Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/563/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2015 року.

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Млинок Онуфріївського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, яка не одружена, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням на направлено для відбування покарання призначеного вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2014 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Кримінальне провадження розглянуто з участю прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповноту судового розгляду та постановити нову ухвалу якою подальше її відбування призначеного вироком суду покарання не буде пов`язане з позбавленням волі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції встановлено, що 04.11.2014 року і 03.02.2015 року вона не з`явилась для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції у зв`язку з хворобою. Звернутися до лікарні у неї не було можливості, так як не було коштів для лікування. Ці доводи суд не взяв до уваги як поважні причини неявки для реєстрації. Разом з цим, відкидаючи її доводи, суд першої інстанції належним чином їх не перевірив, не встановив яким захворюванням вона хворіла та не спростував їх, чим порушив гарантоване ч. 2 ст. 62 Конституції України її право, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що протягом іспитового строку, на якому перебувала майже рік, вона не вчиняла кримінальних правопорушень, а це на думку апелянта вказує, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції засудженої, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала районного суду скасуванню з постановленням нової ухвали з таких підстав.
Вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2014 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік та покладено на неї обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи; - повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; з`являтися до цього органу для реєстрації.

09.04.2015 року до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувся інспектор Світловодського МВ КВІ УДПтС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо засудженої ОСОБА_6 та направлення її в місця позбавлення волі згідно вироку суду.

Подання обґрунтоване тим, що засуджена ОСОБА_6 тричі не з`явилась без поважних причин для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що 04.11.2014 року ОСОБА_6 не з`явилась без поважних причин для реєстрації в Онуфріївському РП Світловодського МВ КВІ УДПтС України в Кіровоградській області. Однак, будучи попередженою про наслідки невиконання покладених на неї судом обов`язків, засуджена 02.12. 2014 року та 03.02.2015 року не з`являлась без поважних причин для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що засуджена ОСОБА_6 без поважних причин не виконувала покладений на неї судом обов`язок - з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави їх ухвалення.

Отже, право на отримання вмотивованого та обґрунтованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 370 КПК України зобов`язують суди обґрунтовувати і вмотивовувати свої рішення. У рішенні «Серявін проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що лише за умови винесення обґрунтованого та вмотивованого судового рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Дослідженням матеріалів подання, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 370 КПК України, судовий розгляд проведено неповно, судове рішення не обґрунтовано та належно не вмотивовано, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Так, інспектору кримінально-виконавчої інспекції, а також суду під час судового розгляду причини неявки для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції засуджена ОСОБА_6 пояснила, що 04.11.2014 року забула про необхідність явки, а 02.12.2014 року та 03.02.2015 року хворіла. Проте до лікарні не зверталась, у зв`язку із відсутністю коштів, лікувалась вдома.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України, н евиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Проте, ні інспектор кримінально - виконавчої інспекції, а ні суд належним чином, шляхом отримання пояснень від очевидців, родичів та односельців, документально не перевірили пояснення засудженої ОСОБА_6 стосовно причин її неявки для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Судом не прийнято до уваги, що засуджена пояснювала, що хворіла саме в зимову пору року, щ цілком ймовірно. Також заслуговують на увагу доводи ОСОБА_6 , що у зв`язку із відсутністю коштів, вона до лікарні не зверталась.

При цьому, звертає увагу, що після неявки, кожного наступного дня ОСОБА_6 з`являлась для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Викладене в сукупності, на переконання колегії суддів свідчить про те, що засуджена умисно не ухилялась від виконання покладених на неї обов`язків.

Зазначений висновок колегії суддів об`єктивно підтверджується матеріалами подання, згідно яких ОСОБА_6 у період іспитового строку за місцем проживання характеризується фактично позитивно, до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувалась.

До того ж в матеріалах подання є рапорти дільничного інспектора міліції Онуфрієвського РВ УМВС України в області, згідно яких під час перевірок, ОСОБА_6 завжди перебувала вдома, з нею проводились профілактичні бесіди.

Отже, в матеріалах подання відсутні будь-які данні, що ОСОБА_6 не бажає стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Судом першої інстанції лише формально встановлено, що засуджена тричі протягом іспитового строку не з`явилась для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, але це на переконання колегії суддів не є свідченням того, що ОСОБА_6 умисно не виконувала покладені на неї обов`язки та не бажала стати на шлях виправлення.

За змістом кримінального закону України, щоб направити засудженого для відбування призначеного покарання, відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 КК України суду необхідно встановити, що він не тільки не виконує покладені на нього обов`язки, але це має бути свідченням того, що він не бажає стати на шлях виправлення.

Під час розгляду подання, судом першої інстанції вище зазначених підстав для направлення засудженої ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції належно не обґрунтована і не вмотивована, судовий розгляд проведено не повно, так як не з`ясовано обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, а тому доводи апеляції з цього приводу є обґрунтованими.

Водночас слід зазначити, що суд першої інстанції під час розгляду подання не звернув уваги на те, що остання неявка для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції у ОСОБА_6 була зафіксована 03.02.2015 року, а з поданням інспектор кримінально-виконавчої інспекції звернулася до суду 09.04.2015 року, тобто більше як через 2 місяці. Однак, у цей двомісячний період, порушень або невиконання покладених обов`язків засудженою ОСОБА_6 , інспектором кримінально-виконавчої інспекції, не виявлено.

До того ж ст. 76 КК України передбачає, що у випадку звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, вичерпний перелік яких передбачено ч. 1 ст. 76 КК України. Із цього слідує, що покладання інших обов`язків або будь-яке доповнення до покладених обов`язків законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України ( в редакції від 14.04.2009 року) у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого такі обов`язки: 1) попросить публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 3) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; 4) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; 5) пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Вироком Онуфріївський районний суд Кіровоградської області від 23.05.2014 року поклав на засуджену ОСОБА_6 обов`язки не передбачені ст. 76 КК України, а саме: - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи; - повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; з`являтися до цього органу для реєстрації.

Отже, із змісту обов`язків, покладених на засуджену ОСОБА_6 вироком суду слідує, що задовольнивши подання інспектора кримінально-виконавчої інспекції та скасувавши звільнення від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції направив ОСОБА_6 для відбування покарання в місця позбавлення волі за порушення обов`язку, який на неї не покладався вироком суду від 23.05.2014 року.

Так, в оскаржуваній ухвалі від 20.04.2015 року вказано, що судом встановлено, що засуджена без поважних на те причин не виконувала покладений на неї судом обов`язок - з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Проте, такий обов`язок не передбачений ч. 1 ст. 76 КК України та не покладався на засуджену ОСОБА_6 вироком суду від 23.05.2014 року. Зазначеним вироком на засуджену покладено обов`язок - з`являтися до цього органу для реєстрації, однак такий обов`язок також не передбачений ч. 1 ст.76 КК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що засуджену ОСОБА_6 не можна було направити для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі, за не виконання обов`язку, який на неї не покладався вироком суду, а також навіть за невиконання обов`язку, який не передбачений законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання інспектора Світловодського МВ КВІ УДПтС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо засудженої ОСОБА_6 та направлення її в місця позбавлення волі згідно вироку суду.

У зв`язку із цим, засуджена ОСОБА_6 підлягає звільненню з місця відбування покарання - Уманської ВК-129 Черкаської області, а виконання ухвали в цій частині, покласти на начальника зазначеної установи.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити.
Скасувати ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2015 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо засудженої ОСОБА_6 та направлення її для відбування призначеного вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2014 року покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання інспектора Світловодського МВ КВІ УДПтС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо засудженої ОСОБА_6 та направлення в місця позбавлення волі згідно вироку суду.

Засуджена ОСОБА_6 підлягає звільненню з місця відбування покарання.

Виконання ухвали в частині звільнення ОСОБА_6 з місця відбування покарання, покласти на начальника Уманської ВК-129 Черкаської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4