У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Глоса Л.Ф., Паневіна В.О.

за участю прокурора захисника та
засудженого

Сушко Т.М. ОСОБА_2 ОСОБА_1

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 31 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Солом'янського районного суду м.
Києва від 25 січня 2007 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня
2007 року.

Вироком Солом'янського районного суду
м. Києва від 25 січня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено
за ч. 2 ст. 272 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6
місяців позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов'язані з
виконанням адміністративно-господарських обов'язків.

На підставі статей 75 і 76 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
2 роки та покладенням на нього відповідних обов'язків.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що
працюючи головним енергетиком Дочірнього підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_3» та будучи
службовою особою, під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на
будівельному майданчику по
АДРЕСА_1він порушив правила безпеки виконання цих робіт, внаслідок чого
25 жовтня 2005 року о 18 год. було смертельно травмовано майстра ТОВ
«ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_3 за викладених у вироку обставин.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від
24 квітня 2007 року вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 25 січня
2007 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного йому покарання скасовано, за ч.
2 ст. 272 КК України йому призначено покарання у виді 2 років 6 місяців
позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих обов'язків строком на 1 рік.

На підставі статей 75 і 76 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього відповідних обов'язків.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить вироки Солом'янського
районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу закрити за
відсутністю в його діях складу злочину, пославшись на те, що висновки цих судів
про винність засудженого у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з
підвищеною небезпекою, яке призвело до загибелі потерпілого ОСОБА_3,
грунтуються на припущеннях. Оскільки органами досудового слідства не
встановлено, за яких обставин настала смерть потерпілого, захисник просить
справу щодо цих обставин направити на нове розслідування.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та захисника, які підтримали
касаційну скаргу, думку прокурора про часткове задоволення цієї скарги,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить
дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного,
повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Перевіркою матеріалів справи та вироків судів за доводами касаційної скарги
встановлено, що вимоги вказаного закону органами досудового слідства та
прокурором у цій справі не виконані. Проте місцевий та апеляційний суди при
розгляді справи щодо ОСОБА_1 у вчиненні ним злочину за ч. 2 ст. 272 КК України
на порушення вимог ст. 22 КПК України уваги не звернули, постановили
обвинувальні вироки, які підлягають скасуванню із-за допущеної у справі
однобічності і неповноти досудового і судового слідства та невідповідності
висновків суду фактичним обставинам справи.

Так ст. 272 КК України передбачено, що відповідальність за порушення правил
безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві має
нести люба особа, яка зобов'язана дотримуватися правил безпеки при виконанні
цих робіт. Такими особами можуть бути громадяни, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, службові особи, які є керівниками робіт,
інженерно-технічні працівники, службовці та рядові працівники підприємства. При
цьому обов'язковою ознакою цього злочину за частиною другою є причинний зв'язок
між порушенням правил безпеки робіт та загибеллю людини.

Як видно із матеріалів справи, будучи неодноразово допитаним органами
досудового слідства та судами, ОСОБА_1 свою винність у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, категорично заперечував і пояснював, що
як головний енергетик ДП «ІНФОРМАЦІЯ_3» відповідав за безпечну експлуатацію
енергогосподарства, зокрема мав контролювати правильність експлуатації
енергетичного та природоохоронного устаткування і енергосистем на цьому
будівельному майданчику, до якого бетонозмішувач не відноситься.
Відповідальність за його безпечну експлуатацією мають нести оператор, майстер і
начальник дільниці, загальний контроль мали здійснювати головний механік та керівник
підприємства. У ДП «ІНФОРМАЦІЯ_3» головного механіка не було і на нього такі
обов'язки не покладалися. Як сталося, що майстра підрядної організації
«ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_3 25 жовтня 2005 року було смертельно травмовано у
бетонозмішувачі, йому не відомо, але він не може нести відповідальність за ці
наслідки, оскільки сам потерпілий як майстер мав дотримуватися правил безпеки
під час експлуатації бетонозмішувача, тим більш що в цей день роботу на
будмайданчику за приписом держінспекції охорони праці було зупинено. Проте
ОСОБА_3 цей припис порушив і за яких обставин опинився у працюючому
бетонозмішувачі, де отримав смертельну травму, ні органами досудового слідства
ні судами достовірно не встановлено.

Доводи ОСОБА_1а про те, що у даному конкретному випадку не він мав нести
відповідальність за загибель ОСОБА_3 та те, що висновки суду про обставини його
загибелі грунтуються на припущеннях, органами досудового слідства та судом не
спростовані.

Із показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інших видно, що
роботу працівників ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» на будмайданчику в цей день було дійсно
зупинено, але за розпорядженням ОСОБА_3 вони приблизно о 18-й год.
встановлювали огорожу. Потім ОСОБА_3 відійшов від них і через кілька хвилин
вони почули його крик. ОСОБА_3 було знайдено біля бетонозмішувача з
ушкодженнями та доставлено у лікарню, де він помер. Свідок ОСОБА_8 показав, що
саме він першим опинився біля ОСОБА_3, якого витягнув із бетонозмішувача, що
вже був виключений.

Із показань свідка ОСОБА_9, який безпосередньо обслуговував
бетонозмішувача, видно, що 25 жовтня 2005 року інспекція заборонила роботу на
дільниці, тому роботу на ньому він припинив і допомагав решті працівників встановлювати огорожу. Як
майстер ОСОБА_3 опинився у бетонозмішувачі він не знає, але ОСОБА_3 і ОСОБА_10
кожного дня проводили інструктаж по техніці безпеки. З його ж показань
вбачається, що переплутати тумблер вмикання світла з кнопкам «пуск» і «стоп»
неможливо. Разом із тим про те, що бетонозмішувач не мав відповідних вимикачів,
він ОСОБА_3у неодноразово доповідав, але той на це не реагував.

З аналізу показань цих свідків вбачається, що порушення правил безпеки
робіт допустив сам ОСОБА_3 або інші особи, які знаходилися на будівельному
майданчику, внаслідок чого було смертельно травмовано ОСОБА_3. Разом із тим
висновки про винність у порушенні цих правил ОСОБА_1ом суперечать фактичним
обставинам справи. Про сумнівність висновків суду щодо винності ОСОБА_1а
свідчать також показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а
також технічного експерта ОСОБА_14, які є в матеріалах справи і детально
викладені у касаційній скарзі.

Крім того, органи досудового слідства та суди не звернули уваги на те, що
відповідно до п. 4 Договору підряду № НОМЕР_1 від 1 лютого 2005 року,
укладеного між генпідрядником ДП «ІНФОРМАЦІЯ_3» та підрядником ТОВ
«ІНФОРМАЦІЯ_2», саме підрядник несе відповідальність за виконання робіт та
експлуатацію механізмів, а також призначає відповідальних осіб за дотримання
правил техніки безпеки і експлуатації механізмів на будмайданчику, несе
відповідальність за дотримання правил охорони праці, електробезпеки та правил
пожежної безпеки.

Як видно із матеріалів справи, в цей день на будмайданчику працювали
будівельники ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» під керівництвом майстра ОСОБА_3, керівником
якого була ОСОБА_10. Проте чому органи досудового слідства не вирішували
питання про відповідальність за порушення правил безпеки робіт самого ОСОБА_3,
керівника товариства ОСОБА_10, оператора бетонозмішувача ОСОБА_9 або інших
осіб, зокрема електриків, які обслуговували будівельний майданчик 25 жовтня
2005 року, із матеріалів справи не видно.

Крім того, за вироками суду обставини травмування самого ОСОБА_3 носять
характер припущення, які не узгоджуються із можливістю потерпілого власноруч
запустити та зупинити бетонозмішувача.

За таких обставин вироки судів підлягають скасуванню, а справа -
направленню на нове розслідування, під час якого органам досудового слідства
шляхом ретельного допиту осіб, що були очевидцями події, відповідних керівників
підприємств, проведення технічної та інших експертиз, проведення певних слідчих
дій необхідно всебічно, повно і об'єктивно встановити фактичні обставини події,
в залежності від яких вирішити питання про відповідальність особи або осіб,
винних у загибелі потерпілого ОСОБА_3.

Враховуючи, що питання відповідальності ОСОБА_1а має бути вирішено з
урахуванням даних, отриманих під час нового розслідування справи, підстав для
закриття справи щодо нього немає, тому касаційна скарга захисника підлягає
частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_2
задовольнити частково.

Вирок Солом'янського районного суду м.
Києва від 25 січня 2007 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня
2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на нове розслідування.

СУДДІ :

Міщенко С.М. Глос Л.Ф. Паневін В.О.