Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,
за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_15, ОСОБА_5 ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 11 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2013 року, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року залишеним без зміни,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2), такого, що судимостей не має,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

02 грудня 2006 року ОСОБА_6, прибувши разом з

ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою з'ясування стосунків зі ОСОБА_10 у житловий будинок АДРЕСА_1, під час сварки з останнім на грунті особистих неприязних стосунків, дерев'яною палицею, а також руками і ногами кілька разів вдарив його по голові та іншим частинам тіла.

Після цього ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 на автомобілі останнього відвезли ОСОБА_10 до гаражного кооперативу № 1, розташованого по АДРЕСА_3, де в приміщенні гаража НОМЕР_1 дерев'яною палицею ОСОБА_6 ще кілька разів вдарив

ОСОБА_10 по голові та іншим частинам тіла. У результаті нанесених ОСОБА_10 ударів йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень.

Після побиття ОСОБА_10 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на автомобілі останнього, відвезли потерпілого на відстійники Олександрійського цукрового заводу, розташовані на відстані 2 км від

м. Олександрії, де його залишили. 02 грудня 2016 року на березі вказаних відстійників ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення щодо нього, а справу направити на нове розслідування, стверджуючи про неповноту та однобічність досудового й судового слідства та вказуючи на істотні порушення процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника, які підтримали касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого і просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити на таких підставах.

За змістом касаційної скарги засуджений, крім іншого, порушує питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю й неповнотою досудового та судового слідства. Проте зазначені обставини були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій і відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року не підлягають перегляду в касаційному порядку, а отже, при касаційному розгляді кримінальної справи колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи, доводи про невинуватість

ОСОБА_6 засуджений та його захисники висловлювали під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано визнали ці доводи безпідставними. Свої висновки щодо винуватості ОСОБА_6, із якими погодилась і колегія суддів суду касаційної інстанції, суд першої інстанції належним чином умотивував у постановленому судовому рішенні. Ці висновки підтверджено доказами, які суди ретельно перевірили та належним чином оцінили.

Твердження засудженого про незаконність постановлених щодо нього судових рішень, внаслідок того, що безпосередньо у суді не були допитані усі свідки у справі, є неспроможними.

Як убачається з матеріалів справи, використавши усі процесуальні можливості для забезпечення явки до суду свідків, які не з'являлися в судове засідання, встановивши, що явка цих осіб неможлива, у тому числі й свідка ОСОБА_11, суд, оголосивши їх показання, дані ними в ході досудового слідства, не порушуючи процесуального закону, відповідно до положень ст. 306 КПК України 1960 року, продовжував розгляд справи.

При цьому показання цих свідків відображені у вироку суду, є логічними, взаємопов'язаними між собою та з іншими доказами у справі.

Перевіркою матеріалів справи не виявлено даних стосовно того, що під час збирання та процесуального закріплення доказів були допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та дані, котрі б давали підстави вважати недостовірними чи недопустимим зібрані у справі докази, не виявлено й таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно, всебічно розглянути справу й постановити законний та обґрунтований вирок.

Доводи засудженого про порушення в ході судового слідства його права на захист, що полягало у відсутності належного розгляду та задоволенні ряду його клопотань, є неспроможними, оскільки не знайшли свого об'єктивного підтвердження в матеріалах справи та спростовуються змістом протоколу судового засідання, з яким засуджений був ознайомлений і письмових зауважень з приводу допущеної неповноти чи неправильності, від якого не надходило.

Як видно із зазначеного документу заявлені самим засудженим, а також його захисниками в ході судового слідства клопотання, розглядались судом у встановленому процесуальним законом порядку, у результаті чого судом приймались відповідні рішення шляхом постановлення усних чи письмових постанов. При цьому відповідно до положень процесуального закону позитивне вирішення клопотань є правом, а не обов'язком суду, унаслідок чого відмова у задоволенні клопотання сторони захисту чи обвинуваченого не є порушенням права останнього на захист.

Також в ході перевірки матеріалів справи не підтвердилися і доводи засудженого про незаконність складу суду, який розглядав справу в суді апеляційної інстанції.

Дійсно як видно з матеріалів провадження судді, які входили до складу суду апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується засудженим, брали участь у розгляді апеляційних скарг на постанови про направлення кримінальної справи щодо ОСОБА_6 на додаткове розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України 1960 року суддя, який брав участь у розгляді справи в апеляційному порядку, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої інстанції або в касаційному порядку, а так само в новому розгляді справи в касаційній інстанції після скасування ухвали, постановленої з його участю.

Таким чином, оскільки участь у розгляді справи в апеляційному порядку судді, який вже переглядав процесуальні рішення в апеляційному порядку в межах цієї ж кримінальної справи, не входить до переліку випадків недопустимості участі судді у повторному розгляді справи, а попередні рішення суду першої інстанції, у апеляційному розгляді яких брали участь судді, які входять до складу суду, який постановив оскаржувану ухвалу, не були остаточними, то доводи засудженого про незаконність складу апеляційного суду є безпідставними.

Що стосується вказівок засудженого про неповноту й однобічність досудового і судового слідства, то такі доводи, виходячи з вимог ст. 398 КПК України 1960 року не підлягають перевірці в касаційному порядку, оскільки були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій.

При цьому, аналогічні доводи про незаконність та необґрунтованість засудження ОСОБА_6 за пред'явленим йому обвинуваченням, засуджений та його захисники наводили у своїх апеляціях. Ці доводи перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України

1960 року.

Отже, з огляду на наведене підстави для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та направлення кримінальної справи за його обвинуваченням на нове розслідування відсутні.

При цьому, також є безпідставними твердження засудженого про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості інкримінованого йому злочину та його особі внаслідок суворості.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6, суд урахував тяжкість вчиненого злочину, відсутність обставини, які обтяжують чи пом'якшують покарання, а також дані про особу ОСОБА_6, який раніше не судимий, одружений, на обліку у психіатричній лікарні не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило, але перебуває на обліку у наркологічному диспансері з приводу психічних та поведінкових розладів унаслідок вживання алкоголю із шкідливими наслідкам з 2010 року.

З урахуванням сукупності перелічених даних, суд призначив ОСОБА_6. покарання, наближене до мінімальної санкції частини статті інкримінованої засудженому.

З огляду на наведене, а також з урахуванням конкретних обставин вчинення протиправного діяння, покарання зазначеного виду та розміру колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу.

Підстав вважати покарання, призначене засудженому, несправедливим унаслідок суворості, а також підстав для його пом'якшення колегія суддів не вбачає, навіть з урахуванням доводів, наведених засудженим у його касаційній скарзі.

Доводи засудженого про те, що він не перебуває на профілактичному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою наркологічного диспансеру № 448 від 07 червня 2012 року (т. 2, а.с. 99).

Його ж доводи про безпідставну відмову в ознайомленні з матеріалами кримінальної справи для внесення доповнень до поданої ним касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки з відповідною заявою він звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку касаційного оскарження судових рішень. Відповідно до ч. 5 ст. 384 КПК України 1960 року, особам, які вправі подати касаційну скаргу, надається можливість ознайомитися в суді з матеріалами справи саме для вирішення питання про внесення касаційної скарги. Ознайомлення ж засудженого з матеріалами справи у суді касаційної інстанції закон не передбачає.

Таким чином істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду

Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді:

_________________ОСОБА_12_______________ОСОБА_13_________________ОСОБА_14