Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11,
за участю прокурора захисниказасудженого ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 3 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Стаханівського міського суду Луганської області від 18 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 березня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимого 14 листопада 2007 року за

ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; за постановою Стаханівського міського суду Луганської області від 12 вересня 2008 року іспитовий строк був змінений на 2 роки позбавлення волі; звільненого

23 вересня 2010 року по відбуттю покарання

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Вирішено питання цивільного позову, судових витрат та долю речових доказів.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_7, рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 8 квітня 2011 року, близько 15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на АДРЕСА_1, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7, діючи умисно, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров'я, вчинили розбійний напад на ОСОБА_8, в результаті чого заволоділи грошовими коштами та майном останнього на загальну суму 1382 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 18 грудня 2014 року вказаний вирок залишено без зміни.

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд через істотні порушення вимог КПК. Зазначає про неповноту та однобічність досудового та судового слідства. Вважає, що суд невірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки, на його думку, він вчинив не розбійний напад на потерпілого, а хуліганські дії. Також зазначає, що суд призначив надто суворе покарання, без врахування всіх обставин по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника, які підтримали доводи касаційної скарги, пояснення прокурора, який вважав доводи касаційної скарги безпідставними, а судові рішення законними, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Суд належним чином дослідив докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а також не спростовані у касаційній скарзі, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому ОСОБА_6 та правильно, визнавши його винним, кваліфікував дії за ч. 2 ст. 187 КК України. При цьому, з наведенням ґрунтовних мотивів, суд правильно відхилив його доводи про застосовування до нього недозволених методів проведення слідства та наявності у його діях хуліганства, оскільки вони були предметом дослідження та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Вирок суду відповідає вимогам ст.323, 334 КПК України.

Зокрема, зазначені висновки суду ґрунтуються на показах потерпілого ОСОБА_8, який підтвердив напад на нього й спричинення засудженим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а після чого заволодіння засудженими його майном.

Засуджений ОСОБА_6 під час досудового слідства не заперечував напад та заволодіння за попередньою змовою з ОСОБА_7 майном потерпілого.

У суді касаційної інстанції ОСОБА_6 не заперечував застосування до потерпілого насильства та заволодіння майном останнього ОСОБА_7, але вважав наявними у його діях ознаки не розбійного нападу, а хуліганства.

ОСОБА_7 не заперечував заволодінням майном потерпілого після застосування до останнього насильства зі сторони ОСОБА_6.

Наявність легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я потерпілого, підтверджена висновками судово-медичної експертизи.

Про наявність у засудженого ОСОБА_6 умислу на вчинення за попередньою змовою групою осіб саме розбійного нападу свідчать злагоджені фактичні дії засуджених як до вчинення нападу на потерпілого так і після нього. Крім того, ОСОБА_6, безпосередньо застосувавши у присутності ОСОБА_7 небезпечне для життя чи здоров'я насильство до потерпілого, скористався наслідками цього насильства та разом з ОСОБА_7 заволоділи майном потерпілого.

Отже, підстав вважати ОСОБА_6 незаконно засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України немає, а тому доводи касаційної скарги засудженого про неправильну кваліфікацію його дій є безпідставними.

Крім того, доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, щодо неправильної кваліфікації дій засудженого були наведені в апеляційній скарзі засудженого, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.377 КПК України.

Відповідно до вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, обираючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом'якшують покарання.

Призначене покарання засудженому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 8 років є правильним, оскільки відповідає суспільній небезпечності вчиненого ним тяжкого злочину та його особі.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а тому вважати його явно несправедливим внаслідок суворості, підстав немає.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які б тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у кримінальній справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись пунктами 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України та ст. ст.394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Стаханівського міського суду Луганської області від 18 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_14 ОСОБА_13