Справа № 738/897/15-к
№ провадження 1-в/738/240/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Мена
Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернігівської області клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю:
прокурора ОСОБА_4
представника спостережної
комісії Менської РДА ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він працевлаштований, режим утримання не порушує, стягнень не має, вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України.

Представник установи виконання покарань та засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник спостережної комісії в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_3 працевлаштований, стягнень не має, порушень режиму утримання не допускає, а тому спостережна комісія погодила застосування що нього умовно-дострокового звільнення.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає, посилаючись на відсутність доказів про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.
Заслухавши пояснення представника спостережної комісії, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2012 року за ч.1 ст.129, ст. 75, 76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року скасовано звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням і направлено для відбування призначеного судом покарання у виді 2 років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання обчислюється з 27 вересня 2014 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області 31 жовтня 2014 року в строк відбування покарання зараховано термін слідування до виправного центру у вигляді 13 днів позбавлення волі, що відповідає 26 дням обмеження волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року засудженому ОСОБА_3 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2012 року.

Таким чином, на момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_3 відбув 1/2 частину призначеного йому судом покарання.

Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

Докази, які б вказували на сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_3 під час відбування покарання, в матеріалах справи відсутні, навпаки, останній характеризується негативно.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_3 , затвердженої начальником ДВЦ №135 23 червня 2015 року, засуджений відбуває покарання в Домницькому виправному центрі №135 з 10 жовтня 2014 року, порушень вимог режиму утримання не допускає, розпорядок дня виконує, стягнень та заохочень не має. Працевлаштований електриком установи, до праці ставиться не сумлінно, поставлені перед ним виробничі завдання виконує під контролем адміністрації, ініціативи не проявляє, потребує додаткового контролю за своєю поведінкою в умовах ізоляції. По відношенню до представників адміністрації установи не завжди ввічливий. Намагається дотримуватися санітарно-гігієнічних норм, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує не в належній чистоті і порядку. Не приділяє особливої уваги щодо необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Потребує неодноразових нагадувань щодо виконання розпорядку дня та необхідних робіт із самообслуговування, благоустрою установи. Виховні заходи, які проводяться в установі, відвідує, реагує на них не завжди правильно, належних висновків для себе не робить. Залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Професія», яку виконує формально, у вільний від роботи час самоосвітою не займається.

Твердження представника спостережної комісії про те, що засуджений немає стягнень, режим утримання не порушує, і тому до нього повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не заслуговують на увагу, оскільки дані про відсутність дисциплінарних стягнень мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, а що стосується дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, то це є обов`язком засудженого, передбаченим ст. 59 КВК України.

Крім того, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.
Також засудженому ОСОБА_3 при засудженні за вчинений ним злочин надавалася можливість виправитися без застосування покарання, проте він не витримав випробувального строку і був направлений для відбування реального строку покарання.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що до засудженого ОСОБА_3 не можна застосувати умовно-дострокове звільнення, оскільки його поведінка та ставлення до праці не свідчать про його виправлення, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляцiйного суду Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1