Провадження № 11-кп/780/311/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 23 18.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора - ОСОБА_5

при секретарі - ОСОБА_6
представника потерпілого - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тального, Черкаської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 27.02.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням на три роки права керування транспортними засобами, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки,

- засудженого за ч. 1 ст. 191 КК України - 2 роки обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі п.п. «в», «д» та «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Постановлено стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 - 56 485 грн. 62 коп. відшкодування збитків, на користь держави - 343 грн. 98 коп. - відшкодування витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи. в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, ОСОБА_8 виконуючи з 01.09.2008 року обов`язки менеджера з продажу у ФОП ОСОБА_9 , відповідно до трудового договору від 01.09.2008 року, являючись матеріально-відповідальною особою, з якою 01.09.2008 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, у період з 15.12.2011 року по 07.02.2012 року вчинив привласнення ввірених йому грошових коштів ФОП ОСОБА_9 за наступних обставин. Відповідно до договору про надання послуг від 01.09.2008 року, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.09.2008 року та посадової інструкції менеджера з продажу ФОП ОСОБА_9 до обов`язків ОСОБА_8 входило: забезпечення замовлень на продукцію, яка знаходилась на складах ФОП ОСОБА_9 ; збереження, обробка, продаж товарно-матеріальних цінностей; прийом заявок на поставку продукції та доставка товару суб`єктам підприємницької діяльності; розрахунок за поставлений товар; внесенння отриманих від реалізації продукції коштів до каси ФОП ОСОБА_9 ; складання звітів про виконану роботу за робочий день та визначення задач на наступний день. Однак, ОСОБА_8 , виконуючи зазначені обов`язки, будучи матеріально-відповідальною особою, маючи намір незаконно збагатитися за рахунок коштів ФОП ОСОБА_9 , отриманих від суб`єктів підприємницької діяльності як оплату за раніше поставлений товар, у період з 15.12.2011 року по 07.02.2012 рік привласнив готівку в сумі 71 485 грн. 62 коп., чим спричинив ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначити покарання - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на 3 роки, звільнити ОСОБА_8 на підставі ст .75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком -3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 3 та 4 ч.1 ст. 76 КК України, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки, оскільки суд всупереч вимогам п. «е» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 ЗУ «Про амністію у 2014 році», та не взяв до уваги, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19.12.2014 року до обвинуваченого уже застосовувався даний закон, на підставі якого він був звільнений від покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2012 року.

Аналогічними за змістом доводи викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_7 , який просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 56 485 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування збитків.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково- представника потерпілого, представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково прокурора, обвинуваченого, який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у скоєному, у зв`язку з чим, за згодою учасників процесу, судове слідство було проведено відповідно до вимог ст. 349 КПК України. Його дії вірно кваліфіковані за ст. 191 ч. 1 КК України, як привласнення чужого майна особою, якій це майно було ввірено, що не оскаржується апелянтами.

При призначенні покарання суд першої інстанції належним чином врахував суспільну небезпечність, тяжкість та характер скоєного, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є учасником бойових дій та потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. До пом`якшуючих обставин суд обґрунтовано відніс повне визнання вини та щире каяття, відсутність судимостей, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини. Обтяжуючих обставин судом не встановлено. Тому, призначене судом покарання у вигляді обмеження волі відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України та є домірним скоєному. Доводи прокурора в цій частині є безпідставними.

Пунктом «е» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості, та які знову вчинили умисний злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2012 року засуджений за ст. ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1, 70 КК України, разом з тим, дане кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 191 КК України, скоєне в період з 15.12.11р. по 07.02.12р., тобто до винесення вищенаведеного вироку від 27.02.2012 року і не після застосування Закону України «Про амністію в 2014 році» Солом`янським районним судом міста Києва, згідно ухвали від 19.12.2014 року. Отже, доводи апеляційний скарг, що амністія не може бути застосована до ОСОБА_8 на підставі п. «е» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» не ґрунтуються на вимогам закону і є хибними.

Також, суд вірно встановив, що ОСОБА_8 є суб`єктом застосування Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій та потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що стверджується відповідними документами, вчинене правопорушення не є тяжким або особливо тяжким.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Головуючий

Судді