Кримінальне провадження № 1-кп/331/171/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2015 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Первомайськ, Первомайського району, Харківської області, громадянина України, українця, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованому, який ніде не зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженому:
03.10.1997 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років та 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 14 КК України (в ред. 1960 р.) призначено лікування від наркотичної залежності;
06.03.2000 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі. Згідно ст. 14 КК України (в ред. 1960 р.) - призначено лікування від наркотичної залежності;
13.05.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано до вироку покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2002 року, та остаточно визначене покарання у вигляді 3 років та 6 місяців позбавлення волі;
12.09.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі;
02.04.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України вид покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання частково приєднати до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2007 року та визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
17.03.2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 395, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
08.04.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 309 ч. 2, ст. 395, ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;
13.06.2013 року Комунарським районом судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2013 року остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі;
18.06.2013 року Жовтневим районом судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013 року та визначено покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 24.06.2014 року на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.06.2014 року згідно зі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
03 грудня 2014 року приблизно о 07 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення знаходячись на першому поверсі біля прийомного відділення «5-МКЛ», в м. Запоріжжя, помітив у незнайомої дівчини відкриту сумку сірого кольору, після чого переконавшись, що його злочинні дії ніхто не бачить, засунув праву руку до сумки і витягнув з неї мобільний телефон марки «НТС - Desire 601» і поклавши його собі до-кишені, вийшов з приміщення «5-МКЛ» в м. Запоріжжя та зник у невідомому напрямку, чим спричинив ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на суму 3199 гривень 00 копійок.
Крім того, 08.12.2014 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою в подальшому розпорядитися їм на свою користь, знаходячись в салоні трамваю маршруту № 10 в м. Запоріжжі, в момент руху трамваю між зупинками громадського транспорту «Карпенко-Карого» та «Іванова» в м. Запоріжжі, таємно викрав із заднього карману штанів у гр. ОСОБА_9 мобільний телефон марки «iPhone 4», імей: НОМЕР_1 вартість якого згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 739 від09.04.2015 року складає 3088 гривень 33 копійки, який належить останньому, чим завдав матеріальний збиток на вказану суму.
Крім того, 25.01.2015 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення знаходячись біля зупинки громадського транспорту ТЦ «Україна» по пр. Леніна в м. Запоріжжя, помітив у незнайомої дівчини відкриту кишеню у її пальто після чого переконавшись, що його злочинні дії ніхто не бачить, засунувсвою руку до правої кишені пальта дівчини і витягнув з неї мобільний телефон марки «Iphone 5», поклавши його собі до кишені, після чого зник у невідомому напрямку, чим спричинив ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на суму 5765 гривень 55 копійок.
Крім того, 29 січня 2015 року о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в тролейбусі № 3, біля зупинки громадського транспорту «вул. 12 Квітня» у місті Запоріжжі, побачивши раніше невідому жінку, у якої в руці знаходилась жіноча сумка, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи повторно, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, скориставшись вільним доступом та тим, що його дії ніхто не бачить, розстебнув сумку та витягнув із вказаної сумки гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 171 гривня 25 копійок, що належать ОСОБА_11 .
Крім того, 15.02.2015 року приблизно в обідній час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення знаходячись в салоні маршрутного таксі, на зупинці ЗГТ «Гагаріна» помітив у незнайомого чоловіка відкриту кишеню у куртці, після чого переконавшись що його злочинні дії ніхто не бачить, засунув свою руку до правої кишені куртки чоловіка і витягнув з неї мобільний телефон марки «Donod D71», поклавши його собі до кишені. Потім на зупинці громадського транспорту «ТЦ «Україна» по пр. Леніна в м. Запоріжжя, вийшов з вищевказаного маршрутного таксі та зник у невідомому напрямку, чим спричинив ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на суму 249 гривень 43 копійок.
Крім того, 19.02.2015 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення знаходячись в салоні маршрутного таксі, зайшовши у салон вищевказаного таксі, помітив у незнайомого чоловіка відкриту кишеню у куртці, після чого переконавшись, що його злочинні дії ніхто не бачить, засунув свою руку до правої кишені куртки чоловіка і витягнув з неї мобільний телефон марки «Samsung 2530», поклавши його собі до кишені. Потім на зупинці громадського транспорту «вул. Миру» в м. Запоріжжя, вийшов з вищевказаного маршрутного таксі та зник у невідомому напрямку, чим спричинив ОСОБА_13 , матеріальну шкоду на суму 387 гривень 70 копійок.
Крім того, 21.02.2015 року, приблизноо14годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно,маючи умисел натаємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів,знаходячись в вагоні трамваю № 3 на зупинці міського транспорту «вул. Грязнова» в Жовтневому районі м. Запоріжжя, викрав мобільний телефон «Samsung GT - S 6802» вартістю 1740 гривень з сумки потерпілої ОСОБА_14 , проте, будучи поміченим останньою та усвідомлюючи відкритий характер власних дій, продовжив свої злочинні дії та зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном.
Таким чином, ОСОБА_7 , своїми злочинними діями завдав потерпілій ОСОБА_14 матеріальних збитків на вказану суму.
Крім того, 21.02.2015 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в маршрутному таксі № 74 на зупинці міського транспорту «Лахті» в м. Запоріжжі, будучи впевненим в тому, що його дії залишаються непоміченими, викрав мобільний телефон «Samsung GT - 1852» вартістю 2 000 гривень, з правої зовнішньої кишені куртки потерпілої ОСОБА_15 , чим заподіяв з потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.
Крім того, 23.02.2015 року приблизно о 07 годині 12 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою в подальшому розпорядитися їм на свою користь, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Заводська» в м. Запоріжжі зайшов до салону маршрутного таксі № 9 та в момент руху між зупинками громадського транспорту «Чарівна» та «Іванова» в м. Запоріжжі, таємно викрав із жіночої сумки у гр. ОСОБА_16 мобільний телефон марки «Sony Xperia J», імей: НОМЕР_2 вартість якого згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 731 від 21.04.2015 року складає 1700 гривень, який належить останній, чим завдав матеріальний збиток на вказану суму. Після чого продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 вийшов із салону маршрутного таксі №9 на зупинці громадського транспорту «Іванова» в м. Запоріжжі та попрямував на ринок «Анголенко», де продав викрадений телефон гр. ОСОБА_17 .
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого і вивчити матеріали кримінального провадження в частині, які характеризують особу обвинуваченого.
При цьому приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 , не визнає свою вину в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, суд приходить до висновку у необхідності дослідження доказів за даним епізодом у повному обсязі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованих йому, органом досудового розслідування, кримінальних правопорушеннях визнав частково, суду пояснив, що взимку дізнався, що його матері потрібно провести дорогу дуже операцію, це під товкнуло його до вчинення низки крадіжок, так 21 лютого 2015 року він їхав в трамваї і побачив жінку, яка не слідкувала за своє сумкою, він її відкрив і непомітно витягнув гаманець і мобільний телефон, відійшов в сторону, побачив, що сумка залишилася відкритою, вирішив повернутися застебнути її, поки жінка не помітила пропажі, але тут вони під`їхали до зупинки він намагався вийти з трамваю, але його хтось схопив за рукав, побоявшись, що його впіймають викинув гаманець і телефон, згодом його затримали працівники міліції, і вже в райвідділку вищевказана жінка впізнала його, як особу, яка викрала її речі.

Крім того, 03.12.2014 року о сьомій годині сорок хвилин перебуваючи біля гардероба 5-ї міської лікарні побачив дівчину, яка не слідкувала за своєю сумкою, ї непомітно для неї витягнув з неї мобільний телефон, який згодом продав.

Крім того, 25 січня 2015 року о 17 годині 00 хвилин перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Універмаг «Україна» непомітно витягнув мобільний телефон «Iphone 5» у якоїсь дівчини.

Крім того, 15.02.2015 року приблизно в обідній час знаходячись на зупинці громадського транспорту «Гагаріна» у незнайомого чоловіка з кишені викрав китайський мобільний телефон марки «Donod D71».
Крім того, 19.02.2015 року приблизно о першій годині дня, знаходячись в салоні маршрутного таксі викрав мобільний телефон марки «Samsung 2530».
Крім того, знаходячись в Шевченківському районі, 08.12.2014 року приблизно о дев`ятнадцятій годині, в салоні трамваю між зупинками громадського транспорту «Карпенко-Карого» та «Іванова» в м. Запоріжжі, викрав мобільний телефон марки «iPhone 4», який продав згодом на ринку «Анголенко».
Крім того, 23.02.2015 року приблизно о 07 годині ранку в салоні маршрутного таксі № 9 між зупинками громадського транспорту «Чарівна» та «Іванова» в м. Запоріжжі, викрав дорогий телефон точної назви він не пам`ятає.

Крім того, 21.02.2015 року після крадіжки в трамваї на зупинці «Грязнова», на зупинці міського транспорту «Лахті» в м. Запоріжжі, викрав мобільний телефон.
Не зважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 провини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 186 КК України, його винуватість та причетність до вчинення вказаного злочинного діяння, повністю підтверджується дослідженими, в ході судового розгляду, доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 , пояснила суду, що 21 лютого 2015 року після обід вона з маленьким сином їхала на трамваї сіли вони на зупинці «Малий ринок», під час руху, помітила, що хтось доторкнувся до її сумки, на її руку прикривав пакет, побачила, що сумка відкрита, відразу виявила, що зник гаманець, поруч стояв з цим пакетом обвинувачений ОСОБА_7 , вона звернулася до нього поверни гаманець, він відповів, що ніякого гаманця не бачив, в цей момент трамвай під`їхав на зупинку «Грязнова» двері відчинилися, ОСОБА_7 почав тікати, вона побігла за ним, обвинувачений кинув на землю гаманець і продовжив тікати, вона підняла гаманець, і повернулися до трамваю, оскільки в неї там залишалася дитина, крім того, додала, що вона чітко бачила руку обвинуваченого, яка знаходилася у неї в сумці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , пояснив суду, що наприкінці лютого 2015 року знаходився на зупинці громадського транспорту «Грязнова», під`їхав трамвай, двері відчинилися, з нього вибіг обвинувачений ОСОБА_7 , за ним вибігла потерпіла ОСОБА_14 із криками «поверни мої речі», ОСОБА_7 не зупинився, але викинув її гаманець, і продовжив бігти, потерпіла підняла гаманець і повернулася до трамваю, оскільки у неї там залишилася дитина, як виявилося, обвинувачений прихопив мобільний телефон потерпілої.

ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, пояснив, що його дії потрібно було кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він здійснив крадіжку речей потерпілої ОСОБА_14 , ще до того, як вона помітила їх зникнення, і лише його намір повернутися і закрити її сумку призвів до того що потерпіла звернула на нього увагу.

Дану позицію обвинуваченого ОСОБА_7 суд не бере до уваги, оскільки вона спростовується показами потерпілої ОСОБА_14 , яка вказує, що бачила руку обвинуваченого безпосередньо в своїй сумці, відразу виявила пропажу гаманця, і на її вимогу повернути його, обвинувачений не відреагував, і за першої можливості втік з місця пригоди, при цьому для уникнення переслідування потерпілою, яка схопила його за рукав куртки, біля трамваю, викинув гаманець, що підтверджують покази свідка ОСОБА_18 , який стверджував, що потерпіла переслідувала ОСОБА_7 і кричала йому у слід, щоб він повернув її речі.

При цьому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в обґрунтування своєї позиції по справі, суд розцінює як реалізацію наданого йому права на захист та намагання понести більш м`яке покарання.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, згідно якого, крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, пом`якшуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, вчинив декілька злочинів різного ступеню тяжкості, має постійне місце проживання, за місцем проживання скарг не надходило, офіційно не працевлаштований, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, з 01.12.1999 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнає, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями сприяв становленню істини у справі.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відношення самого обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікується його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_14 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 , матеріальної шкоди в сумі 1740 гривень, підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з тим, що завдана шкода на вказану суму повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 186 України і призначити йому покарання

за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований відносно засудженого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 25 лютого 2015 року.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_14 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 1740 гривень.

Речові докази:
- мобільний телефон «Samsung GT - 1852» в корпусі білого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_15 залишити за належністю;
- мобільний телефон марки «iPhone 4», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишити за належністю;
- мобільний телефон марки «Sony Xperia J», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_16 залишити за належністю;
- мобільний телефон марки «НТС - Desire 601», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити за належністю;
- мобільний телефон марки «Donod D71», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 залишити за належністю;
- мобільний телефон марки «Samsung GTE 2530» переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_13 залишити за належністю;
- мобільний телефон марки «iPhone 5», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 залишити за належністю;
- гаманець чорного кольору, з банківською картою «Приват банк», пенсійним посвідченням на імя ОСОБА_19 , дисконтними картки «Амстор» та «аптека», грошовими коштами в розмірі 171 гривня 25 копійок, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_11 залишити за належністю.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1