АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/156/15 Справа № 695/778/14-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів при секретаріОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в приміщенні апеляційного суду Черкаської області матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин

України, уродженець м. Державінськ, Казахстан, житель

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням процесуальних обов`язки, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 56756,71 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 100000 грн. моральної шкоди та процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 8769,60 грн.

Також вирішено стягнути з ОСОБА_9 в доход держави процесуальні витрати за проведення експертизи 7212 грн..

Вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 14 лютого 2012 року близько 15 год. на 7 км автодороги Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань керуючи автомобілем марки «Мітсубіші-Паджеро» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку м. Золотоноша Черкаської області, здійснюючи обгін попутного транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги п. 10.1, 12.1 ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався на вищевказаній ділянці дороги у напрямку м. Черкаси Черкаської області, в результаті чого водій автомобіля марки ВАЗ-21093» ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 114/111 м/д від 28.03.2013р., отримав перелом верхньої та нижньої щелеп, рани обличчя, піднебіння, розрив правої барабанної перетинки, підвертальний перелом лівої стегнової кістки, множинні розриви січового міхура з крововиливом в за очеревинний простір, перелом кісток тазу, які супроводжувалися тяжким шоком та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 знаходиться в причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України.

У поданих на вирок апеляційних скаргах та відповідних змінах:

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просив скасувати вирок міськрайонного суду як такий, що не відповідає вимогам закону через однобічність та неповноту досудового розслідування, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а кримінальне провадження направити прокурору Черкаської області для призначення проведення додаткового досудового розслідування в інший орган досудового розслідування, поза межами Золотоніського району Черкаської області. Зазначав про необхідність, в ході досудового розслідування, проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_13 , обвинуваченим ОСОБА_9 , яких відповідно попередньо допитати по обставинам ДТП, допиту в якості свідка експерта ОСОБА_14 , проведення вилучення в лабораторії НДКЦЕ УМВС України в Черкаській області матеріалів оперативної відеозйомки місця ДТП, проведення повторної судової автотранспортної трасологічної експертизи на предмет встановлення місця зіткнення транспортних засобів. Вказував, що суд першої інстанції, при відсутності беззаперечних доказів винності ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення постановив обвинувальний вирок, в якому не дав оцінку доказам та не навів аналіз тим обставинам, чому від дає перевагу одній експертизі, яку і покладає в основу рішення, і відхиляє висновки іншої.

В змінах до апеляційної скарги, з якими погоджується обвинувачений ОСОБА_9 , захисник ставить питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання і просить пом`якшити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу, з посиланням на те, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується, має на утриманні матір похилого віку, вирішив повністю питання щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 , який на даний час претензій до обвинуваченого не має, що просить урахувати як підстави для призначення останньому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України;

- прокурор, не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи, в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини, що істотно впливають на призначення покарання обвинуваченому, зокрема те, що ОСОБА_9 вчинив правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, грубо порушив ПДР України, що призвело до настання тяжких наслідків, а саме спричинення потерпілому тілесних ушкоджень небезпечних для життя, в результаті чого він став інвалідом 3 групи безстроково, невизнання обвинуваченим вини та намагання перекласти провину у вчиненому на потерпілого. Наявність вказаних обставин, на думку прокурора, виключає можливість звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілим ОСОБА_7 та його представником адвокатом ОСОБА_8 в апеляційному порядку вирок суду не оскаржувався, однак подано клопотання, в порядку ст.ст. 55,56 КПК України, щодо пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 з урахуванням того, що останній усвідомив тяжкість вчиненого злочину та частково відшкодував завдану злочином шкоду, в подальшому зобов`язавшись відшкодувати її в повному обсязі. Вказують на те, що в провадженні є обставини, що свідчать про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому, зокрема: добровільне відшкодування завданого збитку, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, що він до кримінальної відповідальності притягається вперше, вчинив необережний злочин.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свої змінені апеляційні вимогиі просять про пом`якшення призначеного покарання на підставі ст. 69 КК України до штрафу, а апеляційну скаргу прокурора залишити без завдоволення, - доводи прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні та безпідставність апеляційної скарги, зі змінами до неї, захисника, думку потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги захисника в частині пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання та залишення без задоволення апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 до задоволення не підлягають, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_9 своєї вини його винність у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Так, з послідовних показань потерпілого ОСОБА_7 , які він дав в ході судового слідства по справі, слідує, що 14.02.2012р. близько 15 год. він рухався на автомобілі ВАЗ-21093 д.н.з. НОМЕР_2 зі швидкістю 75 км/год. в сторону м. Черкаси. В цей день ішов сніг та була ожеледиця. Автомобіль «Мітсубіші-Паджеро» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_15 рухався із м. Черкаси, у зустрічному напрямку. Він бачив, як цей автомобіль обганяв вантажний автомобіль «фуру» та виїхав на зустрічну смугу руху, тобто його смугу руху, де і сталося зіткнення з його автомобілем, ближче до правого узбіччя. Після зіткнення автомобілі розвернуло та знесло в кювет. В його автомобілі було ввімкнено ближнє світло. Автомобіль під керуванням ОСОБА_16 виїхав на зустрічну смугу руху на відстані біля 50м від його автомобіля. Зіткнення автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» із його автомобілем «ВАЗ» відбулося на рівні середини «фури», яку обганяв ОСОБА_15 . Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження та тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні. На даний час, відповідно до висновку МСЕК йому встановлена III група інвалідності безтерміново, втрата працездатності становить 50%.

Під час проведення слідчого експерименту 24.05.2013р. потерпілий ОСОБА_7 розказав про обставини ДТП, вказавши на місце зіткнення автомобілів «ВАЗ-21093» та «Мітсубіші-Паджеро».

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи за № 114/111 від 28.03.2013р., ОСОБА_7 , згідно даних наданих на експертизу медичних документів, завдані ушкодження: переломи верхньої та нижньої щелеп, рани обличчя, піднебіння, розрив правої барабанної перетинки, підвертальний перелом лівої стегнової кістки, множинні розриви сечового міхура з крововиливом в заочеревинний простір, переломи кісток тазу. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи. Відмічені вище ушкодження супроводжувалися тяжким шоком і, з урахуванням даної обставини, виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя.

п

V 1

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_17 показав, що 14.02.2012р. він їхав із м. Київ до м. Сміла. Їдучи попереду він бачив автомобіль «ВАЗ», який також рухався в напрямку м. Черкаси на відстані біля 100м від нього, в попутному напрямку. Він побачив, як у автомобіля «ВАЗ» загорілися стопи, він прийняв вправо по своїй смузі руху та стався зіткнення з автомобілем іномаркою «Мітсубіші-Паджеро», при цьому автомобілі розкидало по дорозі. Автомобіль «ВАЗ» напрямку руху не змінював та рухався по своїй смузі. Він також бачив і вантажний автомобіль «фура», який рухався в сторону м. Золотоноша та який намагався обігнати автомобіль «Мітсубіші-Паджеро», внаслідок чого виїхав на смугу руху автомобіля «ВАЗ», де і сталося зіткнення ближче до осьової лінії.

Згідно показань свідка ОСОБА_18 - дружини ОСОБА_7 , 14.02.2012р. біля 14-30 год. вона говорила з ним по мобільному телефону, ОСОБА_7 говорив по блютузу та повідомив, що він повертається в м. Черкаси. Вона почула як ОСОБА_7 сказав, що заносить «джип» та почула в трубку удар, після чого зв`язок перервався. Потім вона дізналася, що ОСОБА_7 потрапив у ДТП.

З показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вбачається, що 14.02.2012 року вони виїжджали разом на ДТП з потерпілими. На місце пригоди вони приїхали перші, потім автомобіль швидкої допомоги та слідчий з м. Черкаси. Вони огородили місце ДТП до приїзду слідчої групи. Бачили осип від зіткнення автомобілів, який знаходився на зустрічній смузі руху для автомобіля «Мітсубіші-Паджеро». Слідів гальмування не було, був лише слід юзу одного із автомобілів, які на момент огляду був затоптаний.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 показав, що 14.02.2012р. він виїздив на місце ДТП. Особливих слідів на місці ДТП не було, обломки від автомобілів були розкидані по всій дорозі. В протоколі огляду місця події та схемі він зафіксував всю наявну на момент огляду слідову інформацію, яка частково була знищена, що унеможливлювало встановлення місця зіткнення автомобілів.

Допитані свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 вказали, що зіткнення сталося на смузі руху автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» під керуванням ОСОБА_15 , про що стверджував і сам ОСОБА_15 .

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_22 , 14.02.2012р. він разом із дружиною на автомобілі «Шевроле» рухався з м. Черкаси в сторону м. Золотоноша. Його автомобіль рухався за автомобілем «Мітсубіші-Паджеро» під керуванням ОСОБА_16 , а перед ним рухався вантажний автомобіль «фура». Автомобіль «Мітсубіші-Паджеро» рухався по своїй смузі руху. Він не бачив, щоб даний автомобіль змінював напрямок руху та здійснював маневри, в тім числі обгін попутних транспортних засобів. Момент ДТП він не бачив, але, на його думку, зіткнення сталося на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_16 , даний автомобіль від удару розвернуло та занесло в кювет.

Згідно показань свідка ОСОБА_24 про те, що він працює в дорожній службі та 14.02.2012 року розчищав на автомобілі ЗІЛ проїжджу частину дороги із м. Золотоноша до м. Черкаси. Неподалік від с. Деньги біля 15 год. сталося ДТП з участю автомобіля «ВАЗ» та «Мітсубіші-Паджеро». Проїжджаючи повз місце аварії, він підняв отвал та об`їхав місце ДТП. Повертався до м. Черкаси, він з піднятим отвалом та дорогу не розчищав.

Свідок ОСОБА_25 , який на автомобілі дорожньої служби розчищав дорогу, підтвердив в судовому засіданні факт ДТП за участю автомобілів «ВАЗ» та «Мітсубіші-Паджеро», зазначивши, що місце пригоди він об`їхав із піднятим отвалом.

Свідок ОСОБА_26 , в суді першої інстанції, показав, що 14.02.2012р. він на автомобілі їхав з м. Черкаси в сторону м. Золотоноша. Не доїжджаючи до с. Деньги він побачив в кюветі автомобіль «Мітсубіші-Паджеро», який обігнав його за с. Чапаєва та автомобіль «ВАЗ», які знаходились лівій стороні, як їхати з м. Золотоноша. В районі місця ДТП дорожня розмітка «суцільна лінія», тобто обгін заборонено.

В протоколі огляді місця ДТП від 14.02.2012р., в поясненні-схеми до нього та в фототаблицях, відображена та зафіксована обстановка після події, слідова інформація на проїжджій частині дороги та пошкоджені транспортні засоби (Т. 1 а.п. 3-19).

Крім того, винуватість ОСОБА_9 стверджується і наведеними даними, зокрема:

- висновку комплексного транспортно-трасологічного та авто технічного дослідження за № 1796-АТ/1797-ТТ від 28.09.2012р., згідно якого виходячи з слідової інформації зафіксованої під час огляду місця пригоди 14.02.2012р., місце зіткнення автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля ЗАЗ-21093 1 р.н. НОМЕР_2 знаходилося на правій смузі по напрямку до м. Черкаси, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 .В дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП водій автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1 ПДР України, а водій автомобіля ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України. При цьому, водій автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_15 виконуючи вимоги п. 12.1 ПДР України, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 , а водій автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Мітсубіші-Паджеро» шляхом застосування екстреного гальмування. В причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходяться невідповідності дій водія автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_16 вимогам п. 12.1 ПДР України (Т. 1 а.п. 201-205);

- висновку автотоварознавчої експертизи № 8/49 від 08.07.2013 року, згідно якого вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, який спричинено власнику автомобіля ВАЗ-21093'д.н.з. НОМЕР_2 , складає 33 078,60 грн.;

- висновку комплексної судово-автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи № 1810-АТ/1811-ТТ/13-23 від 30.08.2013р., згідно якої, виходячи з слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця події 14.02.2012 року, на схемі до даного протоколу, кінцевого розташування автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 , місце зіткнення даних автомобілів знаходилося на правій смузі по напрямку до м. Черкаси, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 . Покази водія ОСОБА_16 про те, що місце зіткнення знаходилося на смузі руху керованого ним автомобіля, з технічної точки зору, не спроможні. Покази водія ОСОБА_7 про те, що місце зіткнення знаходилося на смузі руху керованого ним автомобіля, з технічної точки зору, спроможні. В дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП водій автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України, а водій автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_15 виконуючи вимоги п.п. 10.1, 12.1 ПДР України мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093, а водій автомобіля ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Мітсубіші-Паджеро» шляхом застосування екстреного гальмування. В причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходяться невідповідності дій водія автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_16 вимогам п.п. 10.1, 12.1 ПДР України;

- висновку комплексної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 13086/13086/14-52 від 29.10.2014р., згідно якої місце зіткнення автомобілів ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 та «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 знаходяться в межах смуги руху в напрямку м. Черкаси, тобто зіткнення автомобілів відбулось на смузі руху автомобіля ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 . Встановити точні координати місця зіткнення автомобілів ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 та «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 не видається за можливе з причин відсутності необхідної для цього уточнюючої слідової інформації. Покази водія ОСОБА_9 в частині розташування місця зіткнення автомобілів є технічно неспроможними, а покази водія ОСОБА_7 про розташування місця зіткнення автомобілів на його смузі руху є технічно спроможними. В дорожній обстановці, яка склалася, водій автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1 ПДР України, виконуючи які, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 . Водій автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України, однак з моменту виникнення у нього небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування. В причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходяться невідповідності дій водія автомобіля «Мітсубіші-Паджеро» ОСОБА_16 вимогам п. 12.1 ПДР України;

- оголошення про розшук свідків ДТП, що сталося 14.02.2012 року неподалік готелю «Калинка» між автомобілями ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_2 та «Мітсубіші-Паджеро» р.н. НОМЕР_1 , опублікованому в газеті «От і до» 19.02.2012р.;

- довідки філії Золотоніської ДЕД за № 124 від 10.12.2013р. та даними подорожніх листів, згідно яких 14.02.20102 року на автодорозі Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань працювало два механізми, якими проводилась очистка та посипка проїзної частини;

- довідки Золотоніської метрологічної станції від 18.12.2013р. щодо спостережень метеостанції Золотоноша в м. Золотоноша та Золотоніському районі 14.02.2012р..

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 , дані ним в суді першої інстанції та доводи його захисника в апеляційній скарзі про те, що в його діях порушень ПДР України не було, обгін вантажного автомобіля він не здійснював та не виїздив на зустрічну смугу руху, належно перевірені судом першої інстанції і об`єктивного підтвердження не знайшли та спростовуються сукупністю доказами, дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують доводи сторони захисту.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину в пред`явленому йому обвинувачені при обставинах, встановлених судом першої інстанції визнав, усвідомив тяжкість вчиненого ним злочину, звернувся до потерпілого з пропозицією добровільного примирення та частково відшкодував останньому заподіяну шкоду.

З урахуванням цих обставин, аналіз наведених доказів в їх сукупності свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, що на даний час і не оспорюється в апеляційних скаргах.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 , то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і призначене з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за формою вини відноситься до категорії необережних злочинів, обставин за яких воно вчинене, тяжких наслідків, які настали для потерпілого, особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, пом`якшуючої покарання обставини часткове відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, та обґрунтовано звільнив останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України та застосуванням ст.. 76 ККраїни.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, та його наслідків - спричинення потерпілому тілесних ушкоджень небезпечних для життя, в результаті чого він став інвалідом 3 групи безстроково, невизнання обвинуваченим вини та намагання перекласти провину у вчиненому на потерпілого, не відповідають фактичним обставинам, оскільки судом в повній мірі були враховані всі обставини, які згідно закону належить ураховувати при призначенні покарання обвинуваченому.

Не передбачено кримінальним процесуальним законом в якості обставин, які б обтяжували покарання те, що обвинувачений не визнавав своєї вини, а твердження прокурора про те, що останній намагався перекласти провину у вчиненому на потерпілого є хибним. Такий спосіб захисту обвинуваченого не є обставиною, що обтяжує покарання, а отже і не може бути підставою для призначення винному більш суворого покарання.

Більш того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненому визнав, розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому ОСОБА_7 моральну шкоду.

З урахуванням визнання ОСОБА_9 своєї вини і добровільного відшкодування потерпілому моральної шкоди, та узгодження питання щодо подальшого відшкодування решти матеріальної шкоди (із залученням страхових інституцій), а також думки потерпілого щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання і не застосування додаткового покарання, колегія суддів знаходить обґрунтованими рішення суду про можливість виправлення винного без ізоляції від суспільства із звільненням його від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України та без призначення додаткового покарання, а тому визнає доводи прокурора в цій частині безпідставними.

Разом з тим, не підлягають до задоволення і вимоги сторони захисту про пом`якшення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу та клопотання потерпілого ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8 щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання, оскільки ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, в результаті якого потерпілий став інвалідом 3 групи безстроково. При цьому колегія суддів ураховує, що суд призначив винному покарання, яке за своїм розміром є мінімальним згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, застосував положення ст.. 75 КК України та визнав можливим не призначати додаткове покарання, що є достатньо врахованим щодо наведених стороною захисту та потерплим пом`якшуючих покарання обставин.

За вказаних обставин колегії суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції у вироку належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і не знаходить підстав для призначення більш суворого покарання або його пом`якшення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року відносно ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :