АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/594/2015 Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги старшого

прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника ГСУ ГПУ ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу ГПУ ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 мінімальних заробітних плат, що становить 60 900 (шістдесят тисяч дев`ятсот) грн., відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, одруженого, колишнього народного депутата України 7 скликання, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді, відмова у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою щодо ОСОБА_7 обґрунтовується тим, що ні в самому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, а доводи прокурора про те, що підозрюваний особисто або через інших осіб може в майбутньому завадити виконанню процесуальних рішень по справі, а також впливати на свідків, очевидно, не є індивідуальним обґрунтуванням законності застосування тримання під вартою відповідно до конкретних фактів справи, чого вимагає Європейський суд з прав людини. Слідчий суддя зазначив, що доводи прокурора про безумовну наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою внаслідок повідомлення нової підозри, не можуть бути прийняті судом, оскільки на час розгляду даного клопотання ризики по раніше повідомленій підозрі вже забезпечені запобіжним заходом у вигляді застави, яку слідчий суддя вважав достатньою для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дотримання ним своїх процесуальних обов`язків. Разом з тим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, враховуючи необхідність проведення ряду процесуальних та слідчих дій, клопотання про проведення яких сторони не заявляли, в тому числі щодо проведення комплексної лінгвістико-психологічної експертизи, з метою встановлення сприйняття сторонніми особами тих чи інших висловлювань, які відображені в публічних виступах підозрюваного, з метою забезпечення покладених на нього процесуальних обов`язків, прийшов до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави, в розмірі, що визначений ч. 4, п.3 ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням повідомленої підозри, майнового та сімейного стану підозрюваного та вже застосованого відносно нього запобіжного заходу, який забезпечує його належну процесуальну поведінку, з покладанням на нього додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, старший прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , а також захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного подали апеляційні скарги, в яких ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року просять скасувати. Прокурор просить винести нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначає, підозра ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні підтверджується достатніми та вагомими доказами, а саме протоколом огляду відеозаписів виступів підозрюваного, а також висновком експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної експертизи № 16644/14/32 від 10.02.2015 року, згідно якого висловлювання ОСОБА_7 призвели до створення хибного уявлення у громадян, що проживають у північно-східному регіоні України про те, що діюча влада масово знищує їх, порушує їх права, переслідує за інакомислення,їх політичні погляди, зневажає їх традиційну мову спілкування, розповсюджує неправдиву інформацію щодо їх прагнень, вимог як явно ворожих національним інтересам України. Вказує, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 зможе перешкодити кримінальному провадженню, оскільки слідством не надана правова оцінка іншим його діянням, які можуть містити ознаки кримінальних правопорушень. Враховуючи докази, які свідчать про те, що дії ОСОБА_7 привели до тяжких наслідків загибелі громадян України, встановлення розміру застави, на думку сторони обвинувачення, не є можливим, а виконання покладених на нього процесуальних обов`язків може бути забезпечене лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник у вимогах своєї апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що в порушення вимог ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, встановивши необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, прийняв рішення не про відмову в застосуванні запобіжного заходу, а про застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж вимагали органи досудового розслідування. Висновок суду щодо необхідності застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави не узгоджується із підставами застосування запобіжних заходів, визначених чинним КПК України. Крім того, сторона захисту вказує, що висловлювання у парламенті, відповідно до ч. 2 ст. 80 Конституції України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про статус народного депутата України» не можуть мати наслідком будь-яку юридичну відповідальність, а тому висловлювання народного депутата України, допущені ним у Верховній Раді України, як під час пленарних засідань, на погоджувальній раді, так і під час прес-конференцій у приміщенні парламенту, не можуть мати наслідком кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового і кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні ГСУ ГПУ знаходиться кримінальне провадження № 0000509 від 14.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України.

17.02.2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України.

Начальник ГСУ ГПУ ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу ГПУ ОСОБА_6 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2012 року у задоволенні клопотання відмовлено та обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 мінімальних заробітних плат, що становить 60 900 (шістдесят тисяч дев`ятсот) грн., відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на нього покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, запобіжні заходи застосовуються з метою запобігти спробам підозрюваного ухилитись від органів дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, суд врахував вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання начальника ГСУ ГПУ про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції проаналізував доводи клопотання слідчого, матеріали справи та дійшов висновку про необґрунтованість доводів слідчого про те, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може впливати на свідків, ухилятись від слідства, перешкоджати встановленню істини у справі.

В судовому засіданні прокурором не було доказово підтверджено необхідності застосування відносно підозрюваного найсуворішої міри запобіжного заходу тримання під вартою, а винесення нової підозри ОСОБА_7 не може бути прийнятим судом як головна підстава для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Сама лише тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 не може бути самостійною підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_11 , дані про його особу, який є колишнім народним депутатом України 7 скликання, має постійне місце проживання, раніше не судимий, а також з метою дослідження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та проведення ряду процесуальних та слідчих дій, суд дійшов висновку про необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу та обґрунтовано обрав щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, який може забезпечити його належну процесуальну поведінку та унеможливити ухилення від органів слідства і суду.

Крім того, сама тяжкість злочину, передбачена ч. 3 ст. 161 КК України та суворість передбаченого законом покарання за його вчинення, не може бути відповідно до чинного законодавства достатньою підставою для обґрунтування необхідності обрання найсуворішого запобіжного заходу, а повинна враховуватись з іншими обставинами.

Зазначені в апеляційних скаргах прокурора та захисника доводи та підстави, за яких вони просять скасувати ухвалу слідчого судді, не є безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування постанови судді, при апеляційному розгляді, не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 182, 183, 193, 309 КПК України відмовив у задоволенні клопотання начальника ГСУ ГПУ ОСОБА_9 , та обрав щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 194, 196, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника ГСУ ГПУ ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу ГПУ ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 мінімальних заробітних плат, що становить 60 900 (шістдесят тисяч дев`ятсот) грн., відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а апеляційні скарги старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , а також захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

_____________ ______________ _____________