233 № 233/2251/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року м. Костянтинівка
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Київське Кашарського району Ростовської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, неодруженого, дітей не має, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
Під час досудового розслідування, 23.04.2015 року між прокурором Артемівської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.
З`ясувавши думку учасників судового провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у затвердженні угоди виходячи з наступного.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 05.10.204 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, проходячи поблизу берегу Миронівської водойми в районі «рибгоспу», що розташоване в сел. Миронівський м. Дебальцеве Донецької області, побачив кущ дикорослої коноплі, і в цей момент у нього виник злочинний намір, спрямований на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів. З цією метою ОСОБА_5 , діючи умисно, зірвав декілька верхівок дикорослої коноплі, з метою подальшого використання в якості наркотичного засобу, тобто незаконно придбав наркотичний засіб, після чого переніс їх до себе додому за адресою - АДРЕСА_2 , де почав незаконно зберігати наркотичний засіб без мети збуту.
В той же день ОСОБА_5 розклав вказані верхівки на папері під своїм ліжком, після чого висушив їх, а потім шляхом подрібнення і перетирання, подрібнив вже висушену коноплю, тим самим виготовив наркотичний засіб, а затим поклав дану коноплю в паперовий згорток, та зберігав при собі, для особистого використання, без мети збуту, до 00 годин 45 хвилин 20.10.2014 року.
20.10.2014 року в період часу з 00 годин 45 хвилин до 01 години 20 хвилин поблизу магазину «Продукти», який розташований за адресою - Донецька область, м. Дебальцеве, сел. Миронівський, вул. Радянська, 14, у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 був затриманий працівниками Дебальцевського МВ ГУМВС України.
В ході огляду особистих речей ОСОБА_5 , в правій кишені спортивної кофти був виявлений паперовий згорток із висушеною, перетертою у мілку фракцію речовиною рослинного походження зеленого кольору масою 13,76 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 12,45г, і яку останній зберігав при собі для особистого використання.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України.
Відповідно до угоди про визнання винуватості від 23.04.2015 року сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 309 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 , - у вигляді 1 року виправних робіт.
Відповідно до ст. 474 ч. 7 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо зокрема, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Статтею 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості , в тому числі, зазначається узгоджене покарання та згода сторін на його призначення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод передбачає забезпечення права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27 лютого 1980 року (скарга №6903/75) «Девеер проти Бельгії»( Deweer v.Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання: - у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 не працює, тобто не зможе реально виконати узгоджене відповідно до угоди покарання.
Відповідно до ст. 7 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є забезпечення права на захист.
Статтею 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зокрема, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.
Як зазначає ст.. 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України в редакції Закону України № 198 від 12.02.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Закон України №198 набрав законної чинності 04.03.2015 року, тобто на момент укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором 23.04.2015 року участь захисника при укладанні угоди про визнання винуватості між підозрюваним на прокурором була обов`язковою.
Однак, в супереч вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України, угода від 23.04.2015 року укладена без участі захисника, що вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому відсутні відомості про допуск або призначення захисника, відкриття захиснику матеріалів кримінального провадження, ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, а також з самої угоди, в якій відсутній підпис захисника.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він не мав захисника під час досудового розслідування.
Отже, враховуючи відсутність у обвинуваченого ОСОБА_5 захисника під час досудового розслідування, суд позбавлений можливості констатувати добровільність укладення угоди з боку підозрюваного та розуміння ним сутності обвинувачення, по якому він визнав себе винним в ході досудового розслідування.
Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про відмову в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468- 475 КПК України.
Оскільки при перевірці угоди на відповідність вимогам КПК України та КК України встановлено, що узгоджене відповідно до угоди покарання для обвинуваченого не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а також існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у затвердженні укладеної угоди і повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, оскільки угода про визнання винуватості була укладена на стадії досудового розслідування, що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в п. 6 листа № 223-1679/0/4-12 від 15 листопада 2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод».
Керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя