Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14.,
суддів:ОСОБА_15., ОСОБА_16.,
за участю прокурора ОСОБА_17.,
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 25 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7: на користь потерпілого ОСОБА_5 - 60 063,04 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 60 000,00 грн - матеріальної шкоди; на користь держави - 6306,88 грн у рахунок відшкодування судових витрат на проведення експертних досліджень.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вбивстві ОСОБА_8 через необережність, вчиненому за таких обставин.

19 листопада 2011 року о 02.00 год. ОСОБА_7, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на сходах нічного клубу «Провокатор», що по вул. 50 років Жовтня, 2а в м. Кіровограді, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із неповнолітнім ОСОБА_8 ударив його кулаком правої руки в обличчя, від чого останній присів.

Після цього ОСОБА_7 вийшов із клубу, де біля входу його чекали ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а слідом за ним на майданчик, розташований напроти входу до зазначеного нічного клубу, вийшов і ОСОБА_8 разом із товаришами ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, щоб продовжити з'ясовувати стосунки, які виникли між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Унаслідок цього між ними виникла бійка, в ході якої ОСОБА_7, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_8, хоча повинен був і міг її передбачити, ударив потерпілого кулаком правої руки в обличчя, від чого ОСОБА_8 упав на спину, вдарившись потиличною частиною голови об асфальт, і втратив свідомість.

Через падіння від удару, завданого ОСОБА_7 з необережності зі злочинною недбалістю, без наміру заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень чи смерті, ОСОБА_8 отримав тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, характерних для падіння з висоти власного зросту з додатково наданим прискоренням, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року він помер у Кіровоградській обласній лікарні.

У касаційній скарзі з доповненням прокурор порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок м'якості. При цьому зазначає, що з урахуванням обставин справи, завдання ОСОБА_7 удару кулаком правої руки в обличчя, а також поведінки засудженого, яка передувала злочину, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України. Тому призначене ОСОБА_7 покарання вважає недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Висновок апеляційного суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України вважає необґрунтованим. Крім того вказує на порушення судом при постановленні вироку вимог ст. 375 КПК України 1960 року щодо посилення покарання при новому розгляді справи судом першої інстанції.

Засуджений подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких, посилаючись на безпідставність доводів прокурора, просив залишити скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання доводів, викладених у доповненій касаційній скарзі, потерпілих, які підтримали касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Про день та час розгляду справи у порядку касаційної процедури учасники кримінального провадження були поінформовані, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання брати участь у розгляді справи. Крім того, відповідно до вимог статей 362, 394 КПК України 1960 року участь засудженого в розгляді справи судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ч. 2 ст. 383 цього Кодексу, не є обов'язковою. Це положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого в суді касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог статей 362 і 365 КПК України 1960 року суд апеляційної інстанції зобов'язаний перевірити всі доводи апеляції, в тому числі, за необхідності, і шляхом проведення судового слідства.

Згідно з ч. 2 ст. 377 КПК України 1960 року при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою. Тобто, в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, наведені в апеляції, та зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Судом апеляційної інстанції при перегляді даної справи цих вимог закону належним чином не були дотримано.

За матеріалами справи, прокурор та потерпілі ОСОБА_5 й ОСОБА_6, заперечуючи законність вироку, подали на нього апеляції. Зокрема, сторона обвинувачення у своїх апеляціях, посилаючись на однобічність та неповноту судового слідства, вказувала про невідповідність висновків суду фактичним обставинами справи, а звідси неправильне застосування кримінального закону, безпідставну перекваліфікацію діяння ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України. При цьому аргументуючи свою позицію наводила показання допитаних у судовому засіданні свідків. У підсумку прокурор та потерпілі просили апеляційний суд постановити свій вирок.

Проте, апеляційний суд переконливих аргументів на спростування доводів апеляції сторони обвинувачення та докладних мотивів прийнятого у зв'язку з цим рішення, не навів. У своїй ухвалі суд не дав вичерпних відповідей стосовно всіх тверджень апелянтів, ретельно їх не проаналізував та не зіставив їх з матеріалами справи, що містять дані про поведінку засудженого і потерпілого, формально послався на показання свідків та висновки експертиз. При цьому, суд вдався до переоцінки зібраних у справі доказів, порушуючи принцип безпосередності судового розгляду.

Як убачається з ухвали, апеляційний суд, не проводячи судового слідства, погодився з висновками суду першої інстанції, що вчинене ОСОБА_7 діяння містить ознаки злочину, передбаченого ст. 119 КК України, - вбивства через необережність. При цьому, суд послався на докази, у тому числі ті, які оспорювались, залишивши поза увагою поведінку засудженого перед нанесенням остаточного удару потерпілому на вулиці. Крім того, судом не з'ясовано відношення засудженого до вчинюваних ним дій у момент злочину, тобто фактично не встановлено суб'єктивне ставлення ОСОБА_7 до вчиненого та його наслідків, від чого залежить правова оцінка його дій.

Таким чином апеляційний суд не виконав належно процедури апеляційного перегляду справи та ухвалив рішення з істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Вказані порушення перешкоджають суду касаційної інстанції дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону при юридичній оцінці дій засудженого.

Крім того, дана кримінальна справа неодноразово розглядалась судами першої та апеляційної інстанцій.

Попереднім вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2012 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2012 року, ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 червня 2013 року зазначений вирок було скасованого з підстав істотного порушення кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону. Про м'якість покарання апеляційний суд висновку не робив.

За результатами нового судового розгляду місцевий суд обрав ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців. При цьому не навів нових обставин, які впливають на визначення покарання, що суперечить положенням ст. 375 КПК України 1960 року, яким регламентується порядок розгляду справи судом першої інстанції після скасування вироку. Наведене залишилося поза увагою апеляційного суду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом кримінального закону, адже зробив цей висновок істотно порушивши вимоги кримінально-процесуального закону, у зв'язку з чим ухвала цього суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду справи в апеляційному порядку суд повинен із дотриманням положень глави 30 КПК України 1960 року ретельно перевірити зібрані у справі докази, у тому числі за необхідності шляхом проведення судового слідства, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну правову оцінку, перевірити всі доводи апеляцій, інші доводи касаційної скарги, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Якщо за наслідками перегляду справи апеляційний суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_7 у більш тяжкому злочині, призначене йому вироком місцевого суду покарання слід вважати м'яким.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_14ОСОБА_15ОСОБА_16