АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/2719/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/139/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 18 березня 2015 року апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Вільне, Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішені.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить змінити правову кваліфікацію вчиненого останнім кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України та застосувати положення ст. 69 КК України при обранні ОСОБА_7 кримінального покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії на більш м`яку статтю закону України про кримінальну відповідальність та призначити відповідне покарання.

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року ОСОБА_10 , було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 24.07.2014 року близько 21:00 години біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклої на ґрунті раніше складених неприязних відносин між ним та ОСОБА_11 сварки, наніс рукою зжатою в кулак ОСОБА_11 не менше одного удару в область обличчя. Від отриманого удару ОСОБА_11 , не втримавшись на ногах, впав на асфальтне покриття дороги. Після чого ОСОБА_7 , умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , наніс ногою взутою у капці не менше 1 удару в область черевної порожнини ОСОБА_11 , і відразу наніс не менше 1 удару в область обличчя ОСОБА_11 . Таким чином ОСОБА_7 в результаті протиправних дій спричинив потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у виді: садна обличчя, тупої травми живота у вигляді ушкодження передньої черевної стінки, розриву брижі товстої та тонкої кишки.Тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя мають ознаки легких тілесних ушкоджень як такі, що стосовно до живих осіб не становлять загрози для життя і не спричинюють тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми живота у вигляді ушкодження передньої черевної стінки, розриву брижі товстої та тонкої кишки мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що у даному випадку спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не врахував те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього. При цьому ОСОБА_7 діяв умисно, та на грунті неприязних стосунків з потерпілим наніс потерпілому чисельні тілесні ушкодження, не надав своєчасної медичної допомоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом невірно визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим його засуджено за більш тяжке кримінальне правопорушення. Так, ніхто зі свідків не зазначив, що ОСОБА_7 наніс потерпілому удар саме в живіт. Також, у своєму рішенні суд вказав, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені та виникли незадовго до настання смерті, що суперечить висновку експерта. Фельдшер ОСОБА_12 , яка оглядала потерпілого ОСОБА_11 за 45-50 хвилин до смерті в суді вказала, що останній на час огляду не знаходився в небезпечному стані, а тому підстав для його госпіталізації не було. За життя потерпілий хворів, а тому, з урахуванням індивідуальних змін організму, про які ніхто не знав, навіть при невеликому ударі чи падінні міг виникнути розрив брижі, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не міг передбачити настання тяжких наслідків, що вказує на неумисний злочин у формі необережності. Відповідно до висновку експерта, при своєчасній медичній допомозі потерпілому ОСОБА_13 , він би залишився живим, а тому повинно бути надано правову оцінку діям медичних працівників, внаслідок недбалості яких потерпілий був залишений в небезпечному для життя стані, та внаслідок чого помер. Крім того, судом не встановлений механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень, не встановлено, що тілесні ушкодження спричинив саме ОСОБА_7 , не встановлено місце отримання травми потерпілим. Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено ні одного доказу, які свідчили б про бажання та умисел ОСОБА_7 спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ні один свідок не вказав, що удар останнім був нанесений в район черевної порожнини потерпілого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає на неправомірність рішення суду першої інстанції в частині його засудження за ч.2 ст.121 КК України. Так, у нього був відсутній умисел на нанесення ушкоджень потерпілому, оскільки конфлікт між ними виник раптово, при цьому ОСОБА_11 намагався нанести удар першим. Між тим, судом не дано належної оцінки висновкам судово-медичної експертизи, показам лікаря швидкої допомоги, яка проводила огляд потерпілого після конфлікту та свідків по справі, котрі в суді підтвердили, що обвинувачений не наносив ударів потерпілому в область пупа. При цьому, співмешканка потерпілого не викликала швидку допомогу після завершення конфлікту. З того моменту, як обвинувачений штовхнув потерпілого та до приїзду швидкої допомоги пройшло більше 2х годин, а смерть потерпілого настала через 15 хвилин після огляду ОСОБА_11 лікарем, яка стверджувала, що усі життєві показники потерпілого знаходяться у нормі.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання, на підставі викладених в апеляційній скарзі доводів, проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника заперечував.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що він заперечує проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора і просить залишити вирок суду без змін. При цьому зазначив, що, на його думку, обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари його батьку навмисно, тоді коли той лежав на землі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо просили колегію суддів задовольнити їх апеляційні скарги в повному обсязі та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ст.119 КК України, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ґрунтується на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку у вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого також знайшла своє повне підтвердження матеріалами справи.

На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведенності вини ОСОБА_7 узгоджуються між собою, а тому повністю спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність у обвинуваченого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Так, обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнав факт нанесення ОСОБА_11 ударів по обличчю, від яких ОСОБА_7 впав на землю та удару ногою по тулубу, в той час коли останній почав підводитись.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник вказують на відсутність у ОСОБА_7 умислу на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень. Зокрема, ОСОБА_7 зазначає, що діяв з метою захистити себе від протиправних дій з боку потерпілого.

Дані показання обвинуваченого ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції та були спростовані показами потерпілого, свідків та письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема висновками судово-медичних експертиз.

Відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_9 , йому від свідка ОСОБА_14 стало відомо, що його батька побив ОСОБА_7 . На думку потерпілого, ОСОБА_7 мав передбачити, що від його дій може настати смерть батька.Крім того , обвинувачений бачив , що батько був дуже п`яним і міг припинити наносили йому удари , коли батько вже лежав на землі.

Безпосередні свідки події: ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , кожний окремо, в судовому засіданні зазначили, що бачили, як ОСОБА_7 наносив удари потерпілому ОСОБА_11 , зокрема свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 пояснили, що ОСОБА_7 бив потерпілого також ногою в правий бік, в область живота та печінки.

Для встановлення причини та часу настання смерті постраждалого,механізму утворення тілесних ушкоджень, характеру застосованого до нього насилля, повного дослідження фактичних обставин, в тому числі і з ціллю перевірки показів обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні були проведені судово-медичні експертизи трупу потерпілого ОСОБА_11 .

Згідно з висновком судово-медичного експерта № 1442 від 21.08.2014 року, смерть ОСОБА_11 настала від закритої тупої травми живота, що супроводжувалась ушкодженнями м`яких тканин, розривом брижі кишок з вилиттям крові у черевну порожнину та розвитком гострої крововтрати (а.к.п. 97-98).

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1442 Д від 21.08.2014 року, характер розривів брижі кишок свідчить на дію тупих твердих предметів з переважною контактуючою поверхнею, які діяли перпендикулярно передній черевній стінці за ударно - струсним типом, з силою достатньою для виникнення ушкоджень, враховуючи атрофічні та склеротичні зміни у всіх внутрішніх органах, сила могла бути незначною. Між ушкодженням в області живота та настанням смерті встановлено причино-наслідковий зв`язок. Характер ушкоджень в області живота вказує на комбінацію травматичних дії удару та струсу, така комбінація не можлива при падінні на рівну площину. Після отримання ушкоджень потерпілий був спроможній до активних цілеспрямованих дій в проміжок часу коли наростали явища крововтрати ( а.к.п.213-214).

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_19 , який підтвердив правильність наданих ним висновків при проведенні судово-медичних експертиз в рамках даного кримінального провадження та зазначив, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 стала втрата крові, яка витікала з пошкодженої брижі. Тілесні ушкодженні, виявлені в області живота знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Твердження захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що за життя потерпілий хворів, а тому, з урахуванням індивідуальних змін організму, про які ніхто не знав, навіть при невеликому ударі чи падінні міг виникнути розрив брижі, також спростовуються висновками судово-медичної експертизи та свідченнями судово-медичного експерта ОСОБА_19 в судовому засіданні, який зазначив , що характер розривів брижі кишок свідчить , що такі тілесні ушкодження виникли від однократної дії тупих твердих предметів , якими могли бути кулак руки, взута нога та інші тупі тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею , які діяли перпендендекулярно передній черевній стінці за ударно-струсним типом, з силою достатньою для виникнення ушкоджень.Між ушкодженнями в області живота та настанням смерті встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок.

При цьому , судово-медичний експерт зазначив , що характер ушкоджень в області живота вказує на комбінацію травматичних дій удару на струсу і така комбінація травматичних дій виключає можливість отримання тілесних ушкоджень в області живота при падінні чи переміщені потерпілого ОСОБА_11 .

Суд, розглядаючи справу, прийшов до обгрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_7 має місце вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого на незаконність вироку, а саме невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст.121 КК України, оскільки в діях останнього вбачають склад злочину, передбаченого ст. 119 КК України, безпідставні, та не обгрунтовані, а винність ОСОБА_7 встановлена доказами по справі, які суд дослідив у судовому засіданні і дав їм належну оцінку у вироку.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в тій частині , що висновок суду не відповідає обставинам справи та доказам, які були встановлені в залі судового засідання, оскільки доведеність умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, крім показань обвинуваченого ОСОБА_7 про суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, підтверджується сукупністю усіх обставин, при яких було скоєно злочин.

Суд першої інстанції при оцінки дій ОСОБА_7 в повній мірі врахував спосіб заподіяння ушкоджень,їх кількість і локалізацію .

При цьому, судом прийнято до уваги встановлені по справі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: безпосередньо перед його вчиненням між ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_11 склалися неприязні відносини на фоні тривалого конфлікту між ними з приводу зливної ями. ОСОБА_7 , заподіяв удар потерпілому в обличчя,від яких ОСОБА_11 впав на землю та незважаючи на дії свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , котрі намагалися зупинити обвинуваченого, продовжив реалізувати свій злочинний намір та умисно заподіяв потерпілому, котрий фактично лежав на землі удар, внаслідок якого той отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Також судом при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 було враховано, що обвинувачений усвідомлював, що потерпілий ОСОБА_11 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, який відповідно до висновків судово-медичної експертизи відповідає тяжкому отруєнню алкоголем (а.к.п. 97), після отриманого удару в обличчя лежав на землі, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_18 намагалися його зупинити і тому він мав можливість припинити наносити удари потерпілому, припинивши бійку.

За таких обставин, суд врахував попередню поведінку обвинуваченого і взаємовідносини між ним і потерпілим, суб`єктивне ставлення засудженого до наслідків своїх дій, висновки судово-медичних експертиз щодо заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та причину смерті потерпілого та прийшов до висновку, що у сукупності все це свідчить про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання. Так, при нанесенні ударів в життєво важливий орган потерпілому, а саме: область живота, обвинувачений усвідомлював, що завдає потерпілому тілесне ушкодження, і діяв, при цьому умисно.

На думку колегії суддів, умисел ОСОБА_7 був направлений на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_11 ,і тому обвинувачений має нести кримінальну відповідальність за тяжке тілесне ушкодження, яке фактично заподіяв останньому.

Даних, які б вказували на те, що з боку потерпілого ОСОБА_9 по видношенню до обвинуваченного ОСОБА_7 було вчинено суспільно-небезпечне посягання, яке загрожувало б його життю чи здоров`ю, не виявлено. Отже, за встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

У зв`язку з вищенаведеним, посилання у скарзі захисника обвинуваченого на необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 119 КК України, як вбивство через необережність, колегія суддів розцінює як необґрунтовані і такі, що суперечать встановленим по справі обставинам.

Доводи сторони захисту про не встановлення слідством і судом механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому колегія суддів також вважає неправомірними, оскільки механізм спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень був встановлений на підставі висновків судово-медичних експертиз та показів свідків по справі, протоколів слідчих експериментів, проведених за участю обвинуваченого та свідків.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника на те, що жоден зі свідків у кримінальному провадженні не вказав, що ОСОБА_7 наносив удари потерпілому саме в живіт колегія суддів вважає надуманими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження. Зазначені посилання спростовуються показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Надуманими колегія суддів також вважає доводи захисника обвинуваченого про те, що судом не встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження , від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_9 були спричиненні саме ОСОБА_7 , не встановлено місце отримання травми потерпілим, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів по справі, наведеними в мотивувальній частині вироку, в тому числі і показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про ненадання судом правової оцінки діям медичних працівників, внаслідок недбалості яких потерпілий був залишений в небезпечному для життя стані, та внаслідок чого помер.

Відповідно ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора про те, що судом не була врахована при обранні покарання ОСОБА_7 суспільна небезпечність скоєного і тому, неможливість виправлення та перевиховання засудженого за допомогою призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиного злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання і призначив йому правильне покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 з застосуванням вимог ст. 69 КК України, суд у вироку навів мотиви прийнятого рішення, зазначив обставини, які пом`якшують покарання, тому підстав для скасування вироку в цій частині та задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для зміни чи скасування вироку перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4