АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа: 11/796/33/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК України: ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілих ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2013 року,

ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Сміла Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні двох дітей, працюючий приватним підприємцем, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок, раніше не судимий,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні дитину, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , приватний будинок, раніше не судимий,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в м. Буча Київської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючий, одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

кожен засуджений за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції листопада 2011 року) на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць кожному.
Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному відраховувати з моменту його затримання та перебування під вартою, а саме з 16 березня 2012 року.

По даній кримінальній справі потерпілим ОСОБА_14 до підсудних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заявлено цивільний позови про стягнення матеріальної шкоди солідарно на суму 127 729, 47 гривень - які залишено без розгляду, у зв`язку з повним відшкодування матеріальних збитків підсудними.
Цивільний позов про стягнення моральної шкоди ОСОБА_15 до підсудних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на суму 500 000 гривень задоволено частково. Постановлено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_15 моральну шкоду з підсудних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в розмірі 20 000 гривень з кожного окремо. В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Постановлено стягнути судові витрати на суму 61 919, 12 грн., за проведення експертиз, солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
У вироку також вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, приблизно у серпні 2009 року, у невстановленому досудовим слідством місці та при невстановлених досудовим слідством обставинах, між ОСОБА_15 та невстановленою досудовим слідством особою, на ґрунті боргових зобов`язань, виник конфлікт. Враховуючи, що приблизно до березня 2011 року вказаний конфлікт вирішено не було, невстановлена досудовим слідством особа, у вказаний період часу, з метою помсти ОСОБА_15 , вирішила умисно знищити один з автомобілів ОСОБА_15 шляхом вибуху.
З метою реалізації свого злочинного умислу, невстановлена досудовим слідством особа, приблизно в березні 2011 року, у невстановлений досудовим слідством час та місці, при невстановлених досудовим слідством обставинах, вступила у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 на умисне знищення одного з автомобілів ОСОБА_15 , шляхом вчинення вибуху.
Діючи згідно домовленості з невстановленою досудовим слідством особою, ОСОБА_7 , приблизно в жовтні 2011 року, у невстановлений досудовим слідством час та місці, при невстановлених досудовим слідством обставинах, вступив у попередню злочинну змову зі своїм знайомим ОСОБА_8 за грошову винагороду, шляхом здійснення вибуху, умисно знищити автомобіль, яким користується ОСОБА_15 , а саме автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, ОСОБА_7 домовився з ОСОБА_8 про виготовлення останнім вибухового пристрою для здійснення вибуху. У свою чергу ОСОБА_8 , приблизно в жовтні 2011 року, у невстановлений досудовим слідством час та місці, при невстановлених досудовим слідством обставинах, запропонував своєму знайомому ОСОБА_9 за грошову винагороду, підкласти вибуховий пристрій у зазначений вище автомобіль, з метою його знищення, на що ОСОБА_9 погодився.
Продовжуючи далі виконання спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим слідством час та місці, невстановленим досудовим слідством способом, незаконно виготовив вибуховий пристрій, дистанційне керування яким здійснювалось за допомогою двох мобільних телефонів «Нокіа 3310».
12.11.2011 року, приблизно о 23 год. 18 хв., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 на автомобілі «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 , під вигаданим приводом залишити вказаний автомобіль на ніч, прибули до підземного паркінгу будинку № 45-49 по вул. Тургенєвській в місті Києві, де ОСОБА_8 в кімнаті охорони спілкуючись з охоронцем став відволікати увагу останнього від спостереження за паркінгом. Одночасно з цим, ОСОБА_9 діючи спільно з ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні підземного паркінгу будинку № 45-49 по вул. Тургенєвській в місті Києві, помітивши що за його діями ніхто не спостерігає, підійшовши до автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на паркувальному місці № 72, достовірно знаючи про те, що вказаним автомобілем користується ОСОБА_15 , заклав наданий йому ОСОБА_8 вибуховий пристрій під кузов вищевказаного автомобіля, після чого повернувся до автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 , та разом з ОСОБА_8 поїхав з місця вчинення злочину.
19.11.2011 року, приблизно о 09 год. 00 хв., з метою доведення до кінця спільного з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та невстановленою досудовим слідством особою злочинного умислу на умисне знищення автомобіля ОСОБА_15 шляхом вибуху, ОСОБА_8 прибув на вул. Тургенєвську в м. Києві і знаходячись неподалік підземного паркінгу будинку № 45-49 по вул. Тургенєвській в м. Києві, привів в дію закладений 12.11.2011 року ОСОБА_9 вибуховий пристрій, внаслідок чого відбувся вибух автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 .
У результаті спільних злочинних дій, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленою досудовим слідством особою було умисно знищено автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинену шляхом вибуху, чим ОСОБА_14 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 127 729, 47 гривень.
Крім цього, ОСОБА_7 , приблизно у жовтні 2011 року, у невстановлений досудовим слідством час та місці, при невстановлених досудовим слідством обставинах, вступив у попередню злочинну змову із своїм знайомим ОСОБА_8 за грошову винагороду, умисно знищити автомобіль, шляхом здійснення вибуху, а саме, автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, ОСОБА_7 домовився з ОСОБА_8 про виготовлення останнім вибухового пристрою для здійснення вибуху.
Після цього, ОСОБА_8 , діючи згідно раніше розробленого з ОСОБА_7 злочинного плану, приблизно в жовтні 2011 року, у невстановлений досудовим слідством час та місці, при невстановлених досудовим слідством обставинах, запропонував своєму знайомому ОСОБА_9 за грошову винагороду, підкласти вибуховий пристрій у автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою його знищення, на що ОСОБА_9 погодився.
Продовжуючи свої злочинні дії, 12.11.2011 року ОСОБА_8 з вибухової речовини - тротил, яку він незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_3 , знаходячись за місцем свого мешкання, незаконно виготовив радіокерований вибуховий пристрій, який того ж дня незаконно перевіз до підземного паркінгу будинку АДРЕСА_5 .
12.11.2011 року, приблизно о 23 год. 22 хв., знаходячись у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , згідно домовленості, незаконно передав виготовлений ним радіокерований вибуховий пристрій ОСОБА_9 , для того щоб він встановив його на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , для подальшого його умисного знищення.
19.11.2011 року, приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_8 , діючи згідно раніше розробленого з ОСОБА_7 злочинного плану, знаходячись поблизу будинку № 45-49 по вул. Тургенєвській в місті Києві, з метою умисного знищення майна ОСОБА_15 , шляхом дзвінка з мобільного телефону на мобільний телефон вибухового пристрою, який перед цим ОСОБА_9 встановив на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , привів його у дію, в результаті чого відбувся вибух та вказаний автомобіль було знищено.

Згідно висновку вибухотехнічної експертизи № 1/26 ВТ від 21.12.2011 року, у наданому на дослідження автомобілі «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 мав місце вибух безоболонкового саморобного радіокерованого вибухового пристрою, який складався з вибухової речовини бризантної дії - тротил; засобу ініціювання (електродетонатору); виконавчого механізму на базі мобільного телефону. Приведення в дію вибухового пристрою даної конструкції здійснюється у разі активації мобільного телефону (вхідний дзвінок, вхідне повідомлення, спрацювання будильника або нагадування органайзера). При активації мобільного телефону струм подається на електродетонатор, який в свою чергу ініціює вибух заряду вибухової речовини. В наданому на дослідження автомобілі підірвано заряд вибухової речовини масою приблизно 400 грамів.
Згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи № 140 від 14 грудня 2011 року, ринкова вартість КТЗ автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року, номер кузова НОМЕР_3 станом на 19.11.2011 року становить 127 729, 47 гривень. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport 3» становить 319 411, 98 гривень. Тобто, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля станом на 19.11.2011 року становить 127 729, 47 гривень.

На вказаний вирок суду подані апеляції:

- прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, який не оспорюючи доведеності вини та юридичної кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, вважає вирок суду незаконним в частині призначеного покарання, у зв`язку неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та особі засуджених, внаслідок м`якості.

Прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановити новий, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожного визнати винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України та призначити кожному покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 України - 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання - 7 років позбавлення волі кожному.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд, при призначенні покарання засудженим достатньою мірою не врахував характеризуючи дані винних, обставини справи та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними діяння. А саме, те, що вчинений злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а суб`єктивна сторона даного злочину виражається в прямому умислі, що підвищує його суспільну небезпеку, а також, що злочин вчинений засудженими шляхом підриву вибухівки в громадському місці.

Крім того, прокурор зазначає, що судом не враховано позицію потерпілих щодо призначення покарання засудженим, а підсудний ОСОБА_7 не визнав вину у вчиненні злочину, щиро не розкаявся, тому в даному випадку, застосування ст. 69 КК України до засудженого ОСОБА_7 є неприпустимим.

- Представником потерпілих ОСОБА_13 , який посилаючись на неповноту та необґрунтованість досудового та судового слідства, просить скасувати вирок суду і повернути справу на додаткове розслідування.

Апелянт посилається на те, що потерпілі по справі вважають, що досудове та судове слідство у справі проведені однобічно і неповно, оскільки є підстави для кваліфікації дій обвинувачених за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин, а саме за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

При цьому, представник потерпілих зазначає, що ОСОБА_8 знав, що автомобілем «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , постійно користуються ОСОБА_16 та його водій ОСОБА_17 .

Також, звертає увагу на те, що висновком вибухотехнічної експертизи 1/04ВТ від 31.05.2012 року встановлено, що внаслідок вибуху пристрою закладеного в автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3», д.н.з. НОМЕР_1 , могли загинути люди, якби вони знаходились в салоні автомобіля, знаходячись на будь-якому із чотирьох місць.

Крім того, зазначає, що не з`ясовано номер мобільного телефону, який знаходився разом із вибухівкою на автомобілі, номер мобільного телефону з якого ОСОБА_8 здійснював телефонний дзвінок на номер мобільного телефону, що знаходився разом із вибухівкою на автомобілі, місце знаходження ОСОБА_8 в момент вибуху, а зазначене на думку потерпілих дає можливість з`ясувати чи міг ОСОБА_8 знати про знаходження у підірваному ним автомобілі людей і зокрема, ОСОБА_15 , що відповідно має значення для визначення кваліфікації вчиненого злочину.

Також, апелянт вказує на те, що суд відмовив потерпілому ОСОБА_14 у задоволенні моральної шкоди необґрунтовано, оскільки внаслідок злочину був пошкоджений автомобіль, який належить саме йому, однак, незважаючи на це суд взагалі не навів мотивів з яких потерпілому було відмовлено у задоволенні вимого про відшкодування такої шкоди.

Крім того, на думку потерпілих, призначений судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судом не враховано засад розумності, виваженості та справедливості при розгляді даної справи.

На підставі чого потерпілі вважають, що суд дійшов хибного висновку в частині визначення розміру відшкодування їм моральної шкоди, яка на думку останніх підлягає задоволенню у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляцію та частково апеляцію представника потерпілих, представника потерпілих, який підтримав свою апеляцію та частково апеляцію прокурора, засуджених та їх захисників, які заперечують проти поданих апеляцій, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, провівши судове слідство, заслухавши дебати та останнє слово засуджених, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція представника потерпілих підлягає задоволенню, з таких підстав.

Доводи представника потерпілих, викладені в апеляції, про направлення справи для проведення додаткового розслідування, оскільки на його думку, є підстави для кваліфікації дій засуджених за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин, є обгрунтованими, виходячи з наступного.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, умисного знишення чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом вибуху, грунтуються на неповно зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, а тому ці висновки є передчасними.

Згідно вимог ст. 22 КПК прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. При цьому зазначені посадові особи та суд не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого.

В силу ст. 64 КПК України при провадженні досудового, попереднього слідства, дізнання і розгляді справи в суді, в числі інших визначених в цьому законі обставин, підлягають доказуванню подія злочину, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину, винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

Крім того, згідно ст. 132 КПК України обвинувачення повинно бути конкретним, оскільки особа має право знати в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого обвинувачення.

Проте, органом слідства і судом першої інстанції зазначені вимоги закону належним чином не виконані, чим допущена неповнота та однобічність при розслідуванні та розгляді даної кримінальної справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що як органи досудового слідства, так і суд першої інстанції, посилаються в обвинуваченні та вироку суду на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлена досудовим слідством особа за попередньою змовою, 19.11.2011 року у приміщенні підземного паркінгу будинку № 45-49 по вул. Тургенівській в м. Києві, привели в дію дистанційно керований вибуховий пристрій, внаслідок якого відбувся вибух автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport 3» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , право керування яким мають також ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , тобто вчинили умисне знищення чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом вибуху.

Свій висновок орган досудового розслідування та суд обґрунтували показаннями засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_19 , та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 у своїх показаннях як на досудовому слідстві так і в суді зазначав, що причиною вчинення злочину був конфлікт між ним та особою на ім`я ОСОБА_20 і ОСОБА_7 був обізнаний про причини конфлікту та був присутній коли невідомі особи вимагали у нього гроші на користь ОСОБА_20 .

Але, органом досудового розслідування особа на імя ОСОБА_20 не встановлена та не допитана.

У зв`язку з цим представником потерпілих у суді було заявлене клопотання про виклик та допит ОСОБА_20 , однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

Ці обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи не буди предметом дослідження як досудового так і судового слідства.

Крім того, вивченням матеріалів справи було встановлено, що право керування автомобілем, який пошкоджено засудженими шляхом вибуху, мали ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які користувались зазначеним автомобілем, в тому числі і у вихідні дні, і ймовірно могли користуватись ним в день вчинення злочину, а саме 19.11.2011 року.

Згідно висновку експерта від 31.05.2012 року № 1/04ВТ, зона ураження вибухового пристрою, закладеного в автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 3» д.н.з. НОМЕР_1 , щодо можливого враження людей становить:

-бризантна дія на відстані до 18,5 см. від центру вибуху;

-фугасна дія на відстані до 105 см. від центру вибуху;

-осколкова дія (вторинні осколки) на відстані 150-200 см. від центру вибуху;

-дія повітряної ударної хвилі на відстані 276 см. від центру вибуху.

Люди могли загинути, якби вони знаходились в салоні автомобіля, знаходячись на любому з чотирьох місць.

Разом з цим, всупереч висновку про можливість загибелі людей, незалежно від місця знаходження їх в автомобілі, високої вірогідності знаходження в автомобілі під час вибуху потерпілих та водія ОСОБА_17 , а також позиції потерпілих та їх представника по справі, які вважали кваліфікацію дій засуджених за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України неправильною в зв`язку з наявністю ознак більш тяжкого злочину, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, без врахування того, що досудовим слідством в порушення вимог ст. 22 КПК України (в редакції 1960 року), не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставини справи, що передбачає, в тому числі, і встановлення обставини, що прямо впливають на кваліфікацію дії засуджених.

Вказані істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неповнота та однобічність досудового слідства не були усунуті під час судового розгляду справи ні прокурором при виконанні вимог ст. 277 КПК України, ні судом першої інстанції при розгляді справи по суті, тому колегія суддів вважає це підставою для скасування вироку суду, висновки якого є передчасними та належним чином не мотивованими.

Ці недоліки досудового слідства та судового розгляду не можуть бути виправлені і судом апеляційної інстанції та підлягають усуненню під час додаткового розслідування шляхом встановлення всіх обставин, які входять у предмет доказування по кримінальній справі та потребують проведення значної кількості оперативно-розшукових та слідчих дій, щодо з`ясування цих обставин.

Під час проведення додаткового розслідування органам досудового слідства належить: більш повно шляхом оперативно-розшукових та слідчих дій перевірити доводи потерпілих, встановити особу на ім`я ОСОБА_20 та допитати її, встановити власника автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport 3» д.н.з. НОМЕР_1 та інші дані з метою відшкодування завданої шкоди, провести інші оперативно-розшукові та слідчі дії для правильного встановлення фактичних обставин справи, дати вірну юридичну кваліфікацію встановленому, і в залежності від встановленого, за наявності для цього законних підстав, пред`явити обвинувачення у відповідності до вимог ст.ст. 131, 132 КПК України.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 374 КПК України (в редакції 1960 року), у зв`язку з порушенням органом досудового слідства кримінально-процесуального закону, неповнотою та однобічністю досудового слідства, які залишились поза увагою суду першої інстанції та не можуть бути усунуті в судовому засіданні апеляційної інстанції, апеляція представника потерпілих в частині скасування вироку суду і направлення справи для проведення додаткового розслідування, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на необхідність повернення справи для проведення додаткового розслідування, вимоги апеляції прокурора на мякість покарання не можуть бути предметом даного судового апеляційного розгляду та підлягають перевірці у разі повторного судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), п.п. 11, 15, розділу ХI, перехідних положень КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ОСОБА_13 задовольнити.

Апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати, а кримінальну справу направити прокурору м. Києва для проведення додаткового розслідування.

С У Д Д І:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3