ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

28 серпня 2014 року

м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Слинька С.С.,

при секретарі Гладкіх Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000086, за
касаційними скаргами захисників
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах
засудженого на вирок Апеляційного суду
Луганської області від 03 квітня 2014
року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця м. Кремінна
Луганської області, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого 27
червня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 роки,

якого визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст.
152 КК України,

за участю прокурора
Вергізової Л.А.,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернулись
захисники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із
касаційними скаргами в інтересах
засудженого ОСОБА_3 на вирок
Апеляційного суду Луганської області
від 03 квітня 2014 року.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_1 порушує питання про
скасування вищевказаного вироку та
закриття кримінального провадження у
зв'язку з недоведенням винуватості
ОСОБА_3 у вчиненні злочинів. На
обґрунтування своїх доводів
посилається на істотні порушення вимог
кримінального процесуального закону, а
саме, указує про недопустимість
доказів, покладених в основу вироку:
протоколу про пред'явлення фотографій
для впізнання у зв'язку з їх отриманням
із порушенням порядку, визначеного ст.
ст. 86 та 228 КПК України, показань
свідків, отриманих з порушенням вимог
ст. 87 КПК України.

- захисник ОСОБА_2 ставить аналогічну
вимогу про скасування вироку щодо
ОСОБА_3 та закриття кримінального
провадження у зв'язку з істотним
порушенням вимог кримінального
процесуального закону та неправильним
застосуванням Закону України про
кримінальну відповідальність.
Зазначає про недопустимість доказів,
покладених в основу вироку - протоколу
про пред'явлення для впізнання та
показань свідків - працівників міліції,
на думку захисника, отриманих із
порушенням вимог ст. 86 КПК України.

За змістом касаційних скарг
посилаються також на неправильну
оцінку наявних у матеріалах
провадження доказів, невідповідність
висновків суду обставинам
кримінального провадження.

Вироком Кремінського районного суду
Луганської області від 18 грудня 2013 року
ОСОБА_3 визнано невинуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст.
152 КК України та виправдано у зв'язку з
недоведеністю винуватості. Відмовлено
у задоволенні цивільного позову
потерпілої ОСОБА_4

Апеляційний суд Луганської області,
частково задовольнивши апеляційну
скаргу прокурора та задовольнивши
апеляційну скаргу потерпілої
ОСОБА_4, вирок місцевого суду скасував
та ухвалив новий вирок від 03 квітня
2014 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим
у пред'явленому обвинуваченні та
засуджено до покарання у виді
позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 187 КК України - на строк 6
років;

- за ч. 1 ст. 152 КК України - на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_3 визначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70
КК України до призначеного покарання
приєднано покарання, яке призначене
вироком Краматорського міського суду
Донецької області від 27.06.2012 року,
зміненого ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 12.10.2012 року та
ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк 6 років 6
місяців.

Постановлено стягнути
з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_4
11585,86 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди та 10000,00 грн. -
моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат та
долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_3 визнано
винуватим та засуджено за вчинення
злочинів за таких обставин.

04 листопада 2010 року близько 00 год. 30 хв.
на ділянці місцевості за адресою:
АДРЕСА_2 ОСОБА_3, реалізуючи
злочинний умисел на заволодіння чужим
майном, вчинив напад на ОСОБА_4,
поєднаний з насильством, небезпечним
для здоров'я потерпілої, завдавши їй
удари кулаками в обличчя та по різним
частинам тіла, від чого вона впала на
землю, та наніс їй удари ногами та
руками по голові та тулубу, тим самим
подолав опір останньої. Погрожуючи
продовженням застосування насильства,
заволодів майном ОСОБА_4, а саме:
грошима та мобільним телефоном «Samsung
Y900» з сім-картою оператора мобільного
зв'язку, на загальну суму 505 грн.

Крім цього, 04 листопада 2010 року близько
00 год. 50 хв. під час розбійного нападу на
потерпілу, ОСОБА_3, застосувавши до
ОСОБА_4 фізичне насильство та
скориставшись тим, що вона не може
чинити опір внаслідок отримання
тілесних ушкоджень, проти її волі
вступив із нею в статеві зносини
природнім способом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який зазначив про
безпідставність доводів касаційних
скарг, перевіривши матеріали
кримінального провадження,
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскаржуваному
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу. З урахуванням вимог ст. 438 КПК
України невідповідність висновків
суду фактичним обставинам
кримінального провадження, неповнота
судового розгляду, на що також фактично
посилаються захисники ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у касаційних скаргах, не можуть
бути предметом перевірки суду
касаційної інстанції. Отже, касаційний
суд при касаційному розгляді виходить
із обставин справи, встановлених судом.

При перевірці матеріалів
кримінального провадження касаційним
судом установлено, що свої висновки про
доведеність винуватості ОСОБА_3 у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.
187, ч. 1 ст. 152 КК України та
кваліфікацію його дій за даними
нормами кримінального закону судом
апеляційної інстанції зроблено на
підставі доказів, досліджених та
оцінених у сукупності із дотриманням
вимог кримінального процесуального
законодавства, про що у вироку наведено
докладні мотиви.

Так, в основу вироку за фактом вчинення
розбійного нападу на ОСОБА_4 та її
зґвалтування, обґрунтовано покладено
дані, встановлені із показань
потерпілої, яка з початку досудового
розслідування послідовно пояснювала
про обставини вчинених щодо неї
злочинів, описувала зовнішність та
одяг нападника, конкретизуючи
прикмети, за якими вона може його
упізнати, а у подальшому упізнала
ОСОБА_3 та наполягала, що саме він є
особою, яка вчинила злочин, свідків
ОСОБА_5, яка підтвердила, що
повернувшись додому після вчинення
злочину щодо неї, ОСОБА_4 розповіла
своєму брату прикмети особи, що вчинила
злочин, який за ними він упізнав ОСОБА_3,
ОСОБА_6, яка чула як чотири особи
циганської національності розмовляли
із матір'ю потерпілої та зрозуміла, що
вони намагались домовитися про те, щоб
потерпіла забрала заяву про злочин
щодо ОСОБА_3, ОСОБА_7, яка повідомила, що
її син не знаходився вдома у час
вчинення злочину, ОСОБА_8, який був
понятим при проведенні пред'явлення
для впізнання по фотознімкам, та
підтвердив, що у ході вказаної слідчої
дії потерпіла упізнала ОСОБА_3, свідків
ОСОБА_9, а також ОСОБА_10, ОСОБА_11, які
зазначали, що у приватній бесіді ОСОБА_3
підтвердив, що саме він вчинив злочини
щодо ОСОБА_4

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів
підтверджено також даними,
встановленими із аналізу сукупності
зібраних у ході досудового
розслідування письмових доказів, у
тому числі протоколів огляду місця
події, одночасного допиту потерпілої
та обвинуваченого, рапорту
оперативного уповноваженого
Кремінського РВ ГУМВС України в
Луганській області, який за
результатами виконання судового
доручення встановив, що на номер,
належний матері засудженого, було
здійснено дзвінки з номеру, на який у
свою чергу, здійснювались дзвінки з
картки оператора мобільного зв'язку,
викраденої у ОСОБА_4 у ході вчиненого на
неї нападу, висновками судових
експертиз, речовими доказами тощо.

Висновки апеляційного суду щодо оцінки
доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні
злочинів належним чином обґрунтовані
та вмотивовані, а вирок суду відповідає
вимогам статей 370, 374 КПК України.

У ході перевірки матеріалів
кримінального провадження істотних
порушень процесуального порядку
збирання наведених у вироку доказів,
які могли б перешкодити ухвалити
законний та обґрунтований вирок, та
даних, що свідчать про недопустимість
покладених в основу вироку доказів,
колегією суддів не встановлено, а
доводи касаційних скарг про
недопустимість доказів спростовуються
матеріалами кримінального
провадження.

Так, апеляційний суд, ретельно
перевіривши матеріали кримінального
провадження у ході безпосереднього
дослідження доказів під час судового
розгляду, обґрунтовано визнав
допустимим доказом та поклав в основу
вироку у тому числі протокол
пред'явлення особи для впізнання за
фотознімками, проведеного 30 листопада
2010 року, належним чином обґрунтувавши
свої висновки.

З матеріалів провадження убачається,
що вказана слідча дія проводилась із
дотриманням вимог ст. 174 КПК України 1960
року, який був чинним на час її
проведення, за участю понятих, один з
яких був допитаний у якості свідка та
пояснив обставини проведення цієї
слідчої дії та підтвердив впевненість
потерпілої ОСОБА_4 в своїй позиції при
упізнанні особи, що вчинила злочин. При
цьому матеріали кримінального
провадження не свідчать про вчинення
слідчої дії із будь-якими порушеннями
прав та свобод ОСОБА_3, що можуть бути
підставою для визнання доказів
недопустимими, який на той час не був
затриманий за підозрою у вчиненні
злочинів.

Доводи касаційний скарг про те, що
недопустимими доказами є показання
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є
працівниками міліції є
необґрунтованими, та не узгоджуються
із положеннями ст.ст. 84, 95 КК України,
згідно із якими доказами є фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
обставини кримінального провадження,
що мають значення для цього
провадження. При цьому, оцінка вказаних
доказів проводилась із урахуванням
аналізу усіх інших наявних доказів у
кримінальному провадженні у їх
сукупності, що відповідає вимогам
кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були би
безумовною підставою для зміни чи
скасування судових рішень, ухвалених у
кримінальному провадженні, також не
встановлено.

За таких обставин, посилання
захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
обґрунтування вироку доказами, що були
отримані незаконним шляхом, свого
підтвердження не знайшли, а тому
касаційні скарги захисників
задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити без змін вирок Апеляційного
суду Луганської області від 03 квітня 2014
року щодо ОСОБА_3, а касаційні скарги
захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
інтересах засудженого - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
С.С. Слинько