У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової Т.С., суддів
Матієк Т.В., Марчук Н.О., за участю
прокурора Матюшевої О.В., захисника
ОСОБА_5, особи, кримінальну справу
щодо якої закрито, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 02 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
заступника прокурора Хмельницької
області на ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 12 грудня 2013
року щодо ОСОБА_6

Вироком Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 червня
2013 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, такого, що не має
судимості,

засуджено за ст. 124 КК та звільнено його
від покарання на підставі ч. 5
ст. 74 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на
користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 14 229,47
грн та 15 000 грн у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 12 грудня
2013 року вирок місцевого суду скасовано,
а кримінальну справу щодо ОСОБА_6
закрито за відсутністю складу злочину,
передбаченого ст. 124 КК.

Як визнав установленим суд першої
інстанції, в ніч на 30 березня 2007
року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_6 із
телефонного дзвінка сина ОСОБА_8, який
здійснював охорону орендованого ним
ставка у с. Ружичанка
Хмельницького району, дізнався про
незаконний вилов риби п'ятьма
невідомими особами, які при цьому
поводили себе агресивно та погрожували
йому фізичною розправою. Враховуючи
перевагу у їх кількості, агресивну
поведінку та нічний час, сприймаючи
реальну загрозу життю та здоров'ю сина,
ОСОБА_6 взяв із дому гладкоствольну
рушницю з 4 набоями і власним
автомобілем поїхав у напрямку ставка.

Поблизу ставка ОСОБА_6 перегородив
дорогу автомобілю під керуванням
ОСОБА_9, в якому виявив рибальське
приладдя та рибу, і почав витягувати це
приладдя із автомобіля, в результаті
чого між ним та ОСОБА_9 виникла
сутичка.

У цей час до місця зупинки автомобілів
підійшли ще четверо невідомих, яким
ОСОБА_6 наказав зупинитись та
попередив, що буде стріляти з рушниці.
Не реагуючи на вказану вимогу, ці особи
- ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12
продовжували наближатись, при цьому
ОСОБА_7 казав усім, щоб обходили ОСОБА_6
кругом. ОСОБА_7 вів себе найбільш
агресивно, намагався вдарити його
веслом. ОСОБА_6 здійснив два
попереджувальні постріли вгору.

У цей час ОСОБА_6 почув, що від ставка
прибіг його син, між яким та одним з
невідомих виник конфлікт. Тоді ОСОБА_6
здійснив третій постріл угору, при
цьому ОСОБА_7 продовжував до нього
наближатися з веслом у руках, а решта
обходили навкруг нього, що викликало у
ОСОБА_6 побоювання за своє життя і
здоров'я та за життя і здоров'я свого
сина. У цей час хтось з невідомих вдарив
його веслом у плечі, а тому ОСОБА_6
умисно здійснив постріл в область ніг
ОСОБА_7, обороняючись і падаючи на
землю. При цьому він розумів, що це
останній набій і хотів припинити
посягання на життя та здоров'я свого
сина, себе та своєї власності.

Унаслідок пострілу ОСОБА_7 було
заподіяно тяжких тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
за наведеного у вироку розвитку подій
ОСОБА_6 сприймав погрози з боку
невідомих осіб застосувати до нього та
його сина насильство, небезпечне для
життя та здоров'я, як реальні. За таких
обставин ОСОБА_6 при здійсненні
пострілу останнім набоєм в ногу ОСОБА_7
не перевищив меж необхідної оборони.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування ухвали суду
апеляційної інстанції внаслідок
порушення цим судом вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильного застосування
кримінального закону. Скаржник
стверджує, що апеляційний суд в ухвалі
не обґрунтував, чому взяв до уваги одні
докази та відкинув інші, не дав
належної оцінки усім доказам в їх
сукупності, дійшов помилкового
висновку про перебування винного у
стані необхідної оборони та
безпідставно закрив кримінальну
справу, чим неправильно застосував
кримінальний закон.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, який підтримав скаргу,
пояснення ОСОБА_6 та його захисника, які
заперечували проти задоволення скарги,
розглянувши матеріали кримінальної
справи та обговоривши наведені в
касаційній скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга прокурора не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року
при розгляді доводів, наведених у
касаційній скарзі, колегія суддів
виходить із фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Доводи касаційної скарги прокурора про
неправильне застосування апеляційним
судом кримінального закону є
безпідставними.

Відповідно до ст. 36 КК необхідною
обороною визнаються дії, вчинені з
метою захисту охоронюваних законом
прав та інтересів особи, яка
захищається, або іншої особи від
суспільно небезпечного посягання
шляхом заподіяння тому, хто посягає,
шкоди, необхідної і достатньої в даній
обстановці для негайного відвернення
чи припинення посягання, якщо при цьому
не було допущено перевищення меж
необхідної оборони. Не є перевищенням
меж необхідної оборони і не має
наслідком кримінальну
відповідальність застосування зброї
або будь-яких інших засобів чи
предметів для захисту від нападу
озброєної особи або нападу групи осіб,
а також для відвернення протиправного
насильницького вторгнення у житло чи
інше приміщення, незалежно від
тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто
посягає.

При цьому для установлення наявності
або відсутності ознак перевищення меж
необхідної оборони, суди повинні
враховувати не лише відповідність чи
невідповідність знарядь захисту і
нападу, а й характер небезпеки, що
загрожувала особі, яка захищалася, та
обставини, що могли вплинути на реальне
співвідношення сил, зокрема: місце і
час нападу, його раптовість, кількість
нападників і тих, хто захищався, їх
фізичні дані (вік, стать, стан здоров'я)
та інші обставини.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи, у тому числі шляхом
проведення судового слідства, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_6 діяв у межах необхідної оборони.

При обґрунтуванні своїх висновків
апеляційний суд послався на те, що за
наведеного у вироку розвитку подій, за
яких ОСОБА_6, їдучи на допомогу синові, у
нічний час опинився в безлюдному місці,
де, незважаючи на три його
попереджувальні постріли, п'ятеро
невідомих осіб у стані алкогольного
сп'яніння, які перед цим незаконно
ловили рибу в орендованому ним ставку
та погрожували його сину розправою,
наблизилися до нього з погрозами
застосувати насильство, небезпечне для
життя і здоров'я. При цьому зазначені
особи постійно переміщалися навколо
ОСОБА_6, демонструючи впевненість у
своїх силах за рахунок кількісної
переваги, один з них - ОСОБА_7 закликав
інших не боятися ОСОБА_6, у той же час
хтось з невідомих осіб якимось
предметом завдав удар ОСОБА_6 по спині.
Оскільки на той час у рушниці залишався
останній набій, у ОСОБА_6 були всі
підстави сприймати дії невідомих осіб
як реальну небезпеку для його життя та
здоров'я, а також для життя та здоров'я
його сина. За таких обставин
апеляційний суд визнав, що постріл з
рушниці останнім набоєм в ногу
найбільш агресивного з групи
нападників було єдиним засобом
захисту, яким ОСОБА_6 міг скористатися
на той момент.

Тобто, суд апеляційної інстанції
визнав, що ОСОБА_6 перебував у стані
необхідної оборони. Крім того, цим
судом було враховано рішення
Верховного Суду України від 23 грудня 2008
року, яким скасовано ухвалу
Апеляційного суду Хмельницької
області від 08 квітня 2008 року щодо
ОСОБА_6 у зв'язку із необхідністю
ретельної перевірки доводів захисту
стосовно перебування останнього у
стані необхідної оборони.

Висновки апеляційного суду
ґрунтуються на ретельно перевірених
доказах, яким апеляційний суд дав
відповідну оцінку. Істотних порушень
вимог кримінально-процесуального
закону, які би були безумовною
підставою для скасування судового
рішення, не встановлено, а тому підстав
для задоволення касаційної скарги
прокурора немає.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Хмельницької області залишити без
задоволення, а ухвалу Апеляційного
суду Хмельницької області від 12
грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

С у д д і:

Т.С. Шилова Т.В. Матієк Н.О. Марчук