ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

23 жовтня 2014 року

м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Слинька С.С.,

при секретарі Петрику В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0001021, за
касаційною скаргою прокурора, який
брав участь у кримінальному
провадженні у суді апеляційної
інстанції, на ухвалу Апеляційного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року,
якою скасовано вирок Печерського
районного суду м. Києва від 11
лютого 2014 року та закрито кримінальне
провадження за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, раніше судимого вироком
Мінського районного суду м. Києва від
16.03.2000 року за ст. ст. 17 ч. 2, 140 ч. 3 КК
України (в редакції 1960 року) до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 3 роки з відстрочкою виконання
вироку на підставі ст. 45 КК України 1960
року на 2 роки та штрафом у розмірі 40
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3
ст. 185 КК України,

за участю прокурора
Вергізової Л.А.,

обвинуваченого
ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернувся прокурор,
який брав участь у кримінальному
провадженні у суді апеляційної
інстанції, із касаційною скаргою на
вищевказану ухвалу щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про її скасування та
призначення нового розгляду у суді
апеляційної інстанції через істотне
порушення вимог кримінального
процесуального закону. Зазначає, що суд
апеляційної інстанції порушив принцип
безпосередності дослідження доказів,
передбачений ст. 23 КПК України, надавши
їм іншу оцінку, ніж була надана судом
першої інстанції. Вважає, що цим
порушено загальні засади
кримінального провадження. Вказує, що
суд апеляційної інстанції не
дотримався вимог ст. 419 КПК України,
оскільки не навів переконливих підстав
для прийняття рішення про задоволення
апеляційної скарги. Надаючи свій
аналіз доказам, зазначає про
доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.
185 КПК України.

У запереченнях на касаційну скаргу
ОСОБА_1 указує про необґрунтованість
доводів прокурора та просить судове
рішення щодо нього залишити без змін.

Вироком Печерського районного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року ОСОБА_1
визнано винуватим у пред'явленому
обвинуваченні у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та
засуджено до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом
часткового складання, до призначеного
покарання приєднано невідбуту частину
покарання за вироками Дніпровського
районного суду м. Києва від 06 листопада
2003 року та 08 липня 2008 року, та
остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у
виді позбавлення волі на строк 6 років 9
місяців 4 дні.

У строк відбування покарання
зараховано фактично відбуте покарання,
строк попереднього ув'язнення та
ОСОБА_1 визнано таким, що повністю
відбув призначене покарання.

Вирішено питання цивільного позову,
судових витрат та долю речових доказів.

Апеляційний суд м. Києва, задовольнивши
апеляційну скаргу обвинуваченого
ОСОБА_1, своєю ухвалою від 13 травня 2014
року вищезазначений вирок скасував,
кримінальне провадження за
обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК
України, закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284
КК України у зв'язку з невстановленням
достатніх доказів для доведення
винуватості особи в суді і вичерпанням
можливості їх отримання.

Згідно обвинувального акту органами
досудового розслідування ОСОБА_1
обвинувачувався у тому, що він 21 травня
2001 року у період часу з 11.30 год. до 16.45
год., проникнувши до квартири АДРЕСА_1,
діючи повторно, таємно викрав чуже
майно, належне ОСОБА_2, а саме
золоті прикраси на загальну суму 9720
грн.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали
провадження, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскарженому
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК
України підставами для скасування або
зміни судових рішень при розгляді
справи в суді касаційної інстанції є
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1
судом апеляційної інстанції
розглянуто із істотним порушенням
вимог кримінального процесуального
закону.

Як убачається із матеріалів
провадження, не погоджуючись із
постановленим вироком, обвинувачений
ОСОБА_1 звернувся із апеляційною
скаргою на вирок суду, у якій порушував
питання про закриття провадження, в
обґрунтування чого посилався на те, що
вирок суду ґрунтується на доказах,
одержаних незаконним шляхом, зокрема
указував, що слід пальця руки,
вилучений з місця злочину, був
підмінений на досудовому слідстві. У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 також
клопотав про дослідження окремих
письмових доказів, що містяться у
матеріалах провадження.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою
визначено вимоги щодо законності,
обґрунтованості та умотивованості
судового рішення, убачається, що
законним є рішення, ухвалене
компетентним судом згідно з нормами
матеріального права з дотриманням
вимог щодо кримінального провадження,
передбачених цим Кодексом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі об'єктивно з'ясованих
обставин, які підтверджені доказами,
дослідженими під час судового розгляду
та оціненими судом відповідно до
статті 94 цього Кодексу; вмотивованим
рішення, в якому наведені належні і
достатні мотиви та підстави його
ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК
України передбачено, що суд за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінює кожний доказ
з точки зору належності, допустимості,
достовірності, а сукупність зібраних
доказів - з точки зору достатності та
взаємозв'язку для прийняття
відповідного процесуального рішення.

Виходячи з принципу безпосередності
дослідження доказів, апеляційний суд
не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту,
яку дав суд першої інстанції, якщо ці
докази не було досліджено в ході
апеляційного перегляду вироку.

З журналу судового засідання
убачається, що суд апеляційної
інстанції під час розгляду
кримінального провадження обмежився
заслуховуванням пояснень
обвинуваченого ОСОБА_1, вислухав думку
прокурора, провів судові дебати та
вислухав останнє слово підсудного,
однак безпосередньо не досліджував
доказів на які послався, обґрунтовуючи
свої висновки про закриття
кримінального провадження щодо ОСОБА_1
Крім цього, з матерів провадження
вбачається, що судом було відмовлено у
задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
повторне дослідження доказів.

При цьому апеляційний суд, врахувавши
лише пояснення ОСОБА_1, висловлені на
свій захист, без безпосереднього
дослідження доказів, прийшов до
висновку про відсутність достатніх
доказів для доведення винуватості
особи в суді і вичерпання можливості їх
отримання.

Таким чином, апеляційний суд усупереч
законодавчим приписам не дослідив
безпосередньо зібраних у справі
доказів, однак фактично дав їм іншу
оцінку ніж суд першої інстанції.

Водночас, апеляційний суд не був
позбавлений права безпосередньо
дослідити докази по справі з огляду на
ч. 6 ст. 9, п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України, а
після їх оцінки у сукупності та
встановлення визначених законом
підстав для закриття кримінального
провадження, ухвалити відповідне
рішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала суду апеляційної
інстанції не відповідає вимогам
законності та обґрунтованості, а отже
підлягає скасуванню із призначенням
нового розгляду у суді апеляційної
інстанції.

Під час нового розгляду у суді
апеляційної інстанції суду необхідно
ретельно, з використанням усіх
процесуальних можливостей перевірити
доводи, викладені в поданій
апеляційній скарзі, безпосередньо
дослідити докази у кримінальному
провадженні, дати належну оцінку усіх
доказів у кримінальному провадженні,
та, дотримуючись положень глави 31 КПК
України, прийняти законне й
обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436, 442 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13
травня 2014 року скасувати і призначити
новий розгляд кримінального
провадження щодо ОСОБА_1 у суді
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
С.С. Слинько