АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року. місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України, на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2014 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2014 року старший слідчий слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням з заступником прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_5 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України. При цьому, як зазначив у клопотанні слідчий, ОСОБА_10 , будучи обізнаним про злочинні наміри своїх знайомих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та бажаючи настання від умисних дій останніх злочинних наслідків у вигляді вбивства декількох осіб, а саме працівників міліції, умисно надав їм інформацію щодо найбільш прийнятних способів, прийомів та засобів вчинення злочину. Продовжуючи злочинні дії та усвідомлюючи, що своїми діями сприяє вчиненню особливо тяжкого злочину, ОСОБА_10 передав у користування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 автомобіль та зброю.
Крім того, як вказав далі у клопотанні слідчий, підозрюваний ОСОБА_10 не працює та не має постійного джерела доходу, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжувати займатись злочинною діяльністю.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2014 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 , яке погоджено з заступником прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_5 , та обрано підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20 травня 2014 року.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду захисники адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подали апеляційні скарги. Захисник адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_10 , мотивуючи це тим, що в клопотанні слідчого відсутні обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 звернув також увагу на те, що висновок молекулярно-генетичної експертизи № 210 мб від 13 березня 2014 року, у відповідності до якого не виключається біологічне батьківство громадянина ОСОБА_14 відносно особи чоловічої генетичної статі, клітини з ядрами якої виявлені на мобільному телефоні, вилученому з місця події, на який посилається слідчий в клопотанні як на доказ підозри у вчиненні злочину ОСОБА_10 , взагалі не має ніякого відношення до підозрюваного ОСОБА_10 .
Захисник адвокат ОСОБА_7 також просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_10 . В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що слідчий суддя неповно встановив обставини, які характеризують особу підозрюваного, зокрема, не взяв до уваги, що підозрюваний ОСОБА_10 раніше не судимий, у підозрюваного відсутня можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Заслухавши доповідь судді, доводи апеляційних скарг захисників, які підтримав підозрюваний ОСОБА_10 та просив їх задовольнити, висновки прокурора, на думку якого, ухвалу слідчого судді слід залишити без зміни, вивчивши матеріали судової справи та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи клопотання старшого слідчого ОСОБА_11 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0002460 від 02 березня 2014 року відносно ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України.
18 березня 2014 року, як зазначено в ухвалі слідчого судді, ОСОБА_10 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України, а 21 березня 2014 року ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.
При таких обставинах, на думку слідчого судді, клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 , яке погоджене з заступником прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_5 , є обґрунтованим, а також відносно ОСОБА_10 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Між тим з такими висновками слідчого судді без всебічного, повного та ефективного дослідження матеріалів справи погодитися не можна.
Відповідно до вимог п. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Однак, як органи досудового розслідування, так і слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, не дотримались вимоги п. 2 ст. 177 КПК України, оскільки не перевірили належним чином наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, в яких його підозрюють органи досудового розслідування.
Як вбачається із клопотання, органи досудового розслідування, з висновками яких погодився і слідчий суддя, підозру обґрунтували протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_12 ; протоколом огляду місця події від 02 березня 2014 року; протоколом впізнання по фотознімках від 14 березня 2014 року; висновком молекулярно-генетичної експертизи № 210 від 13 березня 2014 року та іншими матеріалами кримінального провадження, як про це вказано далі в клопотанні, але не зазначено якими саме матеріалами кримінального провадження підтверджується підозра.
Однак вивчення зазначених процесуальних документів та матеріалів кримінального провадження № 0002460 ( у 7-ми томах) свідчить про те, що вказані процесуальні документи не підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262, КК України.
Так, із протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_12 від 13 березня 2014 року вбачається, що підозрюваний ОСОБА_12 показав, що «після того як вони, тобто ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , їхали на дачу до «Леся», так він назвав ОСОБА_13 , та коли вони помітили співробітників ДАІ, тоді у них, тобто у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виник умисел вдвох напасти на вказаних працівників міліції», що саме по собі спростовує твердження органів досудового розслідування про те, що ОСОБА_10 є співучасником зазначеного злочину, оскільки умисел у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник не тоді, коли вони спілкувалися з ОСОБА_10 на Майдані, а тоді коли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходилися в автомобілі «Део Ланос» та їхали на дачу до ОСОБА_13 за речама і при проїзді посту ДАІ побачили працівників міліції.
Крім того, в показах підозрюваного ОСОБА_12 взагалі не зазначено про те, що ОСОБА_10 є організатором або пособником, як про це вказано в клопотанні органу досудового розслідування, саме цього злочину, в якому його підозрюють органи досудового розслідування.
Факт передачі автомобіля «Део Ланос» та зброї, на який вказав підозрюваний ОСОБА_12 , якщо цей факт дійсно мав місце, сам по собі не свідчить про те, що має місце обґрунтована підозра, оскільки ОСОБА_12 не стверджує про те, що зброя та автомобіль були передані ОСОБА_10 саме з метою вбивства працівників міліції.
Посилання в клопотанні органів досудового розслідування на те, що ОСОБА_10 надавав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 «інформацію щодо найбільш прийнятних способів, прийомів та засобів виконання даного злочину» взагалі є домислом слідчого та не ґрунтується на показах підозрюваного ОСОБА_12 та матеріалах кримінального провадження.
Показ ОСОБА_12 в протоколі впізнання по фотознімках від 14 березня 2014 року є суперечливим, оскільки це не узгоджується з його показами в протоколі допиту самого підозрюваного ОСОБА_12 від 13 березня 2014 року.
Усе це свідчить про те, що органи досудового розслідування не мали права ініціювати застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , оскільки для цього відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 177 КПК України.
Аналізуючи зміст ст. 177 КПК України щодо «наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення» слід також враховувати положення Європейської конвенції з прав людини та, зокрема, практику Європейського суду з прав людини при тлумаченні й застосуванні норм кримінально-процесуальних кодексів та інших законодавчих актів, які стосуються сфери кримінального судочинства.
Так, в рішенні 9627/81, 14 березня 1984 року (Феррарі-Браво проти Італії) наголошується, що питання про те, «що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою».
В рішенні 14310/88, 28 жовтня 1994 року (Мюррей проти Сполученого Королівства) наголошено про те, що «метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту «С» частини 1 статті 5 Конвенції є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
В рішенні 12244/86, 12245/86, 12383/86, 30 серпня 1990 року (Факс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства) наголошено, що «наявність обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин…»
Однак, слідчий суддя не врахував як вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, так і положення Конвенції Європейського суду з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.
При розгляді клопотання слідчого слідчий суддя не звернув увагу, що наведені в клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на протокол допиту підозрюваного ОСОБА_12 , протокол огляду місця події від 02 березня 2014 року, протокол впізнання по фотознімкам від 14 березня 2014 року, висновок молекулярно-генетичної експертизи № 210 мб від 13 березня 2014 року та іншими матеріалами кримінального провадження, не підтверджують наявністьпідозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України, а ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2014 року не відповідає вимогам КПК України, так як є невмотивованою та не ґрунтується на матеріалах, як кримінального провадження, так і судової справи.
Відповідно до вимог ч. 1, ч.2. ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстави, з яких слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого не є достатньо аргументованими, оскільки вказують на те, що слідчий не довів обставини, які виправдовують необхідність застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведена підозра у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого . 5 ст. 27, п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27, ст. 348, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 262 КК України.
При таких обставинах, виходячи з вимог ст. 407 ч. 3, п. 2 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників необхідно задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, а у задоволенні клопотання слідчого, щодо обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_15 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням з заступником прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_5 , та застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням з заступником прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі судового засідання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

Справа № 11сс/796/551/2014 Категорія ст. 183 КПК України.
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_16 .
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1