провадження № 1-кс/201/6941/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2015 року до канцелярії Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали скарги ОСОБА_3 .. Як вбачається з матеріалів скарги, скаржник просить суд поновити строк подачі скарги, скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 про відмову в визнанні потерпілими осіб, які постраждали внаслідок вчинення злочину, зобов`язати слідчого або уповноважену особу винести постанову про визнання потерпілими конкретних осіб, визнавши таким чином протиправними дії слідчого прокуратури Дніпропетровської області. В судовому засіданні ОСОБА_3 наполягав на своїй скарзі і просив її задовольнити з підстав, зазначених в скарзі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю прокурора з огляду на вищезазначене і положення ст. 306 КПК України.

Вислухавши думку заявника та дослідивши матеріали скарг, а також надані та добуті докази, суд приходить до нижчевикладеного висновку з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Судом, згідно матеріалів скарг і наданих документів, встановлено, що 29 серпня 2013 року адвокатом ОСОБА_3 було подано до прокуратури Дніпропетровської області заяву про вчинення начальником відділу СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та заступником начальника відділу СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364; ч. 1 ст. 371; ч. 2 ст. 382 КК України щодо завідомо протиправного затримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Вказана заява про неправомірні дії співробітників СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо безпідставного затримання ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, зареєстрована 09 грудня 2013 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000315 та з того ж дня розпочато досудове розслідування.

02 липня 2014 року в.о. начальника управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 заявнику надано інформацію про те, що прокуратурою області проведено досудове розслідування кримінального провадження № 0000315, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, за фактом протиправних дій співробітників СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо безпідставного затримання ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України. За результатами розслідування 26 грудня 2013 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_12 та ОСОБА_6 складу кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 363 КПК України.

23 жовтня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська постанову слідчого в ОВС слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 від 26 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000315 скасовано та зобов`язано прокуратуру Дніпропетровської області розпочати і провести досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000315 щодо вчинення начальником відділу СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та заступником начальника відділу СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364; ч. 1 ст. 371; ч. 2 ст. 382 КК України відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 23 березня 2015 року по кримінальному провадженню № 0000315 було допитано ОСОБА_14 та ОСОБА_8 в якості свідків в присутності адвоката ОСОБА_3 .

У відповідності до ч. 3 ст. 55 КПК України, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона, після початку кримінального провадження, подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За ст. 58 КПК Україні, потерпілого в кримінальному провадженні може представляти представник, повноваження якого встановлюються у відповідності до ст. 50 КПК України.

На цій підставі старшому слідчому прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 23 квітня 2015 року подано заяву ОСОБА_7 про визнання його потерпілим. 09 червня 2015 року старший слідчий прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у визнанні громадян ОСОБА_15 та ОСОБА_7 потерпілими у кримінальному провадженні № 0000315.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено до суду особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою. За правилами ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга повертається якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. За результатами розгляду такої скарги ухвала слідчого судді може бути, серед іншого, про скасування рішення слідчого чи прокурора та про зобов`язання вчинити певну дію (ст. 307 КПК України).

Копію оскаржуваної постанови слідчого про відмову у визнанні громадян ОСОБА_15 та ОСОБА_7 потерпілими у кримінальному провадженні № 0000315 представником останніх було отримано 25 червня 2015 року. Десятиденний строк на оскарження вказаної постанови спливає 05 липня 2015 року. Постанова старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 09 червня 2015 року про відмову у визнанні громадян ОСОБА_15 та ОСОБА_7 потерпілими у кримінальному провадженні № 0000315 є неправомірною і підлягає скасуванню.

Згідно ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Слідчий своїми діями не визначає особу, винну у скоєні злочину, так само, як і особу, якій злочином завдано шкоду. Це може бути визначено виключно вироком суду.

Статтею 55 КПК України передбачено, що потерпілими є особи, яким завдано фізичної, майнової або моральної шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Потерпілими від злочинів, за якими проводиться кримінальне провадження № 0000315, є особи, яким завдано фізичної, майнової або моральної шкоди, тобто, на думку заявника, затриманні особи. Те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_7 були затриманні, є факт, як і те, що кримінальні провадження щодо них були закриті за відсутністю події злочину. Ніяких інших осіб, яким би було завдано шкоди зазначеним в заяві про злочин діями співробітників СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо затримання ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , не існує. Не визнання ОСОБА_15 та ОСОБА_7 потерпілими у кримінальному провадженні № 0000315, на думку заявника, позбавляє їх можливості скористатися передбаченими законом правами потерпілих на досудовому слідстві.

Відповідно до Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою, прийнятої резолюцією 40/34 Генеральних Асамблеї від 29 листопада 1985 року, п. 1 - під терміном «жертви» розуміються особи, яким індивідуально або колективно було завдано шкоди, включаючи тілесні ушкодження або моральну шкоду, емоційні страждання, матеріальну шкоду або істотний утиск їх основних прав в результаті дії або бездіяльності, які порушують чинний національний кримінальний закон держави-члена, включаючи закони, що забороняють злочинне зловживання владою. Пункт 2 свідчить - відповідно до Декларації та або інша особа може вважатися «жертвою» незалежно від того, чи був встановлений, заарештований, переданий суду або засуджений правопорушник. Згідно пункту 4 розділу «Доступ до правосуддя і справедливе поводження» Декларації, до жертв слід відноситися із співчуттям і поважати їх гідність. Вони мають право на доступ до механізмів правосуддя і швидку компенсацію за нанесені їм втрати відповідно до національного законодавства. Стаття 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, встановлює, що кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Частиною 2 ст. 220 КПК України встановлено, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Строк для звернення з цією скаргою необхідно поновити, оскільки пропущений він був заявником з поважних причин.

Всебічне дослідження обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга підлягає лише частковому задоволенню, оскільки визнання особи потерпілою в ході досудового розслідування кримінального провадження можливо лише за наявності письмової заяви, згоди цієї особи, а така письмова заява в матеріалах вказаного провадження мається лише від ОСОБА_7 , тому в задоволенні вимог скарги стосовно решти осіб слід відмовити за відсутності їх письмової згоди на вказане.

Не може суд прийняти до уваги незгоду прокурора зі скаргою, оскільки вона спростовується вищенаведеним і ніякими об`єктивними належними документами чи доказами не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає скаргу обґрунтованою та підлягаючою частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 28, 50, 55, 56, 58, 220, 303, 304, 306, 307 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Поновити строк подачі скарги на постанову старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року про відмову у визнанні потерпілими.

Скасувати постанову старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 09 червня 2015 року в частині відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0000315.

Зобов`язати старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , або іншу особу, яка проводить досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000315, визнати потерпілими ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0000315.

В задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя -