження під час сварки, обставини якої детально з`ясовувались судом, і жодної, з передбачених законом обставин, чи то протизаконного насильства, чи то тяжкої образи з боку потерпілої, які б давали підстави вважати про перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання судом не встановлено, і на такі не вказує ні ОСОБА_7 , ні свідок ОСОБА_11 , очевидець конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, а тому підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ст.123 КК України колегія суддів не вбачає.

Не приймає до уваги колегія суддів і твердження апелянта про недоведеність його умислу на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при визначенні вини обвинуваченого ОСОБА_7 суд урахував його показання, в яких він визнав, що в ході сварки з ОСОБА_10 коліном натиснув на іі грудну клітину, що також підтверджується даними протоколу слідчого експерименту та відеозапису вказаної слідчої дії(а.с.262-264т.1), показання свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що бачив, як його брат стояв коліном правої ноги на грудній клітині потерпілої та продемонстрував це під час проведення слідчого експерименту з його участю (а.с.69-73т.1), показання судово-медичного експерта та дані висновків судово-медичних експертиз про заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

З врахуванням викладених обставин, посилання обвинуваченого на те, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , які він давав в судовому засіданні не відповідають дійсності.

Досліджуючи об`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_7 діяння щодо потерпілої, суд виходив з усіх конкретних обставин справи, а тому дійшов правильного висновку про те, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 були спричинені ним умисно, так як він свідомо припускав настання будь-яких наслідків від своїх дій, у тому числі і тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, оскільки він умисно заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні пошкодження, що .спричинили її смерть.

Необхідним та достатнім є і призначене ОСОБА_7 покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, судом першої інстанції, в достатній мірі, враховано особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, обставини, що обтяжують його покарання- вчинення злочину відносно особи, яка перебувала у безпорадному стані.

Призначене покарання обвинуваченому в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.121 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не вбачається, а тому його твердження про суворість та необґрунтованість такого покарання не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги показання свідків, які вказували, що він визнав вину у вчиненому злочині частково, розкаявся, потерпілий до нього претензій немає, не заслуговують на увагу. Як вбачається з вироку зазначені обставини досліджувались судом першої інстанції. При цьому суд врахував при призначенні покарання думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання для ОСОБА_7 , проте не знайшов підстав для визнання в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому щирого каяття, оскільки він протягом тривалого судового розгляду кримінального провадження не визнавав вини та намагався уникнути відповідальності.

Порушень вимог матеріального чи кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, по кримінальному провадженні не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Деражнянського районного суду від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу останнього без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Повний текст ухвали буде оголошено о 10 год. 06 березня 2015 року.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3