Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

головуючого Лагнюка М.М.,

суддів Франтовської Т.І., Суржка А.В.,

за участю прокурора Таргонія О.В.,

розглянула в судовому засіданні 28
серпня 2014 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 15
жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 21 січня 2014
року.

Вироком Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 15
жовтня 2013 року засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, в силу ст. 89 КК
України такого, що не має судимості,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання
у виді позбавлення волі строком на 7
років.

Постановлено стягнути з засудженого
ОСОБА_2 на користь Маріупольської
міської ради витрати на стаціонарне
лікування потерпілого ОСОБА_3 226,02 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року вирок
районного суду щодо ОСОБА_2 залишено
без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_2 визнано
винним та засуджено за те, що він 13
червня 2011 року приблизно о 19 год.,
знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, в
ході сварки на ґрунті виниклих
особистих неприязних стосунків з
ОСОБА_3 умисно наніс останньому один
удар кулаком в обличчя, близько трьох
ударів кулаками та один удар ногою в
область грудної клітки потерпілого.

В результаті злочинних дій ОСОБА_2
потерпілому ОСОБА_3 були спричинені
тяжкі тілесні ушкодження, від яких
останній помер. Смерть ОСОБА_3
знаходиться в прямому причинному
зв'язу з отриманими ним тілесними
ушкодженнями.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 вказує,
на однобічність та неповноту
досудового і судового слідства,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та те, що
участь ОСОБА_2 у вчиненні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не
доведена. Крім того захисник
посилається на те, що слідство було
проведено необ'єктивно, неповно,
однобічно, а вирок постановлено на
припущеннях, за відсутності доказів
винності засудженого у вчинені
інкримінованого злочину та порушення
апеляційним судом при розгляді
апеляцій вимог ст. 377 КПК України в
редакції 1960 року. Вказує, що суд
безпідставно взяв до уваги показання
одних свідків та відкинув показання
інших свідків. Крім того вказує, що
відтворення обстановки та обставин
події від 25 червня 2011 року відбувалось
з порушенням процесуального
законодавства, а показання понятих по
зазначеній слідчій дії, на думку
захисника не можуть бути взяті до
уваги, оскільки ним не були роз'яснені
їх права. Вказує, що в судовому
засіданні 14 жовтня 2013 року була
допитана свідок ОСОБА_4, але фіксування
перебігу судового процесу саме в цей
день технічними засобами не
здійснювалось, що на думку захисту
також є підставою для скасування
судових рішень щодо ОСОБА_2 Просить
судові рішення щодо ОСОБА_2 скасувати, а
справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6
КПК України в редакції 1960 року.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора Таргонія О.В., який
заперечував проти задоволення
касаційної скарги захисника,
розглянувши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

У касаційній скарзі захисник порушує
питання про перегляд судових рішень
щодо ОСОБА_2 у зв'язку з невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи, однобічністю й неповнотою
досудового та судового слідства. Проте,
зазначені обставини були предметом
розгляду судів першої й апеляційної
інстанції, та їм дана належна оцінка.
Відповідно до вимог ст. 398 КПК України в
редакції 1960 року, вони перегляду в
касаційному порядку не підлягають. При
розгляді доводів касаційної скарги
колегія суддів виходить із фактичних
обставин справи, встановлених судом.
Судом дотримані вимоги ст. 323 КПК
України в редакції 1960 року, щодо
законності і обґрунтованості вироку.

Відповідно до ст. 67 КПК України в
редакції 1960 року, оцінка доказів є
виключною компетенцією суду, який
постановив вирок.

Перевіркою матеріалів справи
касаційним судом встановлено, що судом
першої інстанції вимоги зазначеного
закону повністю дотримані, судове
засідання проведено повно та всебічно
досліджені всі докази по справі, яким
суд дав належну оцінку.

Доводи захисника ОСОБА_1 про те, що вина
ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому
злочину не доведена, були перевірені
судом та визнані непереконливими,
оскільки вони спростовуються
зібраними по справі доказами, які суд
навів у своєму рішенні, належним чином
мотивуючи своє рішення. У процесі
вивчення матеріалів справи не було
виявлено порушень вимог
кримінально-процесуального закону під
час збирання й закріплення цих доказів,
які б викликали сумніви в їх
достовірності. Всі докази відповідають
вимогам закону щодо їх допустимості,
достовірності й достатності. Тому,
твердження захисника у скарзі про
недоведеність вини ОСОБА_2 в
інкримінованому злочині, є
необґрунтованими.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 в умисному
заподіянні потерпілому тяжкого
тілесного ушкодження, що спричинило
його смерть, ґрунтується на сукупності
зібраних у справі і ретельно
досліджених судом доказах, у тому числі
його власних показаннях на досудовому
слідстві, і є правильним.

За встановлених судом фактичних
обставин, дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121
КК України кваліфіковано правильно,
підстав для їх перекваліфікації
колегія суддів не вбачає.

Даних, які б свідчили, що у справі
неправильно застосовано кримінальний
закон, не виявлено.

Так, суд послався на показання
потерпілого ОСОБА_5, показання свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших;
протоколи відтворення обстановки і
обставин події за участю засудженого
від 25 червня 2012 року; висновки
судово-медичних експертиз та інші
докази по справі, які суд належним
чином дослідив у відповідності до
вимог процесуального закону.

Суд згідно з вимогами ст. ст. 75, 334 КПК
України редакції 1960 року, дав належну
оцінку висновкам експертиз, якими
мотивував прийняте рішення, визнавши
відповідні дослідження повними та
всебічними, а їх результати - науково
обґрунтованими й такими, що
відповідають матеріалам справи, з чим
колегія суддів погоджується.

Доводи касаційної скарги захисника про
те, що судом дана неправильна та
необ'єктивна оцінка доказам по справі
були предметом розгляду судів першої
та апеляційної інстанцій, та
обґрунтовано визнані
необґрунтованими, про що в судових
рішеннях мотивовано надано відповідь,
з якою погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про істотне порушення
вимог кримінально-процесуального
закону судами першої та апеляційної
інстанцій, а саме, не фіксування
технічними засобами перебігу судового
процесу 14 жовтня 2013 року, коли була
допитана свідок ОСОБА_4, що на думку
захисту є підставою для скасування
судових рішень щодо ОСОБА_2, на думку
колегії суддів, не є істотним
порушенням вимог
кримінально-процесуального закону та
ніяким чином не вплинуло на
правильність прийнятого судом рішення,
оскільки секретарем судового
засідання було складено відповідний
протокол з якого вбачається, що
показання свідка ОСОБА_4 записані
належним чином та у відповідності до
вимог закону. Зауваження на протокол
судового засідання учасниками процесу
подані не були.

Доводи захисника, що відтворення
обстановки та обставин події від 25
червня 2011 року відбувалось з
порушенням процесуального
законодавства, а показання понятих по
зазначеній слідчій дії не можуть бути
взяті до уваги, оскільки ним не були
роз'яснені їх права, на думку колегії
суддів не заслуговують на увагу,
оскільки допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, пояснили що
були присутніми 25 червня 2011 року в
якості понятих при проведенні
відтворення обстановки та обставин
події, стояли в коридорі та бачили, як
ОСОБА_2 самостійно показував та
розповідав де почалась бійка, як він
наносив удари, працівники міліції при
цьому психологічного чи фізичного
випливу на засудженого не здійснювали,
а по закінченні слідчої дії працівники
міліції склали відповідний протокол,
оголосили його на надали понятим для
підпису.

Відповідно до загальних засад
призначення покарання, визначених у
ст. 65 КК України, суд при виборі
покарання зобов'язаний враховувати
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
дані про особу винного, обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

У даному випадку, призначаючи
покарання ОСОБА_2, суд врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину (тяжкий),
особу засудженого, а також відсутність
обставин, що пом'якшують чи обтяжують
покарання.

Таким чином, судом вимоги статей 50, 65 КК
України дотримано, призначене
засудженому покарання відповідає
ступеню тяжкості злочину та його особі,
є необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 377
КПК України в редакції 1960 року, при
перегляді справи в апеляційному
порядку, перевірив усі викладені в
апеляціях засудженого та захисника
доводи, які аналогічні доводам,
викладеним в касаційній скарзі
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 та зробив
правильний висновок про те, що судом
першої інстанції було взято до уваги
всі обставини справи, які також були
предметом розгляду суду апеляційної
інстанцій, і яким судом дана належна
оцінка та який не знайшов підстав для
задоволення апеляцій, зазначивши в
ухвалі докладні мотиви свого рішення, з
якими погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
б тягли за собою скасування чи зміну
судових рішень, у справі не допущено, а
тому підстав для задоволення
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в
редакції 1960 року та розділом ХІ
Перехідних положень КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 залишити
без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 15
жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 21
січня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без
зміни.

Судді:

_________________ ________________
_________________

М.М. Лагнюк Т.І. Франтовська А.В. Суржок