справа № 488/332/15-к
провадження № 1-кп/488/99/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.03.2015 року Корабельний районний суд міста Миколаєва

у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаряхОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю
прокурора:ОСОБА_4
обвинуваченого:ОСОБА_5
потерпілої:ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Чирчик Ташкентської області Узбекистану, громадянин України, має середню освіту, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
23.10.2014 року в період з 15 години 30 хвилин до 18:00 години, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу таємно заволодів майном своєї матері - потерпілої ОСОБА_6 , а саме :

- телевізором TV LCD 22 Mystery MTV-2222 LW, вартістю 1.216,58 гривень;

- м`ясорубкою Panasonic MK-G1500, вартістю 2.500,00 гривень;

з яким скрився з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3.716,58 гривень.

Окрім того, 16.11.2014 року, в період з 15:00 години до 16:00 години обвинувачений, знаходячись за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, діючи повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно заволодів майном потерпілої, а саме праскою PHILIPS gs3106 вартістю 350,00 гривень, з яким скрився з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний в ході судового засідання обвинувачений свою вину у вчинені вказаних вище дій визнав у повному обсязі, повідомивши суду, що дійсно викрав речі, належні потерпілій, яка є його матірю. Неодноразово заявляв про бажання та готовність відшкодувати спричинену шкоду, для чого судом надавався час, але цього, навіть частково, не зробив. Стосовно обставин вчинення ним правопорушень обвинувачений надав показання, які повністю підтверджують викладені вище обставини.

Допитана в судовому засіданні потерпіла надала показання, які повністю підтверджують викладені вище обставини та узгоджуються із показаннями обвинуваченого. Будучи повідомленою судом про можливість закриття кримінального провадження, що здійснюється в порядку приватного обвинувачення, заперечила таку можливість.

У відповідності до частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників провадження, судом прийняте рішення про недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тобто усіх вищевикладених обставин. При цьому судом з`ясовано, що учасники провадження правильно розуміють зміст вказаних обставин, сумніві щодо добровільності їх позиції відсутні. Судом також роз`яснено учасникам, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши їх шляхом аналізу досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів).

Дії обвинуваченого за епізодом від 23.10.2014 року, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), судом кваліфікуються за частиною 1 статті 185 КК України, а за епізодом від 16.11.2014 року, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за частиною 2 статті 185 КК України.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він повнолітній (а.п. 13), раніше не судимий (а.п. 14), не одружений, офіційно не працевлаштований, але за словами працює кур`єром, на обліку у лікаря-нарколога (а.п. 15) та лікаря-психіатра (а.п. 16) не перебуває, за місцем проживання дільничним інспектором характеризується посередньо (а.п. 17), у січні-лютому 2015 року відносно обвинуваченого були складені протоколи за частиною 1 статті 51 та частиною 1 статті 173-2 КУпАП, однак відомостей про притягнення обвинуваченого за вказаними протоколами до адміністративної відповідальності суду не надано (а.п. 20-21).

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень (злочинів), які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, сукупність усіх обставин, що характеризують дані кримінальні правопорушення (злочини), які є умисними, корисливими, особистість обвинуваченого, про що детально вказано вище.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає визнання обвинуваченим вини.

Таким чином, суд доходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт та позбавлення волі, а остаточне покарання в порядку передбаченому частиною 1 статті 70 КК України, суд визначає шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. З урахуванням обставин справи, особистості обвинуваченого, встановленої обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому статтею 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 Кримінально-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 КК України та призначити йому покарання:

· за частиною 1 статті 185 КК України громадські роботи строком на 120 (сто двадцять) годин;

· за частиною 2 статті 185 КК України позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі частини 1 статті 70 КК України визначити ОСОБА_10 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити йому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі частини 1 статті 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

· повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1