АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/148/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/73/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст.366 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5
з участю - прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої - ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Підволочиського району ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_12 на вирок Підволочиського районного суду від 15 грудня 2014 року, яким, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села Жигалівка Калинівського району Вінницької області, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою спеціальною освітою, вдову, пенсіонерку, раніше не судиму,-

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України визнано невинуватою і виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувалась в тому, що вона, працюючи секретарем виконкому Підволочиської селищної Ради депутатів трудящих Тернопільської області впродовж 1969 -1984 років, та в силу цього була представником органу влади, вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.І ст. 366 КК України, а саме - підроблення службовою особою офіційних документів, вчинене нею за наступних обставин.

В один із днів жовтня 1970 року жителі смт. Підволочиськ - ОСОБА_13 та його син - ОСОБА_14 звернулися до Підволочиської селищної ради з письмовими заявами про зменшення земельної ділянки батька ОСОБА_13 , що по АДРЕСА_2 і передачу даної земельної ділянки його синові ОСОБА_14 для ведення будівництва.

За результатами розгляду вказаних заяв ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на засіданні виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих Тернопільської області, 12.11.1970 року було прийнято рішення № 241, яке оформлено протоколом № 21 від 12.11.1970 року, згідно якого ОСОБА_15 дозволено будівництво жилого будинку на садибі батька по АДРЕСА_2 .

Надалі, в один із днів грудня 1970 року, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про зміст рішення № 241 від 12. 11. 1970 року, оскільки була присутня при його прийнятті та підписала протокол № 21 від 12.11. 1970 року, перебуваючи в приміщенні селищної ради депутатів трудящих Тернопільської області, діючи на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , склала витяг з рішення № 241 від 12.11. 1970 року, в який умисно внесла завідомо неправдиві відомості щодо виділення і закріплення за ОСОБА_14 земельної ділянки в кількості 678 кв.м. із залишків земель, які знаходилися в користуванні його батька - ОСОБА_13 та проведення райфінвідділом перерахунку з ОСОБА_13 , в той час, як таке рішення виконкомом Підволочиської селищної ради депутатів трудящих Тернопільської області не приймалося.

Після цього, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, обвинувачена умисно засвідчила вказаний витяг своїм підписом та мокрою печаткою Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, надавши йому статус офіційного документу та видала ОСОБА_14 .

Крім цього, в один із днів грудня 1970 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, діючи на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повторно склала витяг з рішення № 241 від 12.11. 1970 року, в який умисно внесла завідомо неправдиві відомості щодо виділення ОСОБА_14 земельної ділянки площею 0.07 га, в той час, як таке рішення виконкомом Підволочиської селищної ради депутатів трудящих не приймалося, про що їй достовірно було відомо, оскільки вона була присутня на засіданні виконкому Підволочиської селищної ради депутатів трудящих та підписувала протокол № 21 від 12.11. 1970 року.

Надалі, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, умисно засвідчила вказаний витяг своїм підписом та мокрою печаткою Підволочиської селищної ради депутатів трудящих, і надавши йому статус офіційного документа та видала ОСОБА_13 .

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд зазначив, що в діях обвинуваченої відсутній склад злочину (правопорушення) у вчинення якого її обвинувачують, оскільки на час видачі витягів з рішення виконкому обов`язковою умовою відповільності за службове підроблення були корисливі мотиви або інша особиста заінтересованість, а тому її слід виправдати. Крім того, обвинувачення базується на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу вироку.

В апеляції прокурор прокуратури Підволочиського району просить вирок Підволочиського районного суду від 15 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, зазначає, що судове засідання, яке відбуло 12.05.2014 року у якому до справи було допущено ОСОБА_12 у якості потерпілого, було проведено з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки відсутнє повне його фіксування на носії інформації та журнал судовго засідання.

Також, зазначає, що частина судового засідання від 06.11.2014 року проведена за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 , про що свідчить запис у журналі судового засідання №50.

Потерпілий ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить виправдувальний вирок Підволочиського районного суду від 15 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у внесенні неправдивих даних у витяги з протоколу №21 засідання виконкому Підволочиської селищної ради трудящих Тернопільської області від 12.11.1970 року стосовно рішення №241 про надання дозволу на будівництво житлового будинку ОСОБА_14 на садибі батька по АДРЕСА_3 .

Вважає вирок суду несправедливим та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що унеможливлювало з`ясування обставин, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора прокуратури Підволочиського району та просить її задовольнити, потерпілого ОСОБА_12 , який підтримав подану апеляцію, представника потерпілого, виправдану ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечили апеляцію і вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до висновку, що подані апеляції підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 була судом виправдана з тих підстав, що пред`явлене їй органами досудового слідства обвинувачення ґрунтується на припущеннях та протиріччях, що не може бути покладено в основу обвинувального вироку. Також суд у вироку зазначив про невірне застосування кримінального закону, тобто в силу вимог ст. 5 КК України органами слідства слід було керуватися кримінальним законом в редакції 1960 року, який діяв на час видачі витягів з рішень виконкому, де обов`язковим складом даного злочину є корисний мотив його вчинення, який досудовим слідством не доведений.

Отже, суд першої інстанції поклав в основу виправдувального вироку два взаємовиключаючих мотиви.

При цьому, роблячи висновок про протиречивість обвинувачення, суд жодним чином не мотивував у чому саме вона полягає.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд зробив свої висновки та поклав в основу вироку лише покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , а також пояснення обвинуваченої та потерпілого.

Разом з тим, не зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, тобто у підробленні службовою особою офіційних документів, суд не дав жодної оцінки таким документам, у підробленні яких остання обвинувачувалась.

Також, згідно матеріалів кримінального провадження, судом, з метою з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення істини та прийняття законного рішення у справі, було ухвалено допитати іще ряд інших свідків, витребувати ряд інших доказів тощо.

Однак, не зважаючи на таке прийняте судом рішення про дослідження іще ряду доказів, які на думку суду мали істотне значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції постановив вирок без їх дослідження.

Не було також судом дано оцінки показам свідка ОСОБА_20 , хоча даний свідок судом допитувався.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд не в повній мірі дослідив і оцінив докази у справі, а отже постановив передчасне рішення.

Що ж стосується посилань суду про невірне застосування органами слідства кримінального закону, то суд мав можливість перевірити відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України під час проведення підготовчого засідання та, у зв`язку із цим, прийняти відповідне рішення щодо можливості прийняття такого обвинувального акта до розгляду, або повернення його прокурору.

Крім того, відповідно до змісту cт. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання про залучення у справі потерпілого та, ухвалюючи про це рішення, суд не дотримався вказаних вимог КПК.

п.7 ч.2 ст.412 КПК України встановлено, що судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, згідно ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, зокрема, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частинидругої статті 412 цього Кодексу.

Враховуючи усі викладені вище обставини та враховуючи те, що судом допущено порушення вимог КПК під час розгляду даного кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції слід скасувати, а провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду, чим повністю задовольнити апеляцію прокурора та частково апеляцію потерпілого ОСОБА_12 .

Під час нового розгляду даного кримінального провадження, суду слід врахувати викладені в ухвали доводи та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Підволочиського району ОСОБА_11 задовольнити повністю, а апеляцію потерпілого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Підволочиського районного суду від 15 грудня 2014 року, яким виправдано ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КПК України скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого засідання до того ж суду в іншому складі.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2