Справа № 591/969/14-к Провадження № 1-кс/591/180/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В :
До Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою на постанову слідчого про закриття наведеного кримінального провадження звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , яку підтримав та мотивував тим, що з заявою про застосування відносно ОСОБА_4 недозволених методів дізнання працівниками Сумського МВ останній звернувся до органів прокуратури. 27 грудня 2013 року слідчим прокуратури Сумської області було закрито кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях працівників міліції складу злочину. Вважає, що кримінальне провадження закрито незаконно, оскільки перевірка за заявою ОСОБА_4 проведена однобічно та неповно, не допитаний ряд свідків, а в показах допитаного слідчого містяться суперечності.
Слідчий скаргу не визнав, зазначивши, що перевірка за його заявою проведена належним чином, в повному обсязі, факт застосування відносно заявника недозволених методів дізнання не підтвердився та спростований зібраними доказами, тому провадження було закрито. В зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю, в задоволенні скарги просив відмовити.
По-перше, слід зазначити про те, що, оскільки органами досудового розслідування не надано суду доказів дати отримання скаржником копії оскаржуваної постанови, ніж зазначена ним, тому у суду відсутні підстави вважати скаргу поданою поза межами строків, встановлених ч. 1 ст. 304 КПК України.
По-друге, судом встановлено, що 28 серпня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками Сумського МВ 03 квітня 2013 року, стосовно застосування до ОСОБА_4 заходів психічного та фізичного тиску з метою примушування до зізнання у вчиненому злочині.
Ч. 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна містити, зокрема, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування.
З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим допитувались особи, причетні до затримання та супроводження ОСОБА_4 до Сумського МВ 03 квітня 2013 року, проведення з ним слідчих та процесуальних дій, а також вилучались документи стосовно затримання та доставки до Сумського МВ скаржника.
З наведених документів вбачається те, що під час вчинення цих дій, тілесних ушкоджень, що свідчили б про застосування відносно ОСОБА_4 недозволених методів дізнання або інших даних, що свідчили б про застосування відносно заявника психологічного чи фізичного тиску, виявлено та зафіксовано не було.
Навпаки ж, під час доставки 03 квітня 2013 року до Сумського МВ, а також проведення первинного допиту слідчим та проведенням первинних слідчих дій за участю ОСОБА_4 в наведені терміни, ним особисто засвідчувалась відсутність претензій на дії працівників міліції відсутність скарг на стан здоров`я, а слідчому не заявлялось про застосування фізичного та психологічного тиску зі сторони працівників міліції.
Зазначене підтверджується копіями журналів Сумського МВ (т. 1 а.с. 44), протоколами допитів працівників міліції, причетних до затримання, доставки та проведення з ОСОБА_4 слідчих дій (т. 1 а.с. 34-42).
Наведені покази працівників міліції, а також відсутність підстав вважати, що до ОСОБА_4 застосовувались недозволені методи дізнання, підтверджуються та узгоджуються з показами понятих, в присутності яких за участю скаржника проводився слідчий експеримент (т. 2 а.с. 20, 24).
Отже, наведеним спростовуються відомості, наведені в заяві скаржника, стосовно застосування відносно нього психологічного чи фізичного тиску і, як наслідок, вчинення злочину відносно нього працівниками міліції.
Інших даних, що свідчили б про вчинення злочину відносно скаржника немає, а з огляду на наведене, відсутні підстави для сумнівів в показах працівників міліції, якими спростовуються покази ОСОБА_4 .
На думку суду помилковим є твердження заявника, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, на ті обставини, що слідчим було відмовлено в задоволенні клопотання про допит батьків ОСОБА_4 , а також суперечностей в показах слідчого ОСОБА_6 стосовно наявного в матеріалах справи протоколу допиту ОСОБА_4 в якості свідка, датованого 03 квітня 2013 року.
Таких висновків суд дійшов тому, що скаржник в своїй скарзі та поясненнях суду достатньо не обґрунтував підстав для допиту батьків ОСОБА_4 в межах розслідуваного слідчим провадження в контексті доказового значення їх показів, тим більше, що вони не були безпосередніми очевидцями перебування заявника в ОСОБА_7 03 квітня 2013 року.
Відносно суперечностей в показах слідчого стосовно протоколу допиту ОСОБА_4 як свідка 03 квітня 2013 року, то в цій частині слід зазначити про наступне.
Слідчий ОСОБА_5 здійснював досудове розслідування та перевіряв обставини, пов`язані з підтвердженням чи спростуванням факту застосування до заявника 03 квітня 2013 року тиску зі сторони працівників міліції.
З урахуванням цього слідчий цілком обґрунтовано повинен був з`ясовувати факти та збирати докази на їх підтвердження саме в зазначених межах. Проте, ані заявником, ані його захисником не надано суду достатнього обґрунтування тому, яке саме доказове значення має помилка слідчого в підтвердженні чи спростуванні факту допиту ОСОБА_4 03 квітня 2013 року, з урахуванням того, що стороною заявників не надано жодного переконливого доказу чи факту на підтвердження обставин чинення тиску на заявника.
Тому, доводи заявника про необхідність проведення зазначених ним слідчих дій, зокрема, повторного допиту слідчого на предмет перевірки факту допиту заявника чи самого допиту батьків заявника, на думку суду, не матимуть доказового значення, оскільки під час проведеного досудового розслідування встановлено достатньо даних, якими спростовуються твердження ОСОБА_4 , а також тому, що суду не надано доказів для сумнівів в показах працівників міліції, понятих або документах, отриманих слідчим, якими факт чинення тиску на підозрюваного не підтвердився та навпаки спростований.
З урахуванням наведеного, слідчим надано і належну оцінку тим обставинам, що заявник з заявою про злочин, вчинений на його думку працівниками міліції, звернувся до прокуратури через тривалий час після описаних подій, в тому числі через деякий час після вступу до участі в справі і захисника, а за допомогою до медичних установ не звертався, що в сукупності з наведеними вище доказами, отриманими слідчим, слугує спростуванням доводів ОСОБА_4 щодо скоєння відносно нього злочину.
Також суд вважає помилковою думку захисника відносно того, що слідчим до моменту оскарження винесених ним постанов про відмову в задоволенні клопотань захисту, винесено оскаржувану постанову від 27 грудня 2013 року, оскільки діючим КПК України вчинення таких дій слідчим (стосовно очікування скарги від сторони) не передбачено.
Фактично всі доводи ОСОБА_4 як на незаконність винесеної постанови стосуються оцінки доказів у справі за його обвинуваченням, що віднесено виключно до компетенції суду, в провадженні якого перебуває ця справа.
Таким чином, слідчим дотримано вимог ст. 9 КПК України, підстав для скасування винесеної ним постанови від 27 грудня 2013 року не надано, суд вважає її законною, обґрунтованою та такою, що належить залишити в силі, а отже, в задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 303-307 КПК України, слідчий суддя
Про прийняте рішення повідомити прокурора, скаржника та слідчого.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання її копії шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1