Провадження № 1-кп/734/109/15 Справа № 734/1398/15-к
іменем України
22 червня 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
24 березня 2015 солдат ОСОБА_5 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 та в той же день був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №72 від 25 березня 2015 солдат ОСОБА_5 був призначений на посаду курсанта 3 навчальної механізованої роти указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 30 квітня 2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв. самовільно залишив територію указаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд до 12 травня 2015 року. Увесь цей час солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд за межами військової частини. При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, тобто солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, розпочався 17 березня 2014 року.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , 30 квітня 2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв. в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, умисно, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив військову частину та проводив час на власний розсуд до повернення у військову частину польова пошта НОМЕР_1 12 травня 2015 року. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, в умовах особливого періоду.
27 травня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у присутності його захисника, адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди страший прокурор військової прокуратури ОСОБА_3 і підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, останній повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 .
Зміст даної угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. У ній, зокрема, зазначені сторони угоди, формування підозри, і її правова кваліфікація із зазначенням статей (частин статей) Закону України «Про кримінальну відповідальність», істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, обов`язки підозрюваного щодо співпраці з правоохоронними органами, в сприянні розслідування кримінального провадження. В угоді зазначено узгоджене покарання та наявна згода підозрюваного на його призначення, а також зазначено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання. Угода скріплена підписами сторін угоди.
Старший прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Щодо можливості затвердження даної угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду.
Згідно з ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, шкода кримінальним правопорушенням не завдана, потерпілих по кримінальному провадженню не має, прокурор та підозрюваний добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам КПК України.
Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 , що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не буде мати для суду жодного доказового значення; мати захисника, в тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених Законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.
Судом також з`ясовано у обвинуваченого, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, ОСОБА_5 розуміє суть обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим повністю, розуміє вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також, суд переконався, що угода укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Покарання, яке пропонується в угоді, є покарання але з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину за ч. 4 ст. 407 КПК України, але із застосування ст. ст. 69, 60 КК України у вигляді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділу організації охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
Керуючись ст. ст. 314, 368, 474-475 КПК України, суд-
Затвердити угоду від 27 травня 2015 року, про визнання винуватості, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділу організації охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому і прокурору вирок суду вручається негайно після його проголошення.

Суддя
Козелецького районного суду ОСОБА_1