Справа №1-40/08
ВИРОК

Іменем України

11 квітня 2008 року Кельменецький
районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Харабари
І.В.

при секретарі: Дєдовій
В.С.

з участю прокурора: Корчинського
І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кельменці
справу про обвинувачення:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області, жительки АДРЕСА_1, українки, громадянки України,
одруженої, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, не судимої,

за ч.3
ст. 191, ч.2 ст. 209, ч.1 ст.
366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_1 працюючи на посаді контролера-касира Кельменецького
відділення №6796 ВАТ „Державний Ощадний банк України”, будучи службовою та
матеріально-відповідальною особою, наділеною згідно посадової інструкції
організаційно-розпорядчими обов'язками, маючи умисел на заволодіння коштами
банку та його вкладників, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи
службове становище в особистих інтересах та всупереч інтересам служби, умисно,
з корисливих мотивів, повторно, в порушення вимог Закону України „Про банки і
банківську діяльність” та розділу 3 глав 1, 3 Постанови правління Національного
Банку України „Про затвердження інструкції про касові операції в банках
України”, з травня по жовтень 2007 року за допомогою комп'ютерної бази даних
Кельменецького відділення № 6796 ВАТ “Державний Ощадний банк України”,
здійснювала списання коштів з пенсійних рахунків жителів смт. Кельменці ОСОБА_2
та ОСОБА_3, які тривалий період часу не з'являлися у відділення, та
зараховувала їх на рахунки своєї матері
ОСОБА_4, та свого знайомого жителя смт. Кельменці ОСОБА_5. В подальшому
зазначені кошти в сумі 19500 гривень ОСОБА_1 отримувала готівкою через касу
Кельменецького відділення № 6796 ВАТ „Державний Ощадний банк України”, на
підставі заяв від імені ОСОБА_5. та доручення від ОСОБА_4, термін дії якого
закінчився, та привласнювала їх.

Зокрема, 15 травня 2007 ОСОБА_1 надрукувала меморіальний ордер на списання
6000 гривень та за допомогою комп'ютерної
внутрішньобанківської мережі Кельменецького відділення №6796 ВАТ
„Державний Ощадний банк України” списала їх з пенсійного вкладного рахунку
НОМЕР_1, який належить потерпілій ОСОБА_3. Потім, ОСОБА_1, маючи на меті надати
легального статусу коштам, які вона списала з рахунку ОСОБА_3, вчинила з цими
коштами фінансову операцію, тобто на підставі меморіального ордеру,
надрукованого нею ж, цього ж дня зарахувала вказані кошти двома сумами, а
саме 4000 гривень та 2000 гривень на попередньо відкритий вкладний рахунок
НОМЕР_2, власником якого є її знайомий ОСОБА_5. В подальшому ОСОБА_1,
продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення даних коштів з вкладного рахунку
НОМЕР_2, на підставі надрукованих нею заяв від імені ОСОБА_5., кошти отримувала
особисто у касирів відділення ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зокрема 17 травня 2007
року в сумі 2000 гривень. 05червня 2007 року підсудна отримала кошти в
сумі 1450 гривень та 15 червня 2007 року
в сумі 2000 гривень.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 діючи умисно, повторно,
використовуючи своє службове становище, 26 липня 2007 року надрукувала
меморіальний ордер на списання коштів та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської
мережі списала 2500 гривень з вкладного
рахунку НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3.
Після цього, ОСОБА_1, маючи на меті надати легального статусу коштам, які вона
списала з рахунку ОСОБА_3, вчинила з цими коштами фінансову операцію, тобто на
підставі меморіального ордеру, надрукованого нею, цього ж дня зарахувала
вказані кошти в сумі 2500 гривень на вкладний рахунок НОМЕР_2 свого знайомого
ОСОБА_5. 30 липня 2007 ОСОБА_1 на підставі меморіального ордеру на списання
коштів в сумі 3000 гривень та за
допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі списала вищезазначену суму
з рахунку НОМЕР_2 свого знайомого ОСОБА_5. З метою надання цим коштам
легального статусу, підсудна цього ж дня вчинила з ними повторно фінансову
операцію, а саме на підставі меморіального ордеру на зарахування вказаної суми
та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі зарахувала 3000
гривень на рахунок НОМЕР_3, власником
якого є її мати ОСОБА_4 Після цього,
ОСОБА_1 реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення даних коштів з вкладного рахунку
НОМЕР_3, на підставі доручення від матері, термін дії якого закінчився,
особисто отримала банку 31 липня 2007
року в сумі 800 гривень та 02 серпня 2007 року в сумі 2200 гривень.

Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 діючи умисно, повторно,
використовуючи своє службове становище, 06 вересня 2007 надрукувала
меморіальний ордер на списання 4000 гривень
та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі відділення
списала зазначену суму з пенсійного вкладного рахунку для військових НОМЕР_4,
який належить ОСОБА_2. В подальшому, ОСОБА_1, маючи на меті надати легального
статусу коштам, які вона списала з рахунку ОСОБА_2, вчинила з цими коштами
цього ж дня фінансову операцію, тобто на підставі меморіального ордеру,
надрукованого нею ж та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі
відділення, зарахувала її на вкладний
рахунок НОМЕР_3 своєї матері ОСОБА_4 В
подальшому ОСОБА_1, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення даних коштів з вкладного рахунку
НОМЕР_3, на підставі доручення від матері, термін дії якого закінчився, зняла з
цього рахунку 07 вересня 2007 року
кошти в сумі 2000 гривень та 08 вересня 2007 в сумі 1978 гривень 60
копійок.

Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 діючи умисно, повторно,
використовуючи своє службове становище, 28 вересня 2007 надрукувала заяву на
видачу готівки в сумі 3000 гривень від
імені вкладника ОСОБА_2, в якій вчинила підпис від її імені. Цього ж дня,
реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння коштами,
достовірно знаючи, що заява від імені ОСОБА_2 підроблена, використала її, тобто
надала касиру відділення. Внаслідок цього
з вкладного пенсійного рахунку НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2., ОСОБА_1
особисто отримала кошти в сумі 3000 гривень.

Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 діючи умисно, повторно,
використовуючи своє службове становище, 09 жовтня 2007 року безпідставно, без
відповідних надходжень коштів та списків на зарахування, без меморіального
ордеру, за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі відділення зарахувала на свій особистий вкладний рахунок
НОМЕР_5 кошти в сумі 4000 гривень. Реалізовуючи
свій злочинний намір, спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_1 зняла особисто 11 жовтня 2007 в сумі
1000 гривень та 18 жовтня 2007 в сумі
3000 гривень.

Всього, в період з травня по жовтень 2007 року, ОСОБА_1, зловживаючи своїм
службовим становищем, використовуючи службове становище в особистих інтересах
та всупереч інтересам служби, умисно, з корисливих мотивів, повторно,
використовуючи рахунки вкладників, підроблену заяву від імені ОСОБА_2 та за
допомогою комп'ютерної
внутрішньобанківської мережі Кельменецького відділення № 6796 ВАТ
“Державний Ощадний банк України” заволоділа коштами на загальну суму 19500
гривень, спричинивши своїми діями матеріальні збитки Кельменецькому відділенню
№ 6796 ВАТ “Державний Ощадний банк України” на суму 4000 гривень, ОСОБА_2. на
суму 7000 гривень та ОСОБА_3. на суму 8500 гривень.

Підсудна ОСОБА_1 вину в скоєному визнала та дала суду показання про те, що
вона працюючи на посаді контролера-касира Кельменецького відділення №6796 ВАТ
„Державний Ощадний банк України”, будучи службовою та
матеріально-відповідальною особою, маючи умисел на заволодіння коштами банку та
його вкладників, 15 травня 2007 року надрукувала меморіальний ордер на списання
6000 гривень та за допомогою комп'ютерної
внутрішньобанківської мережі Кельменецького відділення №6796 ВАТ „Державний
Ощадний банк України” списала їх з пенсійного вкладного рахунку НОМЕР_1, який
належить потерпілій ОСОБА_3. В подальшому, ОСОБА_1, маючи на меті надати
легального статусу коштам, які вона списала з рахунку ОСОБА_3, вчинила з цими
коштами фінансову операцію, тобто на підставі меморіального ордеру,
надрукованого нею ж, цього ж дня зарахувала вказані кошти двома сумами, а
саме 4000 гривень та 2000 гривень на попередньо відкритий вкладний рахунок
НОМЕР_2, власником якого є її знайомий ОСОБА_5. В подальшому ОСОБА_1, на
підставі надрукованих нею заяв від імені ОСОБА_5., особисто отримувала кошти у
касирів відділення ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зокрема 17 травня 2007 року в сумі 2000 гривень. 05червня 2007 року підсудна отримала кошти в
сумі 1450 гривень та 15 червня 2007 року
в сумі 2000 гривень.

Крім цього, ОСОБА_1 26 липня 2007 року надрукувала меморіальний ордер на
списання коштів та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі
списала 2500 гривень з вкладного рахунку
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3. В
подальшому, ОСОБА_1 вчинила з цими коштами фінансову операцію, тобто на
підставі меморіального ордеру, надрукованого нею ж, цього ж дня зарахувала
вказані кошти в сумі 2500 гривень на вкладний рахунок свого знайомого ОСОБА_5.
В подальшому 30 липня 2007 ОСОБА_1 на підставі меморіального ордеру на списання
коштів в сумі 3000 гривень та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської
мережі списала вищезазначену суму з рахунку ОСОБА_5. і, з метою надання цим
коштам легального статусу, цього ж дня вчинила з ними повторно фінансову
операцію, а саме на підставі меморіального ордеру на зарахування вказаної суми
та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі зарахувала 3000
гривень на рахунок власником якого є її
мати ОСОБА_4 В подальшому ОСОБА_1 на підставі доручення від матері, термін дії
якого закінчився, особисто отримала
банку 31 липня 2007 року в сумі
800 гривень та 02 серпня 2007 року в сумі 2200 гривень.

Крім цього, ОСОБА_1 06 вересня 2007
надрукувала меморіальний ордер на списання 4000 гривень та за допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської
мережі відділення списала зазначену суму
з пенсійного вкладного рахунку для військових НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2. В
подальшому, ОСОБА_1, вчинила з цими коштами цього ж дня фінансову операцію,
тобто на підставі меморіального ордеру, надрукованого нею ж та за допомогою
комп'ютерної внутрішньобанківської мережі відділення зарахувала їх на вкладний
рахунок своєї матері ОСОБА_4 Потім
ОСОБА_1, на підставі доручення від матері, термін дії якого закінчився, зняла з
цього рахунку 07 вересня 2007 року
кошти в сумі 2000 гривень та 08 вересня 2007 в сумі 1978 гривень 60
копійок.

Крім того, ОСОБА_1 28 вересня 2007 надрукувала заяву на видачу готівки в
сумі 3000 гривень від імені вкладника
ОСОБА_2, в якій вчинила підпис від її імені. Цього ж дня, підсудна використала
підроблену заяву, тобто надала касиру відділення. Внаслідок цього з вкладного пенсійного рахунку, який належить
ОСОБА_2., ОСОБА_1 особисто отримала кошти в сумі 3000 гривень.

Крім того, ОСОБА_1 09 жовтня 2007 року безпідставно, без відповідних
надходжень коштів та списків на зарахування, без меморіального ордеру, за
допомогою комп'ютерної внутрішньобанківської мережі відділення зарахувала на свій особистий вкладний рахунок
кошти в сумі 4000 гривень. Ці кошти ОСОБА_1 зняла особисто, а саме 11 жовтня 2007 в сумі 1000 гривень та 18 жовтня 2007 в сумі 3000 гривень.

Сумнівів в достовірності та щирості показань підсудної немає, а тому судове
слідство в частині дослідження доказів було обмежено допитом підсудної ОСОБА_1

Таким чином, вина підсудної в скоєному стверджується її показаннями.

Дії підсудної ОСОБА_1 слід
кваліфікувати за ст. 191 ч.3 КК України, оскільки в ході судового слідства по
справі встановлено, що вона скоїла заволодіння чужим майном шляхом зловживання
службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ст. 209 ч.2 КК України,
оскільки в ході судового слідства по справі встановлено, що вона скоїла
легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто вчинення
фінансової операції з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно
небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню)
доходів, вчинені повторно.

Дії підсудної ОСОБА_1 також слід кваліфікувати за ст. 366 ч.1 КК України,
оскільки в ході судового слідства по справі встановлено, що вона скоїла
службове підроблення, тобто складання і видача службовою особою завідомо
неправдивих документів.

При призначенні підсудній покарання
суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної та обставини, що пом'якшують покарання.

Зокрема
суд враховує, що підсудна ОСОБА_1 щиро
розкаялася в скоєному та активно сприяла розкриттю злочинів, вперше
притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину,
віддувала збитки заподіяні злочинами, потерпіла ОСОБА_2 їй прощає.

Суд бере до уваги, що підсудна позитивно
характеризується за місцем
проживання.

Враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винної, та обставини, що пом'якшують покарання суд вважає, що
ОСОБА_1 за ст. 191 ч.3 КК України
слід призначити покарання у виді
позбавлення волі на строк у межах
санкції цієї статті та додаткове покарання у виді позбавлення права
займати посади пов'язані із обслуговуванням матеріальних цінностей на строк у
межах санкції цієї статті.

Враховуючи наявність декількох вищевказаних обставин, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудною злочину, а
саме щире каяття та активне сприяння
розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини,
відшкодування збитків та з урахуванням
особи винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності та
позитивно характеризується за місцем проживання, суд вважає, що при призначенні ОСОБА_1 покарання за ст. 209
ч.2 КК України слід застосувати ст. 69 КК України та призначити їй
покарання у виді позбавлення волі на строк менше від найнижчої межі
встановленої в санкції цієї статті та додаткове покарання у виді позбавлення
права займати посади пов'язані із обслуговуванням матеріальних цінностей на
строк у межах санкції цієї статті.

За ст. 366 ч.1 КК України ОСОБА_1 слід призначити основне покарання у виді обмеження волі
на строк у межах санкції цієї статті та додаткове покарання у
виді позбавлення права займати посади пов'язані із обслуговуванням матеріальних
цінностей на строк у межах санкції цієї статті.

Такі покарання є необхідними та будуть достатніми для їх виправлення та
попередження вчинення підсудною нових злочинів.

Остаточні основні та додаткові
покарання підсудній слід
призначити на підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим.

З урахуванням всіх вищевказаних обставин справи, суд дійшов висновку про
можливість виправлення підсудної без відбування покарання, а тому вважає, що її
слід звільнити від відбування основного
покарання у виді позбавлення волі з
випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Суд вважає, що до підсудної не слід застосовувати передбачене санкцією ст.
209 ч.2 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки суд
звільняє підсудну ОСОБА_1 від відбування
основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а згідно ст. 77
КК України конфіскація майна як додаткове покарання у такому випадку не може бути призначена.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною та призначити їй покарання:

- за
ч.3 ст. 191 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права
займати посади пов'язані із обслуговуванням матеріальних цінностей строком на 2 (два) роки;

- за ч.2
ст. 209 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі
на 5 (п'ять) років із позбавленням права займати посади пов'язані із обслуговуванням
матеріальних цінностей строком на 2
(два) роки шість місяців;

- за ч.1
ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік шість місяців
із позбавленням права займати посади пов'язані із обслуговуванням матеріальних
цінностей строком на 1 (один) рік шість
місяців.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України
призначити ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю злочинів
шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим у виді
позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років із
позбавленням права
обслуговуванням матеріальних цінностей
строком на 2 (два) роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України
звільнити ОСОБА_1від відбування
призначеного їй основного покарання у
виді позбавлення волі з випробуванням,
якщо вона протягом іспитового строку
тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї
обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України
покласти на засуджену ОСОБА_1 такі обов'язки:

1) не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи;

2) повідомляти органи кримінально - виконавчої
системи про зміну місця проживання;

3) періодично
з'являтись для реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу засудженій ОСОБА_1 до вступу
вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду
Чернівецької області на протязі 15 діб
з моменту його проголошення
через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: