Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
Справа № 446/1797/14-к
УХВАЛА
ПІДГОТОВЧОГО СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ
04.12.2014 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка -Бузька обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 яка обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.172 ч.1, ч.1 ст. 366 КК України,
До Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області 02.09.2014 року надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 яка обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 366 КК України.
В судовому засіданні прокурор вважає за можливе прийняти акт до розгляду, оскільки вважає, що такий відповідає вимогам ст. 291 КПК України, відмовивши в задоволенні клопотання захисника за безпідставністю, вказавши, що зібрані докази, що вказують на те, що обвинувачений вчинив правопорушення, про що і зазначено в обвинувальному акті.
Захисником заявлено клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових матеріалів, крім того, подано скаргу на дії слідчого та прокурора щодо порушення ними, на його думку, презумпції невинності, оскільки в обвинувальному акті, погодженому прокурором, слідчий у стверджувальній формі зазначив, що « ОСОБА_5 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172, та за ч.1 ст. 366 КК України». Заявник стверджує, що слідчий та прокурор порушив права ОСОБА_5 , оскільки стверджують, що вона вчинила злочин, при цьому обвинувального вироку не ухвалено, у зв`язку з чим просить суд визнати порушення з боку слідчого Камянка-Бузького РВ ГУ МВСУ у Львівській області та прокурора Камянка-Бузького району Львівської області ОСОБА_6 вимог п.2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини в частині порушення принципу презумпції невинуватості та заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.
Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала заявлене захисником клопотання.
Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши надані матеріали, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст..303 ч.2 КПК України скарга підлягає розгляду під час підготовчого провадження.
На думку суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 складено з порушенням вимог ст.291 КПК України.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, п.1 ч.1 ст.91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, зокрема презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Ст.17 КПК України зазначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено і встановлено вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини чітко зазначає про важливість дотримання презумпції невинуватості вказує на помилки правоохоронних органів при тлумаченні цього поняття, зазначаючи наступне: «…Суд нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (AllenetdeRibemont, §41; Daktarasv.Lithuania, §§41-43; Butkeviciusv. Lithuania, §49).
Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Навіть за відсутності формальної думки про винуватість особи, достатньо, аби були певні підстави вважати, що суд чи посадова особа ставиться до обвинуваченого як до винуватого у вчиненні злочину.
Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)….»
Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308).
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості з боку правоохоронних органів не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п.2 ст.6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.
З огляду на викладене, враховуючи, що дійсно в обвинувальному акті слідчий ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_5 «вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 366 КК України», обвинувальний акт затверджений прокурором ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про неприпустимість тверджень про вчинення ОСОБА_5 злочинів в обвинувальному акті, враховуючи що винуватість останньої не встановлена обвинувальним вироком суду, що призвело до порушення принципу презумпції невинуватості, які можуть впливати на формування позиції суду та думку громадськості.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушенням вимог КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення даних недоліків.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд
Скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , яка обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 366 КК України, повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до апеляційного суду Львівської області через Камянка-Бузький районний суд Львівської області.
Суддя ОСОБА_1