АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005811 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2014 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, мешканки АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

її представника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_6 в своїх апеляційних скаргах просять оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Провадження № 11кп/784/302/15 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Потерпіла ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі. Просить задовольнити її цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_5 на її користь 50000 грн..
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання - 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 7710 грн. та моральну шкоду в сумі 30000грн., а також на користь НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області витрати на проведення експертизи - 195,6 грн.. Вирішено питання про речові докази.
На обґрунтування вимог апеляційних скарг обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_6 зазначають, що стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_5 в інкримінованому злочині. Наполягають, що ОСОБА_5 захищалася від протиправних посягань потерпілого та не мала наміру його вбивати. Стверджують, що потерпілий ОСОБА_11 не вперше застосовував до обвинуваченої фізичну силу, посилаються на емоційний стан обвинуваченої під час конфлікту з потерпілим, як на причину того, що вона не пам`ятає всіх обставин справи. Посилаються на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як на підтвердження показань обвинуваченої, що вона, захищаючись від дій ОСОБА_11 , вбила його при перевищення нею меж необхідної оборони. Крім того, стверджують, що суд 1-ої інстанції не надав належної оцінки особі ОСОБА_11 , який раніше судимий за особливо тяжкі злочини, пов`язані з насильством, а також тому. що загиблий був в стані сильного ступеню алкогольного сп`яніння.

Потерпіла ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Зауважує, що обвинувачена ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині не визнала, свої показання постійно змінювала, намагаючись уникнути відповідальності, у скоєному не розкаялася, вибачення не попросила. Вважає, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченій занадто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості злочину, та необґрунтовано зменшив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченої. Крім того, стверджує, що обвинувачена ОСОБА_5 , яка раніше притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, заздалегідь спланувала вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор наполягає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами. Вважає вирок суду 1-ої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_7 в запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої вказує, що доводи останнього спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Вважає, що вина ОСОБА_5 в умисному вбивстві її батька повністю доведена..

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 28.09.2013р. о 22.00 год. в квартирі АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 раптово виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення смерті, ОСОБА_5 , маючи при собі кухонний ніж, нанесла ОСОБА_11 ножове поранення в область грудної клітини, від якого останній помер. Згідно висновку експерта №2184 від 21.10.2013р. смерть ОСОБА_11 наступила в результаті гострої кровотечі, розвинутої в результаті однократної проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва з пошкодженням м`язів серця.

Дії ОСОБА_5 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника на підтримку їх апеляційних скарг, потерпілу та її представника в підтримку доводів апеляційної скарги потерпілої, прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечував, вирок суду просив залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши висновки судово психіатричної та судово психологічної експертиз, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої залишенню без задоволення з наступних підстав.

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що висновок суду 1-ої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 за обвинуваченням в умисному вбивстві ОСОБА_11 в ході сварки з останнім, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, сторона обвинувачення не надала доказів на підтвердження вчинення злочину ОСОБА_5 з мотивів, які викладені в обвинувальному акті.

Так, обвинувачена ОСОБА_5 , хоча не заперечувала, що саме від її дій настала смерть її чоловіка ОСОБА_11 , проте послідовно стверджувала, що її дії були викликані неправомірними діями потерпілого ОСОБА_11 , який 28.09.2013р. біля 22 год., знаходячись в стані сильного алкогольного сп`яніння, в квартирі за їх місцем проживання затіяв з нею сварку з приводу її небажання вступати з ним в статеві стосунки, став застосовувати до неї фізичну силу, наніс їй кулаком удар в обличчя, порвав халат. Потім взяв на кухні ніж, почав погрожувати їй фізичною розправою. Вона обманним шляхом, обіцяючи вступити з ОСОБА_11 в статеві стосунки, забрала у нього ніж. Проте, останній не припинив своїх агресивних дій, продовжив застосовувати до неї фізичну силу. Через емоційний стан, до якого вона була доведена неправомірною поведінкою потерпілого, вона не пам`ятає, як нанесла йому ножове поранення. Коли він впав на підлогу, тоді вона побачила, що поранила його. Після чого викликала швидку допомогу та міліцію.

Також обвинувачена ОСОБА_5 пояснила, що і раніше неодноразово ОСОБА_11 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, застосовував до неї фізичну силу, спричиняв їй тілесні ушкодження, але вона йому прощала, так як він тверезий був хорошою людиною і кожен раз після сварки просив у неї пробачення та обіцяв, що такого більше не повториться.

Аналогічні показання про обставини вчинення злочину ОСОБА_5 давала в ході досудового розслідування під час проведення з нею слідчого експерименту 30.10.2013р., що підтверджується протоколом даної слідчої дії (т.1 а.с. 74 84).

Ці свідчення обвинуваченої судом 1-ої інстанції не спростовані і належної оцінки їм не надано.

Наведені у вироку докази, а саме: показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не спростовують показань обвинуваченої ОСОБА_5 про обставини вчинення нею злочину, оскільки ці свідки безпосередньо очевидцями події злочину не були.

Так, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 дітей обвинуваченої, ОСОБА_16 працівника міліції, який був в складі слідчо оперативної групи на місце злочину, підтверджується лише той факт, що ОСОБА_5 повідомила їм, що під час сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_11 вона нанесла йому ножове поранення, від якого він помер. Свідок ОСОБА_14 сусідка ОСОБА_25 показала, що чула, що в квартирі останніх була сварка. Свідок ОСОБА_15 лікар швидкої медичної допомоги показала, що констатувала смерть ОСОБА_11 ..

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 пояснили, що знають обвинувачену ОСОБА_5 , відносини між нею та її чоловіком були гарні, але між ними були сварки, коли ОСОБА_11 був в стані алкогольного сп`яніння. Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 пояснили, що знали загиблого ОСОБА_11 , і що між ним та його дружиною ОСОБА_5 мали місце сварки.
З показань потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що їй про смерть батька ОСОБА_11 стало відомо під час досудового розслідування. Її доводи про те, що ОСОБА_5 вчинила умисне вбивство ОСОБА_11 сплановано, з корисливих мотивів, не ґрунтуються на доказах і є лише її припущеннями. Посилання потерпілої на те, що у загиблого, крім смертельного ножового поранення, були ще інші тілесні ушкодження, відповідають висновкам судово медичної експертизи трупа ОСОБА_11 .. Проте, ОСОБА_5 обвинувачується лише в спричиненні ОСОБА_11 ножового поранення в область грудної клітини, від якого останній помер. Згідно висновку експерта №2184 від 21.10.2013р. смерть ОСОБА_11 наступила в результаті гострої кровотечі, розвинутої в результаті однократної проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва з пошкодженням м`язів серця (т.1 а.с. 89 -90). Тому у відповідності до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, за відсутністю очевидців (свідків) події злочину та з урахуванням послідовних показань обвинуваченої ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого, усі сумніви щодо доведеності її вини повинні тлумачитись на її користь.
При цьому слід зазначити, що показання ОСОБА_5 мають об`єктивне підтвердження, а саме:
згідно протоколу огляду місця події, труп ОСОБА_11 був виявлений в спальні біля ліжка, оголений. Там же був вилучений пошкоджений халат ОСОБА_5 та кухонний ніж, яким було вбито ОСОБА_11 (т.1 а.с. 63-70);

згідно висновку експерта № 2184 від 21.10.2013р. ОСОБА_11 знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 89 -90);

згідно висновку експерта № 1649 від 01.10.2013р. у ОСОБА_5 були виявлені пошкодження у вигляді синця в лівій скуластій області з переходом на нижню повіку лівого ока, синців в області стегон, садна на животі зліва, правому передпліччі, поверхневої рани на долонній поверхні 2-го пальця лівої кисті, які утворилися: синці на обличчі і стегнах від дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги і інші тупі предмети, від не менше трьох ударних дій; садна на животі зліва, в області правого передпліччя і поверхнева рана в області 2-го пальця лівої кисті утворилися від неодноразової дії тупо-загостреного предмету, яким міг бути кінчик ножа, можливо в строк і при обставинах, вказаних обвинуваченою. Кожне з пошкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 87-88).

Крім того, показання обвинуваченої узгоджуються з даними про особу загиблого, який раніше був судимий за особливо тяжкі злочині проти життя та здоров`я, проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. Зловживання ОСОБА_11 спиртними напоями підтверджуються даними довідки Інституту медико - біологічних досліджень про те, що ОСОБА_11 звертався до Інституту з діагнозом алкогольна залежність 26.01.2013р. амбулаторно, але повний курс лікування не пройшов.

Таким чином, з урахуванням послідовних показань ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого злочину, за наявності наведених доказів на їх підтвердження та за відсутності у сторони обвинувачення доказів на спростування доводів обвинуваченої, апеляційний суд визнає достовірними показання обвинуваченої про обставини, що передували заподіянню смерті потерпілому.
Згідно висновку судово-психологічного експерта № 37 від 23.07.2014р. (т.1 а.с. 272 282) ОСОБА_5 на момент вчинення злочину не знаходилася в стані класичного психологічного (фізіологічного) афекту, а перебувала в стані значного емоційного збудження (фрустрації), яка виникла в ході конфліктної ситуації, базувалась на основі психотравмуючого впливу агресивної, протиправної поведінки потерпілого, яка супроводжувалась відчуттям образи, приниження, страху за своє здоров`я, проявилось в нехарактерних для неї формах фізичної агресії, і суттєво вплинуло на її свідомість та поведінку. Констатація цього стану є фізіологічною і психологічною передумовою для кваліфікації сильного душевного хвилювання, яка відноситься до прерогативи суду.
Стосовно висновку судово-психіатричної експертизи № 506 від 23.10.2013р. (т.1 а.с. 101 104) про те, що ОСОБА_5 психічними захворюваннями не страждає, в момент вчинення злочину могла давати звіт своїм діям та керувати ними, то такий висновок експерт-психіатр зробив відповідно до своєї галузі спеціальних знань з питань щодо психічного стану здоров`я обвинуваченої, про що, зокрема, свідчать і питання у постанові слідчого про призначення експертизи та зміст відповідей (висновків) експертів за ними.

Питання стосовно перебування психічно здорової особи у стані, що може розцінюватись як підстава сильного душевного хвилювання, є компетенцією фахівця в галузі судово-психологічних досліджень. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність будь-яких суперечностей між зазначеними висновками двох експертних досліджень.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003р., суб`єктивна сторона вбивства, передбаченого ст.116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного.
З огляду на наведене, досліджені у справі докази в їх сукупності дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 вчинила злочин не під час обоюдної сварки з потерпілим, а внаслідок неправомірних дій останнього, який в стані сильного алкогольного сп`яніння, намагався вступити з обвинуваченою у статеві зносини проти її волі, застосував до неї фізичне насильство та погрожував ножем. У зв`язку з такою поведінкою загиблого у обвинуваченої раптово виникло сильне душевне хвилювання, через що вона, коли відібрала у ОСОБА_11 ніж, у значній мірі втратила контроль над своїми діями та здатність керування ними. З цим пов`язаний і той факт, що ОСОБА_5 під час слідчого експерименту і в судовому засіданні, на чому наголосив суд 1-ої інстанції, не змогла пояснити, яким чином вона нанесла смертельний удар ножем ОСОБА_11 ..

Таким чином, виходячи з наведених доказів, обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, які визнав суд 1-ої інстанції доведеними, не відповідають фактичним обставинам справи.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_5 було вчинено кримінальне правопорушення за наступних обставин.

28 вересня 2013 року біля 22 години ОСОБА_11 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , затіяв сварку зі своєю дружиною обвинуваченою ОСОБА_5 з приводу її небажання вступати з ним в статеві стосунки, під час якої став застосовувати до неї фізичну силу, порвав халат, наніс їй кулаком удар в обличчя. Потім, взявши на кухні ніж, ОСОБА_11 почав погрожувати ОСОБА_5 фізичною розправою. Остання обманним шляхом, обіцяючи вступити з ОСОБА_11 в статеві стосунки, забрала у нього ніж. ОСОБА_11 своїх насильницьких дій не припинив, продовжив застосувати до ОСОБА_5 фізичну силу. Перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та тяжкої образи з боку ОСОБА_11 щодо неї, ОСОБА_5 умисно нанесла ОСОБА_11 удар ножем в область грудної клітини з пошкодженням серця, від якого останній помер на місці.

Виходячи з цього, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, як умисне вбивство в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та тяжкої образи з боку потерпілого.

Доводи обвинуваченої та її захисника про кваліфікацію дій обвинуваченої за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки за встановлених обставин ОСОБА_5 відібрала ніж у потерпілого, який вважав, що вона погодилась на статеві зносини з ним. В цей момент її життю реальної загрози не було та вона не намагалась втекти з місці події. Проте, протиправні насильницькі дії потерпілого викликали у ОСОБА_5 стан сильного душевного хвилювання, що і стало причиною умисного вбивства обвинуваченою її чоловіка ОСОБА_11 ..

У зв`язку з перекваліфікацією дій ОСОБА_5 на менш тяжкий злочин апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 про скасування вироку суду 1-ої інстанції з призначенням обвинуваченій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 115 КК України більш суворого покарання задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_7 про безпідставне зменшення суми відшкодування моральної шкоди судом 1-ої інстанції, то апеляційний суд вважає, що з урахуванням неправомірної поведінки загиблого стягнена сума відповідає відшкодуванню моральної шкоди потерпілій.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 за ст. 116 КК України, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості; дані про особу винної, яка характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, як пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття. З урахуванням зазначених обставин, та відповідно до вимог ст. 65 КК України про призначення покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення винної та попередження нових злочинів, апеляційний суд вважає за необхідне обрати їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Таким чином, у відповідності до вимог ч.1 ст. 408 КПК України вирок суду 1-ої інстанції підлягає зміні у зв`язку з перекваліфікацією дій обвинуваченої на менш тяжкий злочин з призначенням відповідно більш м`якого покарання.

При цьому у відповідності до ч.1 ст. 534 КПК України апеляційний суд вважає за необхідне визначити порядок виконання прийнятого судового рішення, а саме:

виходячи з того, що на даний час ОСОБА_5 за даним вироком відбула покарання у виді позбавлення волі з 27.01.2014р. по 19.01.2015р. включно, згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2014р. про скорочення їй наполовину не відбутого строку покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» та ухвали того ж суду від 19.01.2015р. про її умовно дострокове звільнення, які зберігають свою дію щодо їх правових наслідків у зв`язку з прийняттям апеляційним судом даного судового рішення, вважати ОСОБА_5 звільненою від відбування призначеного покарання умовно достроково на 7 місяців 23 дні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, п.2 ч.1 ст. 408, п.4 ч.1 ст.409, 532, ч.1 ст. 534 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2014 року відносно ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.115 на ст.116 КК України та призначити за цією статтею їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

З урахуванням відбутого ОСОБА_5 за даним вироком покарання з 27.01.2014р. по 19.01.2015р.включно, ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12. 2014р. про скорочення їй наполовину не відбутого строку покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» та ухвали того ж суду від 19.01.2015р. про її умовно дострокове звільнення, вважати ОСОБА_5 звільненою від відбування призначеного покарання умовно достроково на 7 місяців 23 дні.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуюча

Судді