Справа № 1-202-2008 р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2008 року Замостянський районний суд м. Вінниці в
складі:

головуючого: судді Чезганової
А.М.,

при секретарі: Конецул О.А.,

за участю прокурора: Калитко
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженки м. Вінниці, українки, громадянки України, з
вищою освітою, заміжньої, працюючої приватним підприємцем, проживаючої:
АДРЕСА_1, не судимої, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1,
працюючи фізичною особою - підприємцем та являючись, згідно з покладених на неї
організаційно - розпорядчих обов»язків, службовою особою, вчинила грубе
порушення законодавства про працю.

Так, відповідно до ст. 46 Господарського кодексу України, ОСОБА_1 має право
укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладанні
трудового договору підприємець зобов»язаний забезпечити належні та безпечні
умови праці, оплату праці не нижчу від визначеної законом та її своєчасне
одержання працівниками, а також інші соціальні гарантії, включаючи соціальне й
медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до чинного
законодавства України.

Згідно з положеннями ст. 21 КЗпП України ОСОБА_1, як фізична особа, є
однією із сторін трудового договору і, як роботодавець, повинна забезпечувати
реалізацію трудових прав громадян.

Так, ОСОБА_1, здійснюючи підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі у
магазині «Продукти» по вул. Рєпіна, 18 в м. Вінниці, діючи всупереч вимогам
ст.ст. 24, 24-1 КЗпП України, згідно з якими трудовий договір укладається у
письмовій формі, додержання якої є обов»язковою при укладанні його з фізичною
особою, та реєструється у тижневий строк з моменту фактичного допущення
працівника до роботи у державній службі зайнятості, усвідомлюючи протиправний
характер своїх дій, умисно, з метою ухилення від сплати внесків у соціальні
фонди, прийняла на роботу без укладення трудових договорів, їх реєстрації у
державній службі зайнятості та внесення відповідних записів у трудові книжки, в
якості продавців п»ятьох найманих працівників: з листопада 2004 року по червень
2005 року - ОСОБА_2 з квітня 2005 року по липень 2005 року - ОСОБА_3, з
листопада 2004 року приблизно по липень 2005 року - ОСОБА_4, з лютого 2005 року
по червень 2005 року - ОСОБА_5, з березня 2005 року по червень 2005 року -
ОСОБА_6., що призвело до не зарахування відпрацьованого найманими працівниками
часу до загального трудового стажу.

Відповідно до ст.ст. 253,
254 КЗпП України
особи, які працюють за

трудовим договором у фізичної особи,
підлягають загальнообов»язковому державному соціальному страхуванню. Основними
джерелами коштів загальнообов»язкового державного соціального страхування є
внески фізичної особи та працівників.

Згідно зі ст. 256 КЗпП України наймані працівники мають право на державне
пенсійне забезпечення.

В порушення вищезазначених норм, а також ст. 46 Конституції України, яка
передбачає права найманих працівників на соціальний захист у разі повної,
часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття
з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених
законом, ОСОБА_1, починаючи з моменту прийняття найманих працівників на роботу,
не здійснювала відрахування до Пенсійного фонду України, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування у зв»язку з
тимчасовою втратою працездатності, Фонду соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві, позбавивши таким чином
ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. перелічених вище соціальних
гарантій, що істотно порушило їх конституційні права.

Крім того, ОСОБА_1 встановила
тривалість робочого часу 15 годин на день, тобто 105 годин на тиждень, таким
чином порушивши норми ст. 50 КЗпП України.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 просила звільнити її від кримінальної
відповідальності у зв»язку із закінченням строків давності.

Вислухавши
пояснення підсудної, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора,
який вважав за можливе звільнити підсудну ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності, оскільки вона вчинила злочин невеликої тяжкості і з дня вчинення нею злочину минуло більше
двох років, суд вважає, що підсудну ОСОБА_1 слід звільнити від кримінальної
відповідальності у зв»язку із закінченням строків давності та кримінальну
справу відносно неї закрити, оскільки підсудна вчинила злочин невеликої
тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі і з дня
вчинення нею злочину пройшло більше ніж два роки.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 11-1 КПК України, ст. 49 КК України
, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити
ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 172 ч.1 КК України у зв»язку
із закінченням строків давності.

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України, закрити.

Запобіжний захід, у вигляді підписки про невиїзд, скасувати.

На
постанову суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької
області протягом 7 діб з моменту проголошення постанови.

Суддя: