Справа № 212/2194/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

провівши відкрите підготовче судове засідання в м. Кривому Розі по кримінальному провадженні № 0000581 від 03.03.2015 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , в порядку ст.471 КПК України, була укладена угода про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.

Відповідно до ст.471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до положень ч.7 ст.474 КПК України суд, перед затвердженням угоди, має перевірити на відповідність її вимогам чинного законодавства. Пунктом 1 вказаної частини передбачений обов`язок суду відмовити у її затвердженні у випадку, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК або закону, зокрема допущена неправильна кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди.

У відповідності до угоди про примирення, яка є предметом даного розгляду, підозрюваний зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленої підозри у судовому провадженні.

Вказаний обов`язок підозрюваного в умові угоди про примирення не відповідає вимогам закону, оскільки для цього виду угод визнання винуватості взагалі не є обов`язковим, тим паче з урахуванням положень ст.471 КПК неправильно ставити йому таке визнання в обов`язок, оскільки наведене у жодному разі не охоплюється переліком «дій, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого».

До того ж, прокурор під час підготовчого судового засідання знав, про укладення угоди (наявний примірник угоди), слідчий також знав про її укладання (відповідно до тексту було затверджено угоду в службовому кабінеті № 221 Жовтневого РВ КМУ, а один примірник приєднано до обвинувального акту) проте в порушення законодавства угоду не було направлено разом з обвинувальним актом до суду.

До того ж, умови угоди викликають розумний сумнів щодо ініціатора угоди. Так, відповідно до листа Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ"Узагальнення судової практики здійснення кримінального провадження на підставі угод" від 22.01.2014 " аналіз угод про примирення, ..., незалежно від того, що їх сторонами є різні особи, засвідчив подекуди їх ідентичність, однаковість помилок і недоліків суддям під час розгляду укладеної між сторонами угоди про примирення з метою забезпечення дотримання вимог процесуального закону зважати на заборону слідчому та прокурору ініціювати укладення такої угоди, вести домовленості щодо її змісту. Суддям слід приділяти належну увагу з`ясуванню ініціатора укладення угоди про примирення, а також пам`ятати, що наведене застереження процесуального закону стосується і судді під час судового провадження, а також слідчого судді при здійсненні судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні".

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що матеріальні вимоги не задоволено, обвинувачений лише обіцяв в майбутньому відшкодувати йому збиток. ОСОБА_4 підтвердив, що збиток не компенсований.

За таких обставин суд вважає, що умови угоди не відповідають вимогам діючого законодавства та волі учасників провадження.

Щодо позиції прокурора про відмову в затвердженні даної угоди та призначення справи до слухання, то нормами КПК України: ст..314 ч.3 п.1, ст..474 ч.7 абз.2, непередбачено призначення зі стадії підготовчого судового засідання до розгляду справи після відмови суду в затвердженні угоди про примирення.

У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди про примирення слід відмовити. Оскільки угоду про примирення було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угода про примирення підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування. До того ж, органи досудового розслідування, достеменно знаючи про наявність угоди про примирення не долучили її до обвинувального акту.

З урахуванням викладеного та керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст.372, 392, 395, ч.7 ст.474 КПК України, суд, - У Х В А Л И В :
Відмовити у затвердженні угоди про примирення, укладеної 25.03.2015 року між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .

Повернути кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 прокурору для продовження досудового розслідування.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження про недопущення повторного звернення з угодою в одному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає виконанню з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1