Справа № 161/4807/15-к
Провадження № 1-кс/161/1327/15
У Х В А Л А
м. Луцьк 01 квітня 2015 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк клопотання старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС СУ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 .

В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні торгівлі людьми, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, щодо малолітньої особи, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 приблизно у другій декаді березня 2015 року, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою наживи, вступивши у попередню змову із ОСОБА_9 , із якою тимчасово спільно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Домовилась продати за грошову винагороду в розмірі 20 000 доларів США іншій особі свою малолітню дочку ОСОБА_9 ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У подальшому ОСОБА_5 реалізовуючи спільно з ОСОБА_9 єдиний умисел, 24.03.2015 року діючи за вказівкою ОСОБА_9 , попередньо зателефонував до ОСОБА_11 , яка до цього часу повідомила правоохоронні органи про готування до вчинення торгівлі людьми та попросив останню на знак укладення усної угоди із ОСОБА_9 про продаж дитини, привезти частину грошових коштів, як завдаток обумовленої суми, мотивувавши тим, що кошти потрібні дитині, так як останній немає що їсти.

Того ж дня, ОСОБА_11 у вечірню годину, діючи згідно вимоги ОСОБА_5 , прибула у м. Ківерці до кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яке розташоване по АДРЕСА_2 , де передала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 1000 гривень у якості завдатку на виконання попередньо укладеної із нею угоди про продаж дитини та відібрала в останньої власноруч написану ОСОБА_9 розписку про позичання у ОСОБА_11 1000 гривень, які ОСОБА_9 зобов`язується відрахувати від суми 20 000 доларів США за передачу дитини.

У наступному, 29 березня 2015 року ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вчинення торгівлі людьми, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою наживи, за попередньою змовою із ОСОБА_5 , тобто групою осіб. На виконання попередньо укладеної із громадянкою ОСОБА_11 угоди купівлі-продажу дитини, спільно із ОСОБА_5 привела свою малолітню дочку ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 до кафе "Володимир", яке розташоване у АДРЕСА_2 . У приміщенні якого, вживши спиртне та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за грошову винагороду в розмірі 20 000 доларів США, що станом на 29.03.2015 року згідно офіційного курсу Національного Банку України становило 470 260 гривень 48 копійок, передала, тобто продала свою трирічну дочку ОСОБА_10 громадянці ОСОБА_11 та громадянину ОСОБА_12 . Які були залучені працівниками міліції до проведення контролю за учиненням злочину, а ОСОБА_5 , одержавши від ОСОБА_12 грошову винагороду у сумі 20 000 доларів США, передав останнім документ на дитину - свідоцтвом про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 . Після чого коли ОСОБА_13 та ОСОБА_12 забравши із собою малолітню ОСОБА_10 , залишили приміщення кафе та поїхали в УБОЗ УМВС, ОСОБА_9 з ОСОБА_5 були затримані працівниками міліції при виході. Отримані грошові кошти у сумі 20 000 доларів США купюрами номіналом у 100 доларів США в кількості 200 штук за продану дитину, у ході проведення огляду були вилучені.

23.03.2015 року відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст.214 КПК України відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 149 КК України.

29.03.2015 року о 14 год. 20 хв. у відповідності до вимог ст. 104, п. 8 ч. 2 ст. 131, ст.ст. 208-211, 213 КПК України за адресою: АДРЕСА_2 , без ухвали слідчого судді, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України було затримано та поміщено в ІТТ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 .

30.03.2015 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Обставинами, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є встановлені фактичні дані, отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, які зафіксовані в протоколах слідчих (розшукових) дій, на підставі яких обгрунтована підозра ОСОБА_5 та його вина підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Так, допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 від 29.03.2015, показав, що донедавна він проживав у м. Луцьку, однак посварився з своєю колишньою дівчиною і згодом став співмешкати із ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 . Від якої дізнався про її намір продати дитину за 20 000 доларів США. 24.03.2015 року за вказівкою ОСОБА_9 телефонував до особи, яка хотіла придбати дитину, з приводу передачі грошей і йому було відомо, що ОСОБА_14 отримала від особи, яка хотіла придбати дитину 1000 гривень, і що та написала розписку. 29.03.2015 року діяв за вказівкою ОСОБА_9 одержав від особи на ім`я ОСОБА_15 грошову винагороду у сумі 20 000 доларів США за продаж дитини, особисто передав ОСОБА_16 та ОСОБА_17 свідоцтво про народження дитини. На одержані кошти ОСОБА_9 з ним мали купити квартиру та автомобіль, змінити місце проживання.

Як показала допитана в якості підозрюваної ОСОБА_9 , дійсно 29.03.2015 року за грошову винагороду у сумі 20 000 доларів США спільно із співмешканцем ОСОБА_5 продала свою дочку ОСОБА_10 разом із документами особам на ім`я ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , однак коли вийшла з кафе, то хотіла дочку повернути, але не встигла, так як обоє були затримані працівниками міліції.

Як вбачається із вимоги ДІАЗ МВС України ОСОБА_5 був судимий 05.12.2012 року Ківерцівським районним судом Волинської області за вчинення корисливого злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років позбавлення волі із встановленням іспитового терміну на 1 рік 6 міс.

Згідно довідки за вих.№7.3/315 від 27.03.2015 оку виданою Ківерцівською міською радою, приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у якому проживала ОСОБА_9 із малолітньою дочкою ОСОБА_10 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Ківерці та знаходиться на балансі Ківерцівської міської ради.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлено тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі і на строк від 8 до 15 років, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти волі, честі та гідності особи відносно малолітньої особи, не працює та не має будь-яких джерел заробітку, проживає у будинку не за місцем реєстрації, тобто немає постійного місця проживання, раніше був засуджений за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та повторно підозрюється за вчинення корисливого і особливо тяжкого злочину, а тому враховуючи зазначені обставини, встановлено наявність достатніх ризиків, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі без обраного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, виходячи з матеріалів кримінального провадження та особи підозрюваного, зможе вчинити дії, направлені на ухилення від кримінальної відповідальності, а саме змінити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування, а також суду, перебуваючи на іншому запобіжному заходу, який не пов`язаний із триманням його під вартою, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не встановлені і яким може бути відомо про обставини готування та продажу дитини. Враховуючи, що за його участю необхідно провести судові наркологічні та психіатричні експертизи та інші слідчі-процесуальні дії, зв`язку із чим останній не будучи під вартою може вчиняти дії, направлені на перешкоджання кримінального провадження, перебуваючи на волі, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.149 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою неможливо, а тому з метою належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Просить суд обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання з підстав у ньому викладених. Просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає до задоволення та повністю підтримав доводи слідчого. Просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що все викладене у клопотанні не відповідає дійсності, в нього мається житло в м. Луцьку де проживає його дівчина, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та врахувати, що він працює.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання щодо обрання у відношенні його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пояснив, що його підзахисний має постійне місце проживання, не ухилятиметься від слідства, слідчим не доведено доказами обґрунтування тримання під вартою. Просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За загальними приписами вище зазначених правових норм КПК України, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);

зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України );

мати на увазі, що до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених главою 18 КПК України (ч. 7 ст. 194 КПК);

ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 213 КПК у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК України.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що у провадженні СУ УМВС України у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 23.03.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 149 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_11 про те, що громадянка на ім`я ОСОБА_20 , має намір на території Волинської області, продати свою дитину (а.с. 4)

Також судом при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_5 , із яким проживала в цивільному шлюбі та за адресою: АДРЕСА_1 . Домовились продати її малолітню дочку ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за грошові кошти в сумі 20 000 доларів США.

У подальшому ОСОБА_5 зателефонував до ОСОБА_11 та попросив на підтвердження досягнутої усної угоди із ОСОБА_9 про продаж дитини, привезти частину грошових коштів, як завдаток обумовленої суми, мотивувавши це тим, що кошти потрібні дитині, так як останній немає що їсти.

24.03.2015 року ОСОБА_11 у вечірню пору доби прибула у м. Ківерці до кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де передала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 1000 гривень у якості завдатку та взяла від ОСОБА_9 письмову розписку про позику грошових коштів в сумі 1000 гривень, які ОСОБА_9 зобов`язується відрахувати від суми 20 000 доларів США за передачу дитини (а.с. 37).

Також судом встановлено, що 29 березня 2015 року ОСОБА_9 разом із ОСОБА_5 привела свою малолітню дочку ОСОБА_10 до кафе "Володимир", яке розташоване у будинку № 8 по вулиці 17-го Вересня в м. Ківерці. Де передала свою трирічну дочку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_5 отримаши від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, передав їм свідоцтвом про народження ОСОБА_21 , серії НОМЕР_1 виданого 14 березня 2012 року відділом державної РАЦСу реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 27).

Після того як ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали з рук в руки дитину залишили приміщення"Володимир", а ОСОБА_9 та ОСОБА_5 були затримані працівниками міліції. В результаті затримання безпосередньо у ОСОБА_5 були виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США в кількості 200 штук, які він особисто отримав за продаж дитини.

Підозрюваний ОСОБА_5 органами досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Також встановлено, що органи досудового розслідування вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України обгрунтовують зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Санкцією ч. 3 ст. 149 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином у відповідності до ст. 12 КК України ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що стороною кримінального провадження доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України. При цьому завдання кримінального провадження чітко визначає, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Також судом встановлено і це вбачаться із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження у своєму клопотанні вказується про наявність таких ризиків, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на іншого підозрюваного та свідків, які це не встановлені і яким може бути відомо про обставини щодо продажу дитини, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак в ході судового розгляду клопотання по суті, судом достовірно встановлено, а стороною кримінального провадження доведено наявними в матеріалах клопотання доказами, наявність такого ризику, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Дані ризики підтверджуються копією вимоги (а.с. 35), із якої вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий. Судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку. Все це вказує, що підозрюваний ОСОБА_5 відповідних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення.

При цьому стороною кримінального провадження суду не доведено достатніми, достовірними, допустимими та належними доказами наявність таких ризиків, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на іншого підозрюваного та свідків, які це не встановлені і яким може бути відомо про обставини щодо продажу дитини. Так як стороною кримінального провадження, на підтвердження наявності таких ризиків, не додано жодного доказу у відповідності до вимог ст. ст. 84 86 КПК України. При цьому у суду не виникає сумнівів щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує ризик, який передбачений статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином суд приходить до висновку, що наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Також судом встановлено і прокурором в ході проведення судового розгляду клопотання по суті, в повній мірі обґрунтовано недостатність застосування у відношенні ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання по суті.

При цьому суд приходить до висновку, що неможливим є обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, так як він будучи раніше судимим відповідних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення, яке є особливо тяжкий злочин, і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Загальне положення, яке викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі Харченко проти України, згідно з яким розумність щодо тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Все має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів викладених у клопотанні. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи, репутацію, наявність судимості, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів мінімальної заробітної плати.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

При розгляді клопотання встановлено, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочини.

Згідно ч. 5 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Таким чином суд приходить до висновку про визначення розміру застави в розмірі вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 97 440 гривень, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Судом при розгляді клопотання встановлено і цього не заперечувалося самим підозрюваним, що 29 березня 2015 року о 14.20 годині ОСОБА_5 було затримано працівниками УБОЗ УМВС України у Волинській області. Про затримання ОСОБА_5 було складено протокол в порядку передбаченому ст. 208 КПК України.

Таким чином термін тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 починається з 14.20 годин 29 березня 2015 року і закінчується о 14.20 годині 28 травня 2015 року.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, наявність таких ризиків як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання по суті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи, репутацію, наявність судимості, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. А тому за таких обставин суд приходить до висновку про задоволення клопотання та застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання. При цьому суд приходить до висновку, що неможливим є обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, так як він скоїв кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Керуючись ст. ст. 115, 176, 177, 178, 183, 194, 197 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова вища, працюючого ТзОВ Аванта вантажником, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою упродовж шістдесяти днів, взявши його під варту в залі судового засідання.

Строк дії ухвали два місяці з дня постановлення ухвали.

Строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою починається з 14.20 годин 29 березня 2015 року і закінчується о 14.20 годині 28 травня 2015 року.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 в розмірі вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 97 440 гривень, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 цього Кодексу, а саме:

1) прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із м. Ківерці Волинської області без дозволу слідчого, прокурора;

3) повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання;

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Ухвала в повному об`ємі

складена 02 квітня 2015 року