У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Косарєва В.І.,

суддів

Пекного С.Д. і Нікітіна Ю.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 08 квітня 2008 року кримінальну
справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1та захисникаОСОБА_2 на вирок
Жидачівського районного суду Львівської області від 16 травня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2007 року.

Вироком Жидачівського районного суду
Львівської області від 16 травня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Львова, громадянина України,

раніше судимого 12 листопада 1993 року

Шевченківським районним судом м. Львова

за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 145, 42, 46-1 КК України (в ред. 1960 року)

до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки

з відстрочкою виконання вироку строком на один рік;

08 грудня 1994 року Шевченківським районним судом м.
Львова

за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145,
42, 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі
строком на дев'ять років,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на вісім років із конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання
у виді позбавлення волі строком на шість років; за ч. 1 ст. 357 КК України до
покарання у виді обмеження волі строком на три роки; за ст. 395 КК України до
покарання у виді арешту строком на шість місяців.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на дев'ять років із конфіскацією майна.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1на користь ТОВ “Альфа Львів”, ВАТ
“Укрнафта”, потерпілих ОСОБА_3і ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди
відповідно 24 945,60 грн., 27 882,48 грн., 965 грн., 1 610 грн.; на користь НДЕКЦ
при УМВС України у Львівській області за проведення експертиз 2 077, 87 грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2007 року
зазначений вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1засуджено за те, що він 24 жовтня 2005 року о 3-й годині за
попередньою змовою із невстановленими слідством особами, кримінальну справу
щодо яких виділено в окреме провадження, повторно проник у приміщення каси АЗС
№3 ТОВ “Альфа Львів”, що у м. Бібрка Перемишлянського району Львівської
області, та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи
здоров'я потерпілих, відкрито заволодів чужим майном, чим завдав даному
підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 24 918 грн., а потерпілому Геті
А.М. - на 965 грн.

Крім того, ОСОБА_1 того ж дня о 4-й годині за попередньою змовою із
невстановленими слідством особами, кримінальну справу щодо яких виділено в
окреме провадження, повторно проник у приміщення АЗС №13020 ВАТ “Укрнафта”, що
в смт. Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області, вчинив напад на
операторів АЗС - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний
із насильством, небезпечним для їх життя чи здоров'я, заподіявши потерпілим
легкі тілесні ушкодження, чим завдав даному підприємству матеріальну шкоду на
загальну суму 27 882,48 грн., а потерпіломуОСОБА_3 - на 1 610 грн., та викрав
офіційні документи ВАТ “Укрнафта”: контрольну стрічку ЕКА, книгу РРО, журнал
здачі та прийому зміни, журнал обліку телефонних карток та змінні звіти.

Крім того, ОСОБА_1засуджено за те, що він 03 листопада 2004 року самовільно
залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду,
встановленого постановою Дрогобицького міського суду Львівської області від 17
квітня 2003 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2., не оскаржуючи доведеність винності
ОСОБА_1у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, заперечує його
причетність до вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 та ч. 1
ст. 357 КК України, та порушує питання про скасування судових рішень із
закриттям справи в цій частині у зв'язку із недоведеністю участі ОСОБА_1у
вчиненні даних злочинів. При цьому захисник посилається на однобічність,
неповноту, необ'єктивність судового слідства, оскільки суд не взяв до уваги
показання свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6., ОСОБА_7та засудженого про те, що інкримінованих злочинів
останній не вчиняв. Крім того зазначає про застосування щодо засудженого
недозволених методів ведення слідства. До того ж захисник вказує на неправильне
застосування кримінального закону, оскільки, з урахуванням суми викраденого,
дії ОСОБА_1за епізодами грабежу і розбою повинні кваліфікуватися за ч. 4 статей
186 і 187 КК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, наводячи аналогічні доводи та
заперечуючи свою причетність до вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186,
ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, стверджує, що кримінальна справа щодо
нього була сфабрикована, а її матеріали - сфальсифіковані, порушує питання про
скасування постановлених щодо нього судових рішень із закриттям справи в цій
частині у зв'язку із недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів. Крім
цього засуджений посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях. Крім того зазначає про істотне
порушення кримінально-процесуального закону, оскільки місцевий суд не ознайомив
його з протоколом судового засідання, а суд апеляційної інстанції розглянув
справу без його участі і не повідомив захисника про день розгляду справи в
апеляції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх
задоволення.

Винність ОСОБА_1у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст.
187, ч. 1 ст. 357 КК України доведена обвинувальним вироком суду, який набрав
законної сили. Перегляд у касаційному порядку вироку місцевого суду та ухвали
апеляційного суду, постановленої щодо цього вироку на підставах невідповідності
висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, однобічності та
неповноти дізнання, досудового чи судового слідства чинним законом не
передбачений.

Доводи скарг захисника і засудженого про наявність у останнього алібі
ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій та були визнані
безпідставними, з чим погоджується і колегія суддів.

Не знайшли свого підтвердження і доводи скарг ОСОБА_1про застосування щодо
нього недозволених методів ведення слідства.

Так, за заявами захисника ОСОБА_8. про застосування щодо засудженого
недозволених методів ведення слідства була проведена прокурорська перевірка, за
результатами якої старшим прокурором відділу управління нагляду прокуратури
Львівської області від 17 березня 2006 року було винесено постанову про відмову
в порушенні кримінальної справи щодо працівників УКР та СУ УМВС України у
Львівській області, яка оскаржена не була (т. 4, а. с. 326-327).

Посилання засудженого на порушення його права на захист колегія суддів
розцінює як безпідставні, оскільки із матеріалів кримінальної справи
вбачається, що ОСОБА_1 та його захиснику ОСОБА_2 було повідомлено про день
розгляду справи в апеляційному суді і останній брав участь у судовому
засіданні. Крім того, перевіркою матеріалів справи встановлено, що засуджений
до суду із клопотанням про виклик його в суд апеляційної інстанції не звертався
(т. 5, а. с. 228, 231-236).

Із заяви ОСОБА_1на ім'я голови місцевого суду убачається, що засуджений
відмовився від ознайомлення з протоколами судового засідання, що спростовує
доводи його скарги про порушення цього права (т. 5, а. с. 257).

Що стосується доводів захисника про неправильне застосування кримінального
закону, то вони, на думку колегії суддів, суперечать вимогам закону, оскільки
захисник не може діяти всупереч інтересам або на шкоду свого підзахисного і
ставити питання про погіршення його становища.

Так, згідно з ч. 1 ст. 48 КПК України захисник зобов'язаний використовувати
передбачені в цьому Кодексі та в інших законодавчих актах засоби захисту з
метою з'ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення,
пом'якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного,
обвинуваченого, підсудного, засудженого та надавати їм необхідну юридичну
допомогу.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б
підставами для скасування судових рішень, перевіркою матеріалів справи не
встановлено.

З огляду на зазначене, з мотивів, наведених у касаційних скаргах
засудженого і його захисника, колегія суддів не вбачає підстав для призначення
справи щодо ОСОБА_1до розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у
ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

відмовити у задоволенні касаційних скарг захисника ОСОБА_2 і
засудженого ОСОБА_1.

С У
Д Д І :

Косарєв В.І. Пекний
С.Д.
Нікітін Ю.І.