АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/210/15-к Головуючий у 1 інстанції :
Провадження № 11-сс/790/297/15 ОСОБА_1
Категорія:п.3 ч.1 ст.303 КПК України Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
заявника - ОСОБА_6 ,
при секретарі - ОСОБА_7 ,
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 08 вересня 2014 року в.о. начальника відділу ДВС Куп*янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 звернулася до начальника Куп*янського МВ ГУМВС України в Харківській області із заявою про вчинене, на її думку, кримінальне правопорушення ОСОБА_9 , який незаконно заволодів службовим автомобілем Мазда, який перебуває на балансі Головного управління юстиції у Харківській області ( а.с.8,10 кр.пр.)
П.2 ч.1 ст.284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, перевірка обставин за заявою в.о. начальника відділу ДВС Куп*янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 , всупереч вимогам КПК України, проведена слідчим поверхнево, не всебічно і не повно, а відтак його рішення про закриття кримінального провадження є передчасним.
Відповідно до положень ч.2 ст.91 КПК України доказування при проведенні досудового розслідування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обов*язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, закон покладає на слідчого та прокурора.
Процесуальними джерелами доказів, у розумінні ч.2 ст.84 КПК України, є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Також слідчим не з*ясовано, чи перебував(перебуває) на посаді начальника відділу ДВС Куп*янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_10 , в який період, його службові повноваження, зокрема в частині розпорядження майном, що перебуває на балансі Головного управління юстиції у Харківській області. Посилання слідчого на неможливість допиту у якості свідка ОСОБА_10 , який майже рік тому (31 березня 2014 року), був призваний по мобілізації в зону проведення АТО, є неспроможними, оскільки відомості із військомату були витребувані ще в липні 2014 року, а рішення про закриття кримінального провадження прийняте слідчим у січні 2015 року. Слідчому необхідно було перевірити, чи не демобілізований ОСОБА_10 , та встановити його місце знаходження, здійснити заходи щодо його допиту, а в разі наявності розбіжностей в показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з*ясувати причини розбіжностей шляхом їх одночасного допиту.
Окрім однобічності та неповноти досудового розслідування, слідчим допущене істотне порушення кримінального процесуального закону.
Так, в заяві про кримінальне правопорушення, поданій в.о. начальника відділу ДВС Куп*янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 в порядку ст.214 КПК України, заявник зазначала про незаконне заволодіння ОСОБА_9 службовим автомобілем Мазда, який перебуває на балансі Головного управління юстиції у Харківській області.
У розумінні ст.55 КПК України, права та обов*язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або подання заяви про залучення її як потерпілого.
Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної,фізичної або майнової шкоди, слідчий виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 14 жовтня 2014 року ОСОБА_6 був допитана у якості свідка ( а.с.15 кр.пр.). Проте, постанова про відмову у визнанні ОСОБА_6 потерпілою у кримінальному провадженні, всупереч вимогам ч.5 ст.55 КПК України, слідчим не виносилась. За відсутності такої постанови ОСОБА_6 мала бути допитана у якості потерпілого.
Порушення в процесі досудового розслідування, що стосуються забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, є істотними порушеннями кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Апеляційний суд також звертає увагу слідчого на те, що резолютивна частина постанови слідчого від 05 січня 2015 року є неконкретизованою, оскільки закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення можливе лише відносно певних осіб. Слідчий зазначив лише про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, проте, в діях якої особи такий склад злочину відсутній, не вказав.
Враховуючи викладене, ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги в.о. начальника відділу ДВС Куп*янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, не можна вважати законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.404,405,ч.3 407,418,419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу заявника - в.о. начальника відділу ДВС Куп*янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :