Справа № Провадження №11-379/12 11/1090/1849/12 ст.115 ч.1, ч.3 ст.15 КК Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія3Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2012р. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської обл. в складі:

Головуючого Орла А.І.

Суддів Нагорного А.М., Загоруйка В.В.

з участю прокурора Єлфімова І.П.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, засудженого та його адвоката на вирок Ірпінського міського суду Київської обл. від 23 серпня 2011р.

Цим вироком ОСОБА_3, 21.07.1965р. народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2., раніше не судимий, -

засуджений за ст.15, 115 ч.1КК України на 8 років позбавлення волі.

ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за те, що він 22.05.2008р. о 20.30 год. знаходячись на веранді будинку колишньої дружини ОСОБА_4 в смт. Гостомель разом з нею, свідком ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 вживали спиртні напої. Прокинувшись 23.05.2008р. близько 03.00 год., ОСОБА_3, зайшов до кімнати, де мала спати його дружина ОСОБА_4, де побачив, що вона вступила в статеві стосунки з потерпілим ОСОБА_6 Після побаченого, на грунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відношень до ОСОБА_6, ОСОБА_3 взяв на кухні кухонний ніж та наніс останньому удар в лівий бік тулуба, чим завдав потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В поданій апеляції прокурор не оспорює доведеність вини і правильність юридичної кваліфікації дій засудженого, але вважає вирок суду занадто м»яким, таким, що не відповідає особі засудженого та тяжкості скоєного злочину.

Прокурор зазначає, що засуджений у вчиненому не розкаявся, вину не визнав, давав суперечливі показання.

Прокурор просить вирок суду скасувати і постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_3 до 9 років позбавлення волі.

Засуджений в поданій апеляції вказує, що злочин він вчинив у стані сильного душевного хвилювання. При відтворенні обстановки та обставин події не було знято на плівку стілець, як знаряддя злочину, яким потерпілий бив ОСОБА_3 по голові.

Засуджений просить прийняти справедливе рішення.

В поданій апеляції адвокат засудженого - ОСОБА_7 вказує, що суд помилково кваліфікував дії ОСОБА_3 за статтями, в яких він обвинувачується і відкинув субєктивне ставлення засудженого до наслідків своїх дій. Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 колишнє подружжя, однак вони продовжували проживати разом і вели сумісне господарство. На думку адвоката суд не врахував, що причиною скоєння злочину була неприпустима поведінка потерпілого, що суттєво впливає на суспільну небезпечність злочину, так як непристойна поведінка потерпілого зганьбила честь та гідність засудженого, що і стало причиною скоєння злочину. Адвокат вважає, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1ст. 121 КК України.

Захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_3 покарання не повязане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, що підтримав свою апеляцію частково і просив кваліфікувати дії засудженого за ст. 121 ч.1 КК України і покарання призначити в межах санкції цієї статті, засудженого, який підтримав свою апеляцію та апеляцію адвоката ОСОБА_7, та пояснив, що наміру вбивати засудженого у нього не було, що наносячи удар він діяв без будь-якого умислу, перевіривши вирок суду, матеріали справи і доводи апеляцій, судова колегія вважає апеляції частково обґрунтованими, а вирок суду таким, що підлягає зміні.

Як вбачається з вироку суду і матеріалів справи, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно дослідив всі докази і обставини справи, надав їм належну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини засудженого в заподіянні потерпілому ОСОБА_6 колото-різаного поранення, що за ознаками небезпечності віднесене до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Однак, кваліфікуючи ці обєктивні дії як замах на вбивство, суд допустився юридичної помилки. Так, згідно диспозиції ст. 115 КК України убивство є умисним злочином. При таких обставинах досудовим слідством і судом мали бути визначені мотиви цього злочину. Допитаний як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_3 заперечував свій намір позбавити життя потерпілого за його антисуспільну поведінку і наніс удар без будь-якої мети, можливо з метою налякати потерпілого.

Згідно вимог ст.323 КПК України, - вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні і оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно вимог ч.2 ст.327 КПК України, - обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Як вбачається з вироку суду, вимоги закону про всебічність дослідження обставин справи, і постановлення вироку на безспірних доказах, суд виконав не в повній мірі.

Так, мотивуючи доведеність вини підсудного у замаху на вбивство, суд посилається на покази потерпілого про те, що після нанесення удару засуджений стояв лицем до потерпілого, однак ні сам потерпілий, ні свідок ОСОБА_4, - не вказують на будь-які активні дії ОСОБА_3 з метою довести свій злочинний умисел до кінця.

Окрім того, покази засудженого про те, що він після нанесення удару повернувся до потерпілою спиною, не мав наміру продовжувати свої дії і вже виходив з кімнати, - підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 ( т.3 а.с.42 ). Ці покази судом не спростовані. Покази ж судово-медичного експерта про те, що в момент удару потерпілий з ОСОБА_3 могли знаходитись обличчя один до одного, є припущенням і не узгоджуються з показами свідка ОСОБА_4 Поряд з цим сам факт знаходження засудженого лицем до лиця з потерпілим, в момент активних дій потерпілого, за відсутності будь-яких активних дій засудженого, - не може вказувати на умисел засудженого на вбивство, таке рішення є припущенням.

При таких обставина рішення суду про наявність у ОСОБА_3 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_6, є необґрунтованим, судом обєктивно встановлено лише невизначений умисел.

За даних обставин, судова колегія вважає, що судом неправильно застосовано кримінальний закон, а тому вирок суду підлягає зміні з перекваліфікацією дій засудженого за наявними негативними наслідками, тобто за умисне нанесення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Покарання засудженому має бути обране в межах санкції ст.121 ч.1 КК України, з урахуванням обставин, передбачених ст.65 КК України, з урахуванням неналежної поведінки потерпілого, який своїми діями спровокував засудженого на вчинення стосовно нього злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. 365,366 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, засудженого та його адвоката задовольнити частково. Вирок Ірпінського міськрайонного суду Київської обл. від 23 серпня 2008р. стосовно ОСОБА_3 змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_3 зі ст.ст.15, 115 ч.1 КК України на ст.121 ч.1 КК України.

Призначити ОСОБА_3 за ст.121 ч.1 КК України покарання у вигляді 5(пять) років 6 міс. позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Судді: Орел А.І. Нагорний А.М. Загоруйко В.В.