У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Філатова В.М.,

за участю прокурора

Дрогобицької О.М.,

захисника засудженого

ОСОБА_1, ОСОБА_2.

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 24 липня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_2. на вирок Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2007
року,

встановила:

вироком Подільського районного суду м. Києва від 25 грудня 2006 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця та жителя м.
Києва, раніше неодноразово судимого, останній раз 04.08.1999 року за ч. 2 ст.
141, ч. 1 ст. 229-6, 42 КК України 1960 року на 5 років позбавлення волі із
конфіскацією майна, яке є його власністю, звільненого 20 квітня 2004 року по
відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України
на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про
зміну місця проживання й роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально - виконавчої системи.

За апеляцією прокурора цей вирок місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання скасовано Апеляційним
судом м. Києва та постановлено
свій вирок від 18 квітня 2007 року, яким
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_2. визнаний винуватим у тому, що він 10 квітня 2006
року близько 21 години 30 хвилин на східцях біля будинку № АДРЕСА_1 у м. Києві,
будучи у стані алкогольного сп'яніння, підійшов до ОСОБА_3, застосувавши насильство, яке не є
небезпечним для життя та здоров'я потерпілої, схопив її за пальці руки з
наміром заволодіти належними останній виробами із золота, однак не зміг цього
зробити, так як ОСОБА_3 учинила опір. Продовжуючи реалізацію свого злочинного
наміру, ОСОБА_2. вирвав з рук потерпілої
сумку, з якої відкрито викрав її
мобільний телефон “Самсунг Е-720”, вартістю 1 330 грн.

В касаційній скарзі та внесених до неї доповнень
засуджений звертає увагу на те, що апеляційним судом при постановленні вироку
належним чином не враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його
особу, пом'якшуючі покарання обставини, які могли вплинути на призначення йому
більш м'якого покарання. Просить вирок апеляційного суду змінити, пом'якшивши
призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, засудженого ОСОБА_2 та
його захисника ОСОБА_1, які підтримали доводи скарги, думку прокурора
Дрогобицької О.М. про залишення вироку апеляційного суду без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у відкритому викраденні чужого
майна, вчиненому за зазначених у вироку обставин, підтверджується сукупністю
розглянутих у судовому засіданні доказів, достовірність яких не викликає сумніву, і в касаційній
скарзі не заперечується. Дії засудженого правильно кваліфіковано за ч.2 ст.186
КК України, оскільки цей злочин він
вчинив, маючи не зняті і непогашені судимості за вчинення розбою й грабежів.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання, апеляційний суд дотримав вимоги ст.65 КК
України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про
особу винного та обставини, що пом'якшують покарання.

Апеляційний суд взяв до уваги, що ОСОБА_2. умисно вчинив тяжкий злочин.
Також судом враховано й обставини, які пом'якшують покарання, зокрема, його
каяття та стан здоров'я , що він працює, має на утриманні неповнолітню дитину,
є єдиним годувальником у сім'ї. З урахуванням цих даних у сукупності суд
обґрунтовано визнав можливим призначити засудженому покарання у мінімальній
межі санкції ч.2 ст.186 КК України.

Таким чином, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання, дотримав
вимоги кримінального закону і, усунувши помилку суду першої інстанції,
призначив засудженому покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідним і
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати це покарання надмірно суворим колегія суддів не вбачає.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи, висловлені в доповненні до
касаційної скарги про порушення апеляційним судом вимог
кримінально-процесуального закону, які, на думку засудженого, полягають в тому,
що апеляційний суд не вправі був постановити свій вирок, не провівши судового
слідства.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення
касаційної скарги засудженого і зміни вироку апеляційного суду щодо нього.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2. залишити без задоволення, а вирок
колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду міста
Києва від 18 квітня 2007 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Філатов В.М. Глос Л.Ф.