АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/778/14 Справа № 700/118/14-к Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаряОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула матеріали кримінального провадження в режимі відеоконференцзв`язку за апеляційною скаргою з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора Черкаської області на вирок Лисянського районного суду від 27.08.2014 р., яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий,

засуджений за ст. 190 ч. 2 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Лисянського районного суду від 06.03.2013 р. один рік позбавлення волі і остаточно до відбуття визначено покарання чотири роки позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він в період часу із 09.03.2013 р. по 11.03.2013 р. за допомогою мобільного телефону телефонував на мобільний телефон № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та представившись працівником СБУ, зловживаючи довірою останньої, умисно увів ОСОБА_8 в оману, запевнивши її, що за гроші в сумі 6300 грн., які вона йому передасть, остання зможе звільнити з-під варти свого співмешканця ОСОБА_9 . Так, вона, взявши гроші в сумі 6300 грн. у своєї матері ОСОБА_10 , 11.03.2013 р. та 19.03.2013 р. перерахувала ці гроші на ім`я ОСОБА_11 , спричинивши збитків ОСОБА_8 на вказану суму.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, що він двічі був засуджений за один і той самий злочин, що у відповідності до ст. 19 КПК України є неприпустимим.

Що стосується суті обвинувачення, то посилається на неправдивість свідчень потерпілої ОСОБА_12 стосовно передачі нею грошей оскільки вона вважала його винуватцем в затриманні його співмешканця

ОСОБА_13 дійсності він звертався до неї про дачу в борг йому грошей. За це він обіцяв надати їй та співмешканцю допомогу. При пересилці грошей прохав зберегти відносно цього чеки.

В зв`язку з його участю в затриманні її співмешканця Демерзу вона з метою помсти і заявила про гроші працівникам міліції, що нібито він заволодів ними шляхом шахрайства.

Вважає, що розгляд справи проведено не всебічно та упереджено і вина його не доведена.

Просить з цих підстав та з підстав порушення судом вимог ст.ст. 70, 71 КК України вирок скасувати.

В разі встановлення в його діях ознак злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, просить призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі і на підставі ст. 71 КК України, шляхом поглинення покарання за вироком Деснянського районного суду м. Київ від 18.11.2013 р. до відбуття остаточно визначити покарання три роки шість місяців позбавлення волі, рахуючи строк відбуття ним покарання із 04.07.2013 р.

В доповненні до апеляційної скарги посилається на незаконність засудження співмешканця потерпілої ОСОБА_14 ОСОБА_9 за ст. 307 КК України до чого причетний і він.

Під час зустрічі з останнім в місцях позбавлення волі той запропонував в разі необхідності звернутися за допомогою до його співмешканки ОСОБА_15 , що ним в подальшому і було зроблено.

До неї він звернувся з проханням про дачу грошей в борг.

Пізніше, після засудження ОСОБА_9 , дізнавшись про його причетність до цього ОСОБА_12 з метою помсти звернулася із заявою про шахрайство в правоохоронні органи.

Заступник прокурора Черкаської області в апеляційній скарзі ставить питання про зміну вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Просить до призначеного судом покарання на підставі ст. 70 ч. 4 КК України частково приєднати покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2013 р. і до відбуття остаточно визначити покарання чотири роки позбавлення волі, посилаючись на невиконання судом першої інстанції вимог цього закону.

Вказує, що злочин, за який він засуджений останнім вироком, був вчинений в період часу із 09.03.2013 р. по 11.03.2013 р.

При цьому судом не враховано, що він засуджений вироком цього ж суду від 06.03.2013 р., тобто до вчинення ним злочину за який він засуджений останнім вироком і що цей вирок враховано при призначенні остаточного покарання згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2013 р.

Заслухавши доповідача, прокурора, підтримавшого апеляційну скаргу прокурора у справі, ОСОБА_7 , підтримавшого свою апеляційну скаргу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Як встановлено перевіркою даного провадження, ці вимоги закону при розгляді його по суті судом першої інстанції належним чином дотримані не були.

Так, згідно анкетних даних, ОСОБА_7 до винесення відносно нього вказаного вироку раніше неодноразово засуджувався. Як цим же, Лисянським районним судом, так і іншими судами, і в тім числі Деснянським районним судом м. Києва.

Разом з тим встановлено, що при вирішенні питання стосовно приєднання покарань за попередніми вироками до покарання за останнім вироком, то суд належним чином не з`ясував обставини та час попередньо вчинених злочинів, призначення по них покарання та невірно застосував вимоги ст. 71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

При цьому він частково приєднав до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Лисянського районного суду від 06.03.2013 р. за ст. 185 ч. 3 КК України.

Проте судом не було взято до відома та не враховано, що ОСОБА_7 після винесення вказаного вироку засуджувався ще 18.11.2013 р. за ст.ст. 358 ч. 1, 185 ч. 3 ст 190 ч. 2 КК України.

І до призначеного за цими статтями закону покарання судом на підставі ст. 71 КК України вже було частково приєднане покарання за вироком Лисянського районного суду від 06.03.2013 р.

Таким чином, останнім вироком суд повторно приєднує покарання цього жсуду, але залишається по за увагою покарання за вироком Деснянського районного суду від 18.11.2013 р.

Це питання предметом перевірки в суді першої інстанції не були і ОСОБА_7 своєї думки стосовно цього не висловлював. Тому вирішення його шляхом заміни покарання на підставі ст. 71 КК України за вироком Лисянського районного суду від 06.03.2013 р. на покарання Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2013 р., про що ставить в апеляційній скарзі прокурор, буде порушенням права ОСОБА_7 на захист оскільки ці питання в суді першої інстанції не з`ясовувалися і він стосовно цього свою думку не висловлював.

За таких обставин це судове рішення підлягає до скасування з призначенням нового судового розгляду та вияснення вказаних питань.

При новому розгляді також підлягають перевірці доводи ОСОБА_7 про включення йому у строк відбування покарання час перебування його під вартою в якості міри запобіжного заходу при винесенні вироку 06.03.2013 р. та доводи його невинуватості, викладені в апеляційній скарзі.

В зв`язку з викладеним апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задовольнити частково.

Вирок Лисянського районного суду від 27.08.2014 р. відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :