ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2013 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі:

головуючого - судді Костенко
С.М.

при секретарі судового

засідання Зелінської
І.О.

з участю:

прокурора Зіновчука Р.В.

обвинуваченого ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому
судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі кримінальне провадження №
0000560 про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Житомира, громадянина України, освіта
середня, неодруженого, на утриманні
немає неповнолітніх дітей,
непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1,
раніше не судимого, -

за ст. 185 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в :

02 листопада 2013 року приблизно о 09 годин
30 хвилин ОСОБА_2, перебуваючи неподалік
будинку № 63 по вул. Московський в м.
Житомирі зустрівся зі знайомим йому
ОСОБА_3 і запропонував йому разом
розпити спиртні напої на лавочці у
дворі вищевказаного будинку. Внаслідок
вживання спиртних напоїв у ОСОБА_3
виник стан сильного алкогольного
сп'яніння, а тому в подальшому він в
повній мірі не міг усвідомлювати зміст
і значення дій інших осіб.

В цей час, день, місці та за вказаних
обставин у ОСОБА_2 виник злочинний
умисел, направлений на таємне
викрадення чужого майна, яке належить
ОСОБА_3

Реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на таємне викрадення
чужого майна, ОСОБА_2, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння,
переслідуючи корисливий мотив,
упевнившись, що через свій стан
сп'яніння ОСОБА_3 не може усвідомити
факт викрадення його майна, а сторонні
особи за ним не спостерігають, тобто
його дії залишаються таємними, шляхом
вільного доступу, таємно викрав майно,
яке належить ОСОБА_3, а саме мобільний
телефон марки «Samsung» модель «GT-C 6712», в
корпусі чорного кольору, вартістю 1050
грн., чим спричинив останньому
матеріальної шкоди на вказану суму.

В подальшому, ОСОБА_2, поклавши
зазначений телефон до кишені своєї
куртки, місце вчинення кримінального
правопорушення залишив, а викрадене
майно втратив з власної необережності,
оскільки перебував в стані
алкогольного сп'яніння.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив таємне
викрадення чужого майна, яке належить
ОСОБА_3, чим заподіяв останньому
матеріальної шкоди на суму 1050 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2
правильно кваліфіковані за ст. 185 ч.1 КК
України, які виразилися в таємному
викраденні чужого майна (крадіжка).

25 листопада 2013 року потерпілий
ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_2 на
підставі ст. ст. 468,469,471 КПК України
уклали угоду про примирення,
відповідно до якої обвинувачений
ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у
визначеному діянні, а потерпілий не має
жодних матеріальних претензій. Крім
того, сторони погоджуються на
призначення покарання обвинуваченому
ОСОБА_2 за ст. 185 ч.1 КК України у вигляді
громадських робіт строком 120 годин.

В судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_2 в повному обсязі
визнав свою вину. Підтримав угоду,
укладену між ним та потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому
засіданні угоду підтримав та значив, що
заподіяна шкода йому відшкодована.

Прокурор в судовому засіданні
зазначив, що укладена угода про
примирення відповідає нормам КПК та
може бути затверджена судом.

Розглядаючи питання про
затвердження угоди про примирення, суд
виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при
прийнятті рішення у підготовчому
судовому засіданні, суд має право,
зокрема затвердити угоду.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК
України у кримінальному провадженні
може бути укладена угода про
примирення між потерпілим та
обвинуваченим.

Відповідно до вимог ч.3 ст.469 КПК
України угода про примирення між
потерпілим та обвинуваченим може бути
укладена у провадженні щодо
кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості.

Судом встановлено, що
обвинувачений ОСОБА_2 вчинив злочини,
передбачений ст. 185 ч.1 КК України, який
згідно ч.3 ст.12 КК України відноситься
до злочину середньої тяжкості.

При цьому, судом з'ясовано, що
обвинувачений ОСОБА_2 цілком розуміє
права визначені абзацами 1-4 п.1 ч.5 ст.474
КПК України, наслідки укладення та
затвердження даної угоди, передбачені
п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер
обвинувачення, вид покарання, а також
інші заходи, які будуть застосовані до
нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом з'ясовано, що
потерпілий ОСОБА_3 цілком розуміє
наслідки затвердження угоди,
передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

Суд переконався, що укладення
угоди сторонами є добровільним, тобто
не є наслідком застосування
насильства, примусу, погроз або
наслідком обіцянок чи дій будь-яких
інших обставин, що передбачені в угоді.

Суд приходить до висновку, що дана
угода відповідає вимогам КПК України
та може бути затвердженою і на ній може
бути ухвалений вирок, оскільки умови
угоди не суперечать його вимогам,
правова кваліфікація кримінального
правопорушення вірна, умови угоди не
порушують права, свободи та інтереси
сторін, укладення угоди було
добровільним, очевидна можливість
виконанням обвинуваченим взятих на
себе зобов'язань, встановлені фактичні
підстави для визнання винуватості.

Процесуальні витрати та речові докази
у провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального
провадження під час досудового
розслідування не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 375, 475 КПК
України, суд, -

з а с у д и в :

Затвердити угоду від 25 листопада
2013 року про примирення між потерпілим
ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_2.

ОСОБА_2 визнати винуватим у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 185
ч.1 КК України і призначити йому
покарання за цим законом у вигляді - 120
(сто двадцяти) годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
м. Житомира протягом 30 днів з моменту
його проголошення.

Головуючий: