Справа № 307/3994/14-к
Провадження № 1-кп/307/82/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальне провадження про обвинувачення :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше судимого вироком Тячівського районного суду від 27 березня 2008 року за ст. 122 ч.1 КК України в виді позбавлення волі строком на два роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на один рік, вироком Тячівського районного суду від 1 жовтня 2008 року за ст. 122 ч.1 КК України в виді позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст..71 КК України за сукупністю з вироком Тячівського районного суду від 27 березня 2008 року остаточно призначено покарання в виді позбавлення волі строком на три роки, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2008 року змінено до двох років і одного місяця позбавлення волі, звільненого від подальшого відбування міри покарання за вироком Тячівського районного суду від 1 жовтня 2008 року внаслідок Указу Президента України «Про помилування засуджених» від 6 березня 2009 року за №133/2009, вироком Тячівського районного суду від 29 березня 2011 року за ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2 КК України з застосуванням ст.. 70 КК України в виді трьох місяців арешту, вироком Тячівського районного суду від 21 лютого 2013 року за ст.ст. 125 ч.1, 296 ч.1 КК України з застосуванням ст.. 70 КК України в виді одного року обмеження волі, ухвалою Долинського суду Івано-Франківської області не відбута частина покарання за вироком Тячівського районного суду від 21 лютого 2013 року у виді обмеження волі замінена на 240 годин громадських робіт, вироком Тячівського районного суду від 13 травня 2014 року за.ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст..71 КК України за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2013 року до 1 місяця 10 днів арешту,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 162 ч.1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , будучи рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року, яке набрало законної сили 8 лютого 2013 року, виселений без надання іншого житлового приміщення з будинку АДРЕСА_2 , який належить по ? потерпілій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 5 вересня 2014 року, близько 5-ї години, в с. Грушово, умисно, без дозволу власника вказаного будинку ОСОБА_7 , мотивуючи свої дії бажанням побачити дитину, шляхом злому вхідних дверей, незаконно зайшов всередину будинку АДРЕСА_2 , де всупереч волі співвласниці ОСОБА_7 відмовлявся виходити з будинку, розпочавши з нею сварку з побутових причин, на вимоги співвласниці будинку ОСОБА_7 покинути приміщення не реагував та добровільно вийти з нього не бажав, а ліг спати та був виявлений у цьому будинку працівниками міліції, що прибули за викликом потерпілої ОСОБА_7 , чим порушив недоторканість житла останньої.
Крім того, ОСОБА_6 , будучи рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року, яке набрало законної сили 8 лютого 2013 року, виселений без надання іншого житлового приміщення з будинку АДРЕСА_2 , який належить по ? потерпілій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_7 , 27 жовтня 2014 року, близько 9-ї години, в селі Грушево,, повторно, умисно, без дозволу власника вказаного будинку ОСОБА_7 , шляхом пошкодження вікна, незаконно зайшов всередину будинку, де всупереч волі співвласниці ОСОБА_7 відмовлявся виходити з будинку та розпочав з потерпілою сварку з побутових причин, на вимоги співвласниці будинку ОСОБА_7 покинути приміщення ОСОБА_6 не реагував та добровільно вийти з нього не бажав, однак коли довідався, що на місце події викликали працівників міліції, то вийшов з будинку через вікно та втік, чим порушив недоторканість житла потерпілої ОСОБА_7 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 по епізоду грабежу мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що з потерпілою ОСОБА_7 вони проживали разом. 24 липня 2014 року він порався по господарству і побачив як потерпіла ОСОБА_7 йде з дітьми по вулиці Шевченка, розмовляючи по мобільному телефону зі своїм дядею ОСОБА_9 . Він підійшов до потерпілої та сказав їй, щоб вона дала йому свій телефон так як він теж хоче порозмовляти з її дядею , оскільки той при зустрічі йому погрожує. Оскільки потерпіла не віддавала йому телефон, відтягуючи та тримаючи його в руці, він силоміць відібрав від неї телефон, але при цьому її не бив. Наміру привласнювати телефону та не віддавати його потерпілій він не мав, а хотів тільки за допомогою телефону потерпілої поспілкуватися з ОСОБА_9 . Після цього він намагався повернути ОСОБА_7 її мобільний телефон, але та не хотіла його брати і втекла в село. Цього ж дня, близько 15-ї години, він прийшов до будинку ОСОБА_9 , де в той момент знаходилася потерпіла, і намагався їй знову повернути мобільний телефон, але та відмовлялася його брати. Потім вибіг ОСОБА_9 та став погрожувати йому сокирою. Після цього дружина ОСОБА_9 ОСОБА_10 сказала йому, щоб він йшов до священика і дав обіцянку, що більше не буде вживати алкогольні напої, що він і зробив. Потім він пішов додому і ліг спати. В подальшому до нього прийшов працівник міліції ОСОБА_11 , якому він віддав мобільний телефон потерпілої.
По епізодах порушення недоторканості житла потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину також не визнав та пояснив, що 4 вересня 2014 року, близько 23-ї години, він в тверезому стані прийшов додому до своєї колишньої дружини потерпілої ОСОБА_12 , яка проживає по АДРЕСА_2 , оскільки та сама запросила його. Підійшовши до вхідних дверей будинку, він почув як потерпіла кричить, після чого ногою штовхнув двері та зайшов всередину будинку. Вже будучи в будинку, він взяв свою дитину з коляски на руки, сказавши потерпілій, щоб та дала дитині їсти. Манку з водою, яка була на кухні, він викинув. Після цього, близько 00 годин потерпіла через розбите вікно втекла з будинку. Вранці, 5 вересня 2014 року, прийшли три працівники міліції і вони поїхали в Тячів, де він віддав дитину потерпілій ОСОБА_7 . Також зазначив, що 27 жовтня 2014 року він йшов по вулиці та побачив, що потерпіла ОСОБА_7 збирає кукурудзу, а тому він запропонував їй допомогти. Так як ключі від будинку по АДРЕСА_2 цього дня залишила йому сама потерпіла та дозволила йому бути в будинку, а тому він зайшов до будинку та спав в ньому разом з дітьми. При цьому сама потерпіла втекла до свого дядька ОСОБА_9 .
Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ст..162 ч.1 КК України в судовому засіданні повністю доведена і це стверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні ствердила, що 24 липня 2014 року, вона побачила обвинуваченого ОСОБА_6 , що той спить в гаражі її будинку, який розташований по АДРЕСА_2 . Потім, ОСОБА_6 зайшов до будинку, вибивши двері ногою .Близько 14-ї години, коли вона стояла на містку та телефонувала своєму дяді ОСОБА_9 та в міліцію з приводу дій обвинуваченого, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скрутив їй руку за спину та забрав телефон. При цьому ОСОБА_6 сказав їй, що забирає її телефон, щоб вона не зателефонувала в міліцію та ОСОБА_9 . Того ж дня ОСОБА_6 прийшов до будинку ОСОБА_9 , в якого вона тимчасово перебувала, та хотів їй повернути телефон, але вона його не взяла. Наступного дня телефон їй повернули працівники міліції. Мобільний телефон придбав та подарував їй ОСОБА_9 і всі документи щодо походження телефону знаходяться в нього. В міліцію вона звернулася відразу, зателефонувавши уже від ОСОБА_9 . Коли обвинувачений забирав від неї телефон, то не казав їй, що хоче розмовляти з ОСОБА_9 . Також зазначила, що 5 вересня 2014 року, близько 5-ї години, вона спала в своєму будинку по АДРЕСА_2 і в цей час до будинку ввірвався ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, зірвавши замок на вхідних дверях. Вона казала обвинуваченому, щоб той вийшов з будинку, бо вона викличе міліцію. Знаходячись в будинку, обвинувачений брав на руки дитину. Крім того, 27 жовтня 2014 року, близько 9-ї години, вона рвала з дітьми на городі кукурудзу. Потім син ОСОБА_13 сказав, що йде батько ОСОБА_6 .. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння зайшов на город, а потім пішов в гараж та на кухню. В будинок обвинувачений зайшов, пошкодивши вікно. З її будинку обвинувачений не хотів виходити, сказавши що буде в ньому спати. Дозволу заходити в будинок вона обвинуваченому не давала. Просить суд обвинуваченого ОСОБА_6 покарати суворо, оскільки вона йому не вибачає.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 24 липня 2014 року він сказав потерпілій ОСОБА_7 , щоб вона пішла подивитися, що робить в її будинку по АДРЕСА_2 обвинувачений ОСОБА_6 , так як в той час потерпіла жила в нього вдома. Коли потерпіла прийшла до свого будинку, то повідомила його, що біля будинку знаходиться ОСОБА_6 , а тому він їй сказав відразу телефонувати в міліцію. Після цього телефон потерпілої відключився. Він знову телефонував потерпілій, але ніхто не відповідав. Потім йому зателефонував обвинувачений з телефону потерпілої і він в нього спитав чого він забрав в потерпілої ОСОБА_7 телефон, на що той відповів, що так йому хотілося. Після цього потерпіла прийшла з дітьми до нього додому та розповіла як ОСОБА_6 забрав від неї телефон та намагався вдарити її ногою. Потім він зателефонував в міліцію та повідоми про дану подію. Також свідок зазначив, що він казав потерпілій ОСОБА_7 , щоб та закривала двері в своєму будинку, так як обвинувачений після звільнення з місць позбавлення волі обов`язково прийде до неї. 5 вересня 2014 року, близько 4-ї ранку, до нього додому прийшла потерпіла і розповіла, що до неї додому прийшов обвинувачений та розбив двері на її будинку. Тоді він зателефонував в міліцію. 27 жовтня 2014 року обвинувачений знову зайшов в будинок потерпілої без її згоди і він їй казав телефонувати в міліцію. Обвинувачений до нього додому не приходив і він обвинуваченому сокирою не погрожував.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що 25 липня 2014 року, він виконував обов`язки дільничного інспектора, так як дільничний ОСОБА_15 був у відпустці. Близько обіду, черговий повідомив, що ОСОБА_6 відібрав від співмешканки ОСОБА_7 телефон. На місці події він не був, так як знаходився в іншому населеному пункті. Коли виїхала оперативна група обвинуваченого ОСОБА_6 вдома не було. Близько 16-ї години він знайшов ОСОБА_6 і доставив його у райвідділ міліції. Оскільки ОСОБА_6 мав при собі мобільний телефон марки «Нокія», чорного кольору, він його спитав кому належить цей телефон, на що обвинувачений відповів, що телефон належить потерпілій ОСОБА_7 , який від неї він забрав, щоб вона не зателефонувала в міліцію. Після цього обвинувачений передав йому даний телефон і добровільно. власноручно написав заяву, що долучає до матеріалів провадження цей мобільний телефон.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що після відбуття покарання обвинувачений ОСОБА_6 повернуся додому та після вживання алкогольних напоїв вранці, 5 вересня 2014 року, пішов додому до потерпілої ОСОБА_7 , коли та ще спала. Серед ночі до них додому, вся в сльозах, прибігла потерпіла ОСОБА_7 та розповіла, що до неї прийшов ОСОБА_6 , виламав вхідні двері на її будинку, чіплявся до неї та побив. Такі конфлікти між потерпілою та обвинуваченим тривають вже на протязі шести років. Потерпіла інколи три тижні живе в них, а потім тиждень вдома. Потерпіла боїться йти додому, бо обвинувачений постійно її б`є. Наскільки вона пам`ятає, в жовтні 2014 року, точної дати не пам`ятає, потерпіла проживала в них три місяці, та зранку пішла збирати урожай на городі. Потім між нею та обвинуваченим знову виник конфлікт з приводу незаконного проникнення в будинок. Також зазначила, що обвинувачений ОСОБА_6 іноді, під час конфліктів з потерпілою, забирає від неї телефон, та розбиває його, щоб потерпіла не змогла телефонувати в міліцію. Минулого року, точної дати не пам`ятає, також стався інцидент, під час якого зателефонувала потерпіла та кричала в телефон, але потім зв`язок з нею обірвався. Через деякий час з телефону потерпілої зателефонував обвинувачений ОСОБА_6 і розмовляв з її чоловіком ОСОБА_9 . При цьому її чоловік розпитував обвинуваченого, чому той забрав телефон в потерпілої. Так як її чоловіку обвинувачений постійно погрожує, потім по телефону з обвинуваченим розмовляла вона. Після інциденту потерпіла казала їй, що ОСОБА_6 забрав від неї телефон для того, щоб вона не могла нікуди телефонувати під час сварки, погрожував їй фізичної розправою, що приведе інших жінок, а дітей віддасть в дитячий будинок. Після інциденту та коли від них пішли працівники міліції, до них приходив ОСОБА_6 та намагався повернути телефон, але потерпіла не хотіла його забирати.
Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року було вирішено виселити ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення
(Т.2 а.с.96-97)
Згідно акту державного виконавця від 05.03.2013 року було виконано виконавчий лист, виданий 11.02.2013 року на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року, та виселено ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_2
З протоколу огляду місця події від 5 вересня 2014 року та доданих до нього фото таблиць встановлено місце вчинення злочину по епізоду незаконного проникнення в житло потерпілої ОСОБА_7 5 вересня 2014 року. В даному протоколі огляду також зазначено, що при огляді території біля будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілій ОСОБА_7 , встановлено, що дерев`яні двері в будинку, врізаний замок в дверях та скло на дверях пошкоджені.
(Т.2 а.с.102-106).
Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 05.11.2012 року житловий будинок АДРЕСА_2 , належить по ? потерпілій ОСОБА_7 та померлій ОСОБА_8
З протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2014 року та доданих до нього фото таблиць встановлено місце вчинення злочину по епізоду незаконного проникнення в житло потерпілої ОСОБА_7 27 жовтня 2014 року. В даному протоколі огляду також зазначено, що при огляді території біля будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілій ОСОБА_7 , встановлено, що скляна шибка на вікні будинку пошкоджена.
(Т.4 а.с.8-13)
Згідно свідоцтва про смерть від 29 квітня 2013 року ОСОБА_8 , яка була співвласником будинку АДРЕСА_2 померла 27 квітня 2013 року.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст.162 ч.1 КК України як порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла особи.
Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що він 5 вересня 2014 року та 27 жовтня 2014 року зі згоди потерпілої ОСОБА_7 заходив в належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки це суперечить зібраним по справі та дослідженим в судовому засіданні доказам, які узгоджуються між собою з іншими матеріалами справи, а саме показанням потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та протоколів огляду місця події від 05.09.2014 року та від 27.10.2014 року, згідно яких встановлено, що на дверях будинку потерпілої ОСОБА_7 були пошкоджені дерев`яні двері в будинку, врізаний замок в дверях, скло на дверях, скляна шибка на вікні.
Крім того ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 24 липня 2014 року, близько 14 год. 00 хв., знаходячись в с. Грушово, неподалік дворогосподарства №11 по вулиці Шевченка, який належить його колишній дружині ОСОБА_7 , під час побутової сварки з останньою, діючи умисно, з корисливих мотивів маючи намір на заволодіння чужим майном, всупереч волі ОСОБА_7 , із погрозою застосування до неї насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, у виді нанесення ударів, відкрито викрав належний потерпілій мобільний телефон моделі «Nokia-1280», що був у використанні, вартістю 134,50 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
Розглянувши кримінальне провадження, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в частині його обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження не доведена.
За ст..186 ч.2 КК України підлягають відповідальності особи, які вчинили грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
В цій же статті зазначено, що грабіж це відкрите викрадення майна.
Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном.
З суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення грабіж вчинюється з прямим умислом і є злочином корисливим. Винний усвідомлює, що він обертає майно на свою користь відкритим способом і бажає таких наслідків, керуючись при цьому корисливими мотивами.
Даними в судовому засіданні показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 стверджено, що обвинувачений 24 липня 2014 року, коли забирав мобільний телефон від потерпілої ОСОБА_7 , мав мету, щоб потерпіла не змогла зателефонувати під час сварки, що свідчить про те, що обвинувачений не мав на меті обернути телефон в свою користь.
Намагання обвинуваченого ОСОБА_6 після конфлікту негайно повернути мобільний телефон потерпілій ОСОБА_7 в судовому засіданні також ствердила свідок ОСОБА_16 ..
Інших належних і допустимих доказів, які б вказували на корисливий мотив обвинуваченого ОСОБА_6 при вчиненні ним дій щодо відібрання в потерпілої телефону стороною обвинувачення не наведено.
Відповідно до частин другої та третьої ст..62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 373 ч.3 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінивши в сукупності зібрані наведені докази, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.
За таких обставин, беручи до уваги, що зібрані докази не підтверджують обвинувачення ОСОБА_6 щодо вчинення ним злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 в частині його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України слід визнати невинуватим та з під обвинувачення за ст.186 ч.2 КК України виправдати у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ст..162 ч.1 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується посередньо, є раніше судимий.
Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 : суд не знайшов.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є рецидив злочинів, вчинення злочину повторно.
При цьому суд виключає з об`єму обвинувачення обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина матеріалами провадження не стверджена.
При призначенні конкретного виду і розміру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , з врахуванням наведеного, думки потерпілої ОСОБА_7 , яка просить суворо покарати обвинуваченого, суд вважає, що відносно нього необхідно і доцільно призначити покарання в виді обмеження волі на певний строк.
Цивільного позову не заявлено.
Речовий доказ мобільний телефон моделі «Nokia-1280», що був у використанні, який належить потерпілій ОСОБА_17 і знаходиться в неї на зберіганні, слід залишити їй як власнику.
Процесуальні витрати слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 162 ч.1 КК України і призначити йому покарання за ст.162 ч.1 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та з під обвинувачення за ст. 186 ч.2 КК України ОСОБА_6 , - виправдати за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.
Строк відбуття покарання за ст.162 ч.1 КК України у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 рахувати з 25 листопада 2014 року, тобто з моменту його затримання, зарахувавши засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, перевівши його за правилами ст..72 КК України в покарання у виді обмеження волі, з розрахунку, що один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеженні волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Цивільного позову не заявлено.
Речовий доказ мобільний телефон моделі «Nokia-1280», що був у використанні, який належить потерпілій ОСОБА_17 і знаходиться в неї на зберіганні, залишити їй як власнику.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку

Головуючий: ОСОБА_1