№ 11а-50-2007
ухвала

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

6 липня
2007 року місто
Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі: головуючого -
генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА А.С. ,
суддів - полковника юстиції ДИМАРЕЦЬКОГО В.М. та

підполковника
юстиції ЛАШЕВИЧА В.М. , з секретарем
КУЛІЧЕНКО Н.І., з участю прокурора
відділу військової прокуратури Центрального регіону України майора юстиції
ШЕВЛЯКОВА Д.В. та засудженого ОСОБА_1 ,
у відкритому судовому засіданні в приміщені суду розглянув кримінальну справу
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1
та його захисника - адвоката ОСОБА_2 на вирок військового місцевого суду
Житомирського гарнізону від 24 квітня 2007 року, відповідно до якого військовослужбовець
військової частини А-2038 старший прапорщик

ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі
Новолутківка Добровеличківського району Кіровоградської області, українець,
громадянин України, з середньою
освітою, одружений, раніше не судимий, на посадах прапорщика з травня 1990 року,

засуджений
за ст.
424, ч. 2 КК України до трьох
років позбавлення волі та, у
відповідності до ст. 75 того ж КК,
його звільнено від відбування цього покарання з випробовуванням з
іспитовим строком один рік

Крім
того, за даним вироком частково
задоволені цивільні позови потерпілого ОСОБА_3
та присуджено до стягнення із ОСОБА_1
на користь цього потерпілого 1384 гривні 30 копійок матеріальної шкоди
та 2000 гривень моральної шкоди, а в
іншій частині цих позовів на суму 227 гривень 70 копійок за матеріальну шкоду та
3000 гривень за моральну шкоду ОСОБА_3
відмовлено.

Згідно з
вироком, ОСОБА_1 визнаний винним в застосуванні насильства
щодо підлеглого, яке виразилося в
заподіянні останньому легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу
здоров'я.

Цей злочин він
вчинив за обставин, викладених у вироку
наступним чином.

Зокрема, ОСОБА_1
в один із днів другої половини листопада 2006 року близько 21 години в
приміщенні казарми роти молодого поповнення військової частини А-2038, як старшина роти, проявляючи невдоволеність роботою по
прибиранню приміщення підлеглого - рядового ОСОБА_3, в порушення
ст. ст. 11,
49, 50, 58 та 59 Статуту внутрішньої служби Збройних
Сил України і ст. ст. З
- 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наніс цьому потерпілому один удар кулаком в
обличчя,

внаслідок чого
ОСОБА_3 вдарився головою об стіну і
отримав тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми та петехіальних
крововиливів на лобі і в потиличній ділянці волосяної частини голови.

В
апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1 та
його захисник - адвокат ОСОБА_2, не
погоджуючись з даним вироком, просять
його скасувати та постановити новий вирок,
за яким виправдати ОСОБА_1 за
відсутністю в його діях складу злочину.

Зокрема, апелянти вважають, що судом першої інстанції при винесенні
вироку не були виконані вимоги ст.
ст. 323, 324,
327 та 334 КПК України, а
обвинувальний вирок постановлено на необ'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, за відсутності
події злочину і недоведеності обставин нібито вчинення ОСОБА_1 злочину.

Так, автори апеляції звертають увагу на не
встановлення точної дати вчинення злочину,
а також на те, що у вироку не
наведені покази підсудного ОСОБА_1 на
свій захист, в яких він доводив, що у відношенні нього мала місце обмова з
боку потерпілого ОСОБА_3 та свідка
ОСОБА_4.

Також
засуджений і його захисник вважають, що
судом гарнізону безпідставно було встановлено,
що легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я, виявлені експертом у ОСОБА_3, були спричинені в один із днів другої половини
листопада 2006 року. При цьому вони посилаються на покази в судовому засіданні
лікарів ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та
інших, на підставі яких запевняють, що тілесні ушкодження ОСОБА_3 могли бути заподіяні після 27 листопада 2006
року.

Крім
того, апелянти висловлюють свою незгоду
і з актом судово-медичного огляду ОСОБА_3
та висновком судово-медичного експерта,
які, на їх думку, не відповідають вимогам Правил
судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Звертають
увагу автори апеляції і на суперечності в показах потерпілого ОСОБА_3 і свідків ОСОБА_4., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо їх знаходження при
обставинах, за яких ОСОБА_1 нібито заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження, на підставі чого запевняють, що у відношенні ОСОБА_1 мала місце обмова з боку зазначених
потерпілого та свідків.

Апелянти
також наполягають на невідповідності обставин спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень місцю події, стверджуючи з посиланням на покази свідка
ОСОБА_10, що ОСОБА_3 не міг вдаритися
після удару ОСОБА_1 головою об
стіну, оскільки у нього за спиною
знаходився стенд.

На
користь не винуватості ОСОБА_1 , як
вважають засуджений та його захисник,
свідчить і те, що ні потерпілий
ОСОБА_3, ні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тривалий час не
повідомляли про вчинений ОСОБА_1
злочин, а потім, як вони переконані, обмовили його у вчиненні злочину.

Не
згодні апелянти і з вироком суду першої інстанції в частині стягнення з
ОСОБА_1 матеріальної та моральної
шкоди, вважаючи присуджені до стягнення
грошові суми безпідставними, а позовні
вимоги ОСОБА_3 недоведеними.

Заслухавши
доповідача, виступи засудженого
ОСОБА_1 та його захисника - адвоката
ОСОБА_2 в підтримку поданої апеляції,
думку прокурора, який вважав
необхідним вирок відносно ОСОБА_1
залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення, перевіривши
матеріали справи та обміркувавши доводи апеляційної скарги, військовий апеляційний суд регіону
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Висновки суду
першої інстанції про винність ОСОБА_1 у
вчиненні викладеного у вироку злочину відповідають фактичним обставинам справи.
До того ж, судом гарнізону дана належна
оцінка у вироку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності та з позиції їх
достовірності, в тому числі і висновку
експерта, який проводив судово-медичну
експертизу експертизу.

Зокрема, суд гарнізону правильно поклав в основу
вироку як покази потерпілого ОСОБА_3 ,
так і свідків ОСОБА_4., ОСОБА_8
та ОСОБА_9, які, всупереч ствердженням апелянтів, є послідовними та такими, що узгоджуються між собою та із зібраними у
справі доказами.

Не
викликає сумнівів у своїй достовірності і висновок судово-медичного експерта
щодо часу та тяжкості заподіяних ОСОБА_3
тілесних ушкоджень, а тому всі
доводи засудженого та його захисника - адвоката щодо незаконності та
необґрунтованості вироку суду першої інстанції з точки зору наведених доказів
слід визнати непереконливими.

Дії
ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом
гарнізону за ст. 424,
ч. 2 КК України.

У
відповідності до вимог закону вирішені судом першої інстанції і позовні вимогу
потерпшого ОСОБА_3 про стягнення на його
користь з ОСОБА_1 матеріальної і
моральної шкоди, в зв'язку з чим доводи
апелянтів про безпідставність та недоведеність цих позовів є надуманими.

Що
стосується призначеної засудженому ОСОБА_1
міри покарання, то вона як за
своїм видом, так і розміром, є законною і справедливою.

Не
вбачаючи будь-яких підстав для зміни чи скасування вироку суду гарнізону та
керуючись ст. ст.
362, 365, 366,
377 та 379 КПК України,
військовий апеляційний суд регіону,
-

УХВАЛИВ:

Вирок
військового місцевого суду Житомирського гарнізону від 24 квітня 2007 року
відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 та
його захисника - адвоката ОСОБА_2 - без задоволення.