Справа № 621/727/15-к
Провадження № 1-кп/621/123/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання- ОСОБА_2 ,
сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження №0000131 від 30 березня 2015 року з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
07 лютого 2015 року ОСОБА_5 знаходився разом зі своїм сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
Під час розпиття спиртних напоїв, близько 00 годин, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, будучи в стані алкогольного сп`яніння, навмисно наніс один удар ножем в область лівої половини грудної клітки ОСОБА_4 .
В результаті зазначених злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 25-Зм/15 від 16.03.2015 року, заподіяно тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням діафрагми, селезінки, підшлункової залози, що привело до розвитку внутрішньочеревної кровотечі, що за ступенем тяжкості кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких стороною обвинувачення йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив про обставини справи як викладено вище у вироку.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що 07 лютого 2015 року його батько - ОСОБА_5 в ході розпиття спиртних напоїв наніс йому тілесне ушкодження. Обставин справи він не пам`ятає, будь-яких претензій до обвинуваченого немає. Просив не позбавляти ОСОБА_5 волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, органом досудового розслідування кваліфіковано правильно, та визнає його винним у вчиненні даного злочину.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставиною, яка, відповідно до статті 67 КК України, обтяжує покарання, є скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, і вважає, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливо без його ізоляції від суспільства.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, відсутність претензій з боку потерпілого. Ці обставини суд визнає як такі, що пом`якшують покарання і знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину і вважає, що обвинуваченого ОСОБА_5 слід звільнити від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з призначенням максимального терміну випробування. На період іспитового строку на ОСОБА_5 покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження зоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством.
При задоволенні цивільного позову прокурора, суд виходить із тих підстав, що цивільний відповідач ОСОБА_5 повністю його визнав та у відповідності до ст. 174 ЦПК України, задовольняє у повному обсязі.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд- у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
У відповідності до вимог ст. 76 КК України на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,
2)повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання,
3) періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов прокурора Зміївського району Харківської області - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального закладу охорони здоров`я «Зміївської центральної районної лікарні» 5187 (п`ять тисяч сто вісімдесят сім) грy. 08 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на стаціонарне лікування потерпілого, які перерахувати на р/р 3179 в УДК СУ в Зміївському районі Харківської області МФО 851011, код 02003178.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000131: деформований ніж (лезо та ручка), що зберігаються у камері речових доказів Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області - знищити.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000131: наволочку, светр, брюки, що зберігаються у камері речових доказів Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області повернути ОСОБА_5 , а в разі відмови останнього забрати речі - знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.
Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий: