УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні 26 березня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк

3 роки.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк

3 роки.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь потерплого ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4 324, 78 грн та моральної - 5 000 грн, а також із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 - 5 000 грн моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 28 червня 2009 року близько 11 години, неподалік озера Солоне, розташованого на території дачного товариства «Приозерний» в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки із ОСОБА_7 завдали останньому численні удари руками та ногами в різні частини тіла, заподіявши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни. На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено засуджених від відбування покарання у зв'язку з закінченням строків давності.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а кримінальну справу закрити у зв'язку з недоведеністю їх участі у вчиненні злочину. Зазначають, що досудове розслідування та судове слідство проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального та кримінально - процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність їх вини за ч. 1 ст. 122 КК України не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на суперечливих доказах. Крім того, зазначають, що судом апеляційної інстанції не розглянуто їх жодного доводу, не зазначено підстав через які апеляційні скарги визнано необґрунтованими, а доводи апеляцій - безпідставними, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку та загальним формулюванням про доведеність винності засуджених у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка не підтримала подані скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що засуджені не погоджуючись з рішенням місцевого суду, подали апеляції, в яких ішлося про те, в чому, на думку апелянтів, полягає незаконність постановленого судом першої інстанції рішення. Зокрема, засуджені посилались на однобічність і неповноту досудового й судового слідства, не погоджувались із висновками судово-медичних експертиз, зазначали, що кримінальна справа порушена та досудове слідство проведено не уповноваженою особою, а також не погоджувалися з розміром цивільного позову.

Згідно з вимогами ст. ст. 362, 365 КПК України 1960 року, суд апеляційної інстанції зобов'язаний перевірити всі доводи поданих апеляцій, у тому числі, якщо для цього є підстави - і шляхом проведення судового слідства. Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах мають бути ретельно вивчені, проаналізовані з урахуванням наявних у справі та додатково наданих матеріалів із тим, щоб жодний довід не залишився нерозглянутим.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року в ухвалі апеляційної інстанції має бути зазначено суть апеляції, результати розгляду справи і докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляції без задоволення - підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Під час розгляду справи за апеляціями засуджених ці вимоги закону Апеляційний суд Дніпропетровської області не виконав.

Апеляційний суд, викладені доводи засуджених в апеляції ретельно не перевірив, належним чином не проаналізував, вичерпної відповіді на них не дав і свого рішення не мотивував.

Залишаючи апеляції засуджених без задоволення, лише послався на ті ж докази про доведеність їх винуватості, які були дослідженні у судовому засіданні, достовірність яких оскаржувалась в апеляціях, без їх аналізу й оцінки, не спростувавши викладених у апеляціях доводів.

Окрім того, апеляційний суд допустив суперечності в резолютивній частині свого рішення, оскільки зазначив про залишення без зміни вироку суду першої інстанції, але фактично його змінив та звільнив засуджених на підставі ст. ст. 49, 74 КК України від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Наведені порушення колегія суддів вважає такими, які істотно вплинули на правильність прийняття рішення по суті, що є безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду з направлення справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи апеляційних скарг засуджених та, з урахуванням доводів викладених у касаційних скаргах, постановити рішення з дотриманням усіх вимог кримінально-процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10