Справа №636/1305/15-к
1-кп /636/188/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2015 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, з середньо-технічною освітою, військовослужбовця призваного по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, старшого стрільця 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-
05.04.2014 року солдат ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» за №303/2014 від 17.03.2014 року, призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . В подальшому солдата ОСОБА_5 переведено до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №46 від 19.09.2014 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (3 бригада оперативного призначення ІНФОРМАЦІЯ_4 ), поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду старшого стрільця 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення та у подальшому направлено для проходження військової служби до військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 12 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, солдат ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, 31 жовтня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.
Реалізуючи свій умисел, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вказаних вимог Закону, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, 31.10.2014 року, солдат ОСОБА_5 самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 що дислокується у АДРЕСА_2 , та до 06.01.2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 3 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем строкової служби місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць.
08.07.2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 .
Угода про визнання винуватості містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 407 ч. 3 КК України. Обвинувачений визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, сторони узгоджують вид і розмір покарання за ч. 3 ст. 407 КК України - у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 53 та 69 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.
В судовому засіданні обвинувачений підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 3 КК України. Злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України є злочином середньої тяжкості. Умови даної угоди відповідають вимогам КПК України. Сторони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, на відповідність вимогам КПК України, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні двох малолітніх дітей, суд вважає, що є достатньо підстав для застосування ст. 69 КК України, а тому ОСОБА_5 може бути призначено інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті 407 ч. 3 КК України у виді штрафу.
Крім того, судом враховується те, що 20.03.2015 року обвинуваченого ОСОБА_5 було звільнено в запас (демобілізовано) як військовослужбовця, призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року за №303/2014 року «Про часткову мобілізацію», що унеможливлює в подальшому вчинення обвинуваченим злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів).
ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, що є підставою для її затвердження та призначення узгодженої сторонами міри покарання. Отже, слід затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим та прокурором і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.
Керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08 липня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 3 ст. 407 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , а саме 3 400 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: