справа 1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007 року.

Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі головуючої судді Кушнір
Н.В.

при секретарі Данчук
Л.А.

з участю потерпілого ОСОБА_2.

його представника ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Рівному кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
с.Бранів Корецького району Рівненської області, українця, громадянина України,
проживаючого по АДРЕСА_1, працюючого столяром на ВАТ "Азот",
одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого

у
скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125
КК України

встановив:

28 жовтня 2006 року близько 11 години по
вул.Озерній в с.Обарів Рівненського району Рівненської області, на ґрунті
особистих неприязних відносин ОСОБА_1 наніс ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження у
вигляді крововиливу з осадненням в потиличній ділянці голови.

Підсудний в судовому засіданні свою вину у скоєному
визнав частково і підтвердив обставини, встановлені судом. По суті справи
показав, що в цей день він зі своїми трьома малолітніми дітьми працював на
земельній ділянці, яка належить його дружині і саме в той день зранку вже була
позначена як приватна власність. Згодом він побачив, що потерпілий поїхав
кіньми по ній, тому він підбіг, взяв коней за вуздечка і зупинив їх, сказавши
при цьому потерпілому, що земельні ділянка належить його дружині і він не має
права тут їздити. На це ОСОБА_2 повідомив, що тут завжди була дорога і він буде
їздити. Він намагався вилами пробити колесо у возі, але йому це не вдалося, а
потерпілий втік. Він вирішив догнати його і тому побіг з вилами навпростець. На
вул.Озерній в с.Обарів Рівненського району Рівненської області він знову
зустрів потерпілого, зупинив його коней і хотів поговорити, але ОСОБА_2 вдарив
коней, ті вирвалися і потерпілий знову став втікати. Коли підсудний падав, то
махнув вилами, але чи вдарив потерпілого, сказати не може.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд
вважає, що вина підсудного у скоєному повністю доведена.

Крім часткового визнання підсудним своєї вини, його вина
у скоєному підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими судом.

2

Зокрема, потерпілий ОСОБА_2 показав, що він дійсно кіньми
під"їхав до земельної ділянки дружини підсудного, яку той огородив і
повідомив його про це. Він сказав ОСОБА_1 про те, що там завжди була дорога,
але він почав ображати його нецензурною лайкою і почав кидатися до нього з
вилами. Він злякався і вирішив об"їхати іншою дорогою, але, коли
під"їхав додбму, то побачив підсудного, який стояв з вилами і говорив, що
заколе і коней, і його. Потерпілий злякався і став втікати, тоді підсудний
вдарив його вилами по голові ззаду. Коли він приїхав додому, то викликав
міліцію і "Швидку допомогу", оскільки у нього дуже погіршився стан
здоров"я, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні,
продовжує лікуватися постійно.

Як показав свідок ОСОБА_5 він бачив суперечку між
сторонами, бачив, як ОСОБА_1замахувався вилами і коли ОСОБА_2 під"їхав до
нього, то повідомив, що підсудний здурів і б"ється вилами. Аналогічні
пояснення дала свідок ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_7 - дільничий інспектор показав, що його
повідомили про те, що людина з неадекватною поведінкою бігає по селі з вилами.
Потерпілий лежав вдома з високим тиском, на голові була ґуля та кров, які він
отримав, з його слів, від підсудного, який цього не заперечував, але вважав, що
він правий, оскільки захищає свою власність.

Факт наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, його
подальшого тривалого лікування підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9. -
доньки потерпілого, ОСОБА_10 - односельчанка.

Актом судово-медичного огляду № 2387 від 30.10.2006 року
підтверджено наявність тілесних ушкоджень у потерпілого у вигляді крововиливу з
осадненням в потиличній ділянці голови, які відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, відповідають показанням потерпілого. Як пояснив потерпілий
експерту, при обставинах, встановлених судом, знайомий бив його вилами.

Як показали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12- лікуючі лікарі
потерпілого, ОСОБА_2 дійсно знаходився на лікуванні у залізничній лікарні
відповідно у жовтні 2006
року та січні 2007 року з
приводу гіпертонічної хвороби та остеохондрозу поперекового відділу хребта. Це
були планові лікування, оскільки він є гіпертонічним хворим. У жовтні 2006 році
він повідомляв чергового лікаря про побої, але спеціального лікування з цього
приводу не призначалося, при поступленні було зафіксовано наявність тілесного
ушкодження в зоні потилиці.

Дані докази суд бере до уваги та покладає в основу
вироку, оскільки вони не суперечать один одному, переконливі та відповідають
обставинам справи.

Під час судового слідства встановлено достатньо належних
і допустимих доказів, які свідчать про заподіння ОСОБА_2 умисного легкого тілесного
ушкодження. Характер і механізм спричинених йому тілесних ушкоджень вказують,
що ОСОБА_1. діяв цілеспрямовано, з умислом, направленим на протиправне
заподіяння потерпілому тілесного ушкодження з неприязних відносин, виниклих під
час сварки. Невизнання підсудним своєї вини суд розцінює як його намагання
уникнути відповідальності за скоєне. Як показала свідок захисту ОСОБА_13 - рідна сестра
дружини підсудного, підсудний їй розповідав, що потерпілий хотів проїхати по
дорозі, а він йому не дав і вирішив пробити колеса на возі, але це йому не
вдалося.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1. умисно наніс
ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження, тому його дії суд кваліфікує за ч.1
ст. 125 КК
України.

При обранні виду і міри покарання підсудному суд
враховує, що злочин, в якому він обвинувачується, згідно ст. 12 КК України є
злочином невеликої тяжкості, підсудний є працездатним, працевлаштованим, має на
утриманні троє малолітніх дітей, негативно характеризується за місцем
проживання. Дані обставини об"єктивно узгоджуються з показаннями свідка
ОСОБА_14- сільського голови та ОСОБА_7 - дільничого інспектора, ОСОБА_15.,
ОСОБА_16., ОСОБА_10- односельчан під час судового слідства.

3

Обставин,
що пом"якшують його покарання, судом не встановлено. До обставин, що обтяжують
його покарання, суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Щодо
заявленого цивільного позову, то суд дійшов до таких висновків.

Цивільний позивач ОСОБА_2 та його представник в судовому
засіданні підтримали позов повністю і по аналогічних мотивах, збільшивши суму
матеріальних збитків до 707
грн. 10 коп. та
додатково просять стягнути 2
000 грн. моральної шкоди. По суті показали, що постійне лікування потерпілого
потребує значних коштів, а підсудний, який є вдвічі молодший за нього, не лише
не попросив вибачення за скоєне, а й глузує з нього, постійно погрожує. ОСОБА_2
втратив сон та спокій, перебуває у постійному нервовому стресі.

Цивільний відповідач ОСОБА_1. та його представник позов
не визнали, оскільки вартість нанесеного матеріального збитку позивачем не
підтверджена, оскільки купівля ним ліків не пов"язана з отриманими
тілесними ушкодженнями, а факт моральної шкоди не знайшов свого підтвердження в
судовому засіданні.

Так, на думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок
дій, що мають ознаки злочину, має місце кумуляція санкцій: одночасне
притягнення особи як до кримінальної, так і до цивільно-правової
відповідальності. Це є можливим тому, що кримінальне покарання, як правило,
впливає на особистість злочинця, а зобов"язання із відшкодування шкоди - на майнову сферу
правопорушника.

На своє амбулаторне лікування позивачем затрачені певні
кошти, що ніким не заперечується, але в судовому засіданні не знайшов свого
підтвердження той факт, що такі ліки приймалися потерпілим саме з причин отримання
ним тілесних ушкоджень від підсудного при обставинах, встановлених судом. Також
позивачем не підтверджено факт пошкодження колеса.

Щодо стягнення моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України
передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ст. З Конституції України проголошує, що людина, її життя
і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні
страждання, пов"язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а
також душевні страждання, не пов"язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну
шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає,
що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому
немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі,
задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела
людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої
визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної
справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілого.
Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом"якшення
якоюсь мірою тяжких для потерпілого наслідків.

Згідно з роз"ясненнями, що містяться у п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках,
передбачених ст. 440-1 ЦК, так
і іншими законодавчими актами, розмір відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Задовольняючи даний позов, суд виходить з того, що
спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем підтверджується доказами,
добутими в судовому засіданні і полягає у отриманні ним фізичних страждань та
моральних переживаннях внаслідок ушкодження здоров"я, погіршення стану
фізичного здоров"я та звернення у зв"язку з цим за медичною

4

допомогою, втраті душевного спокою, моральних
переживаннях у зв"язку з приниженням честі, гідності, порушенням життєвих
зв"язків через неможливість продовження звичного ритму життя.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд
враховує, що внаслідок злочинних дій відповідача, вчинених у присутності
стороніх людей, були принижені честь і гідність потерпілого, який позитивно
характеризується. Суд також врахував характер і тривалість страждань
потерпілого, стан його здоров"я, наслідки тілесних ушкоджень та обставини,
за яких була заподіяна моральна шкода потерпілому, майновий стан відповідача,
наявність у нього троє малолітніх дітей, його негативна характеристика, та те,
що потерпілий усвідомлював, що його приниження було очевидним і стало предметом
обговорення серед жителів села. Поглибленню його моральних страждань сприяв і
той факт, що підсудний не лише не прийняв участі в матеріальному забезпеченні
його лікування, але навіть не попросив у нього вибачення за скоєне.

Також суд взяв до уваги, що згідно ст. 12 КК України
злочин, передбачений ч.1 ст. 125
КК України, не є тяжким, злочинні дії тривали протягом декількох хвилин.
Протиправні дії відповідача і заподіяна шкода перебувають у прямому причинному
зв"язку між собою.

При визначенні розміру шкоди суд враховує вимоги
розумності та справедливості та відповідно до встановлених судом обставин,
майнового стану відповідача, таке відшкодування моральної шкоди суд визначає у
розмірі 1 500 грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до
стягнення судові витрати у розмірі судового збору, а саме 17 грн. за
задоволення позову в частині стягнення моральних збитків.

На
підставі наведеного та керуючись ст.323, 324,
335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченному ч.1 ст. 125
КК України і призначити покарання у вигляді виправних робіт строком на
шість місяців з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків з суми заробітку.

Запобіжний
захід підсудному до вступу вироку в закону силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 500 грн. моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави 17 грн. 00 коп. судового
збору.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський районний суд протягом 15 діб з моменту
його проголошення.