Справа № 11-510/2007 Головуючий
І інстанції: Кухта ОД.
- ч. 1 ст. 172 КК України Доповідач: Борисенко І.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня
2007 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду
Чернігівської області у складі:

головуючого
- судді Кузюри
М. М.

суддів Борисенка
І.П., Гром Л.М.

з участю
прокурора Щербака О.В.

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Стрільники, Бахмацького району, Чернігівської області, українець,
громадянин України, з неповною
середньою освітою, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх
дітей, інвалід 2-ї групи, працюючий приватним підприємцем, мешканець АДРЕСА_1, раніше не судимий,

засуджений за ч.
1 ст.
172 КК України - до 510 грн. штрафу.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді підписки
про невиїзд з постійного місця проживання.

Судом
ОСОБА_1 було засуджено за те, що він
будучи фізичною особою - підприємцем,
використовуючи найману працю,
грубо порушив законодавство про працю.

Так, ОСОБА_1 організував в м. Бахмач службу таксі „Лідер" по наданню
послуг з перевозки пасажирів
та багажу. Для реєстрації замовлень,
ведення журналу реєстрації,
ведення абонентських карток, у
листопаді 2006 року ОСОБА_1 прийняв на роботу в якості диспетчера ОСОБА_2 та у грудні 2006 року для виконання цієї ж
роботи ОСОБА_3.

Умисно
порушуючи вимоги ст. 23 КЗпП України, ОСОБА_1 не уклав із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трудового договору у письмовій

формі.
Крім того, ОСОБА_1 на порушення ст. 50
КЗпП України, встановив тривалість робочого
часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка перевищувала 40 годин на тиждень, зобов'язавши останніх працювати протягом 24-х
годин три дні на тиждень. В порушення
ст. ст. 106,
107, 108 КЗпП України, ОСОБА_1 не проводив оплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 роботи в надурочний час, у неробочі дні та в нічний час.

Не
погоджуючись з вироком, засуджений
ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить
вирок скасувати, а справу закрити за
відсутністю в його діях складу злочину. Вказує,
що по справі не встановлено кому і яку саме шкоду він заподіяв своїми
діями, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 себе потерпілими не вважають.
Окрім того, ОСОБА_3 є його родичкою та
зазначає, що угоди на роботу диспетчером
в таксі „Лідер" з цими особами були укладені в усній формі, що не забороняється законодавством, вказує,
що умисел на порушення ним законодавства про працю в судовому засіданні
не доведений, а мотив взагалі не встановлений.
Також, суд не вказав яким чином він
встановлював норму тривалості робочого часу потерпілим та коли саме вони
працювали в неробочі дні та в нічний час.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_1, який просив апеляцію задовольнити, думку прокурора про залишення вироку суду
першої інстанції без змін, а апеляції -
без задоволення, дослідивши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому
задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню, а справа поверненню прокурору на додаткове
розслідування у зв'язку з однобічністю і неповнотою досудового та судового
слідства.

Відповідно
до ст.
22 КІЖ України прокурор, слідчий
і особа, яка провадить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин справи,
виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого.

Згідно ст. 64
КПК України, при провадженні досудового
слідства, дізнання і розгляді
кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце,
спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у
вчиненні злочину і мотиви злочину; обставини,
що впливають на ступінь тяжкості злочину; характер і розмір шкоди, завданої злочином.

Але
органи досудового слідства не дотримались вимог закону, а суд під час розгляду справи не звернув
відповідної уваги на помилки органу досудового слідства.

Відповідно
до вимог ст. 172 КК України потерпілими від цього злочину
є працівники. Під працівниками розуміються особи, на яких поширюється законодавство України про
працю і які є відповідною стороною трудових правовідносин, у тому числі державні службовці, фізичні особи, які уклали трудові договори
з громадянами. Під
„іншим грубим порушенням

законодавства
про працю" слід розуміти будь-яке інше,
крім незаконного звільнення працівника з роботи, порушення законодавства про працю, яке істотним чином порушило чи могло порушити
право громадянина на працю.

В
постанові про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_1 не вказано в
чому полягає інше грубе порушення законодавства про працю, в чому виразилось істотне порушення, кому з потерпілих завдана шкода і в чому вона
полягає.

Підставою
для порушення кримінальної справи був акт перевірки дотримання вимог трудового
законодавства приватним підприємцем ОСОБА_1,
який був складений державним інспектором праці від 21.03.2007 року, згідно якого були виявлені порушення
вимог ст. ст.
24-1, 30 КЗпП України і ОСОБА_1
було запропоновано усунути виявлені порушення згідно виданого припису. Однак в
матеріалах справи сам припис відсутній і неможливо встановити до якого часу
ОСОБА_1 повинен був усунути виявлені порушення трудового законодавства.
Стосовно грубого порушення законодавства про працю, в зазначеному акті нічого не вказано.

Також в
матеріалах справи є супровідний лист державного інспектора праці про
направлення акту перевірки до прокуратури та зазначено, що необхідно вирішити питання про притягнення
ОСОБА_1 до адмінвідповідальності.

В той же
час, суд першої інстанції у вироку
навівши доводи того, що вважає
встановленим та доведеним невиплату заробітної плати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за роботу в надурочний час, у неробочі дні та в нічний час, не зазначив яка загальна сума
заборгованості, за який період часу і не
звернув увагу на те, що ст. 41
КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановлених
термінів виплати заробітної плати,
виплату заробітної плати не в повному обсязі, причому незалежно від розміру заборгованості.
Відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати передбачено
спеціальною нормою - ст. 175 КК України.

З
урахуванням наведеного, колегія суддів
вважає, що органом досудового слідства
були суттєво порушені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо
конкретності пред'явленого обвинувачення,
що негативно відбилось на всебічності,
повноті, об'єктивності
дослідження доказів та вирішення справи та є порушенням права на захист, що призвело до прийняття судового
рішення, обґрунтованість якого викликає
сумніви і відповідно допущена суттєва неповнота та неправильність досудового
слідства, яка не може бути усунута під
час розгляду кримінальної справи в судовому засіданні, а тому вирок суду підлягає скасуванню з
поверненням кримінальної справи на додаткове розслідування.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2007 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а кримінальну справу
щодо нього повернути прокурору Бахмацького району Чернігівської області на
додаткове розслідування.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 залишити - підписку про невиїзд.