Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого Єленіної
Ж.М.,суддів:Григорєвої І.В., Фурика
Ю.П.,за участю секретаря судового
засідання Петрика В.В.,засудженого
ОСОБА_5,та його захисника
ОСОБА_6,потерпілих ОСОБА_7,
ОСОБА_8,ОСОБА_9,прокурора Лисого С.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження № 0000262
щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в
інтересах засудженого ОСОБА_5,
посилаючись на істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону
та невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого,
порушує питання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_5 і призначення
нового розгляду у суді першої
інстанції. Мотивує тим, що
обвинувальний акт у кримінальному
провадженні щодо ОСОБА_5 затвердив
прокурор, який не був уповноважений на
такі дії. Смерть потерпілої ОСОБА_11, на
його думку, настала не внаслідок
порушення ОСОБА_5 правил дорожнього
руху, а через бездіяльність лікаря -
нейрохірурга щодо якого відкрито
кримінальне провадження. Вважає, що за
умови надання ОСОБА_11 своєчасної
кваліфікованої медичної допомоги, дії
засудженого призвели б до менш тяжких
наслідків. Недостатньо врахувавши всіх
обставин, що мають значення для
визначення покарання, суд обрав його
надто суворим. Залишаючи апеляційні
скарги засудженого та його захисника
апеляційний суд не зазначив підстав, з
яких апеляційні скарги визнав
необґрунтованими.

На касаційну скаргу захисника ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7 подав заперечення, в
яких, указуючи на безпідставність
доводів захисника, просив залишити
судові рішення щодо ОСОБА_5 без зміни.

Вироком Святошинського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років із
позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалено рішення щодо розв'язання
цивільного позову та відшкодування
процесуальних витрат.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він
25 вересня 2012 року приблизно о 21.01 год.,
керуючи технічно справним мотоциклом
«Kawasaki ZZR 250» (реєстр. № НОМЕР_1),
перевищуючи максимально допустиму
швидкість в населених пунктах понад 60
км/год, рухаючись в лівій смузі
проїзної частини Кільцевої дороги (зі
сторони просп. Перемоги в напрямку
Жулянського шляхопроводу) в м. Києві,
наближаючись до місця розвороту
транспорту (поблизу повороту на вул.
Григоровича-Барського), проявив
неуважність до дорожньої обстановки та
її змін, не вибрав безпечну швидкість
керованого ним мотоциклу з урахуванням
дорожньої обстановки, щоб мати змогу
постійно контролювати його рух, не
обрав безпечної дистанції до
автомобіля «Honda FR-V» (реєстр. № НОМЕР_2)
під керуванням водія ОСОБА_12, внаслідок
чого скоїв зіткнення із зазначеним
автомобілем, що призвело до втрати
курсової стійкості та падіння
керованого ним мотоциклу. Своїми діями
засуджений порушив вимоги підпунктів
1.5, 2.3 п. «б», підпунктів 12.1, 12.4, 13.1 та 2.10 п.
«а» Правил дорожнього руху, в
результаті чого пасажир керованого ним
мотоциклу ОСОБА_11 отримала тяжкі
тілесні ушкодження, від яких вона
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла в Київській
міській клінічній лікарні швидкої
медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого та його захисника на
підтримання касаційних вимог, думку
прокурора та потерпілих про залишення
судових рішень без змін, перевіривши
матеріали кримінального провадження,
обговоривши доводи, викладені у скарзі,
суд касаційної інстанції дійшов такого
висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального
провадження встановлено, що висновки
суду першої інстанції про винуватість
засудженого ОСОБА_5 в порушенні правил
безпеки дорожнього руху, що спричинило
смерть потерпілої ОСОБА_11 за обставин,
установлених судом і викладених у
вироку, обґрунтовані доказами, які є в
матеріалах кримінального провадження,
були досліджені у судовому засіданні
та отримали об'єктивну оцінку.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України,
суд касаційної інстанції перевіряє
виключно: 1) правильність застосування
судами норм матеріального; 2)
правильність застосування судами норм
процесуального права; 3) правову оцінку
обставин. У ч. 1 ст. 433 КПК України
встановлена пряма заборона для суду
касаційної інстанції досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені, вирішувати питання про
достовірність доказів.

При цьому з оскаржуваних судових
рішень убачається, що згідно з
положеннями ст. 94 КПК України суд під
час прийняття відповідного
процесуального рішення за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінив кожний доказ
із точки зору належності, допустимості,
достатності, а сукупність зібраних
доказів із точки зору достатності та
взаємозв'язку, на підставі чого дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність винуватості ОСОБА_5 в
інкримінованому йому кримінальному
правопорушенні.

Судом перевірено дотримання Правил
дорожнього руху учасниками дорожнього
руху та обґрунтовано визначено, що
дорожньо-транспортна подія мала місце
в результаті порушення водієм
мотоциклу ОСОБА_5 пунктів 12.4, 13.1 Правил
дорожнього руху, що знаходиться в
прямому причинному зв'язку із
наслідками які наступили.

Твердження у касаційній скарзі
захисника про відсутність причинного
зв'язку між діями засудженого та смертю
потерпілої не відповідає матеріалам
провадження.

Зокрема, суд дав належну оцінку
показанням самого засудженого ОСОБА_5,
який не визнав своєї провини та
пояснив, що його підрізав водій
автомобіля «Хонда» і вони із ОСОБА_11
в'їхали в нього. Після удару ОСОБА_11
перебувала без свідомості приблизно 1
хвилину.

Відповідно до висновку судово-медичної
(комісійної) експертизи від 14 березня
2013 року № 181 смерть ОСОБА_11 настала
внаслідок закритої черепно-мозкової
травми у вигляді крововиливів в
тканину шлуночків над- та під оболонки
головного мозку, перелому потиличної
кістки зліва, крововиливів в м'які
тканини голови, що обумовлено
стисканням мозку та призвело до
розвитку його набряку-набухання. Між
отриманням закритої черепно-мозкової
травми ОСОБА_11 та настанням її смерті є
прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Як на доказ винуватості суд також
послався у вироку на дані висновку
судової автотехнічної експертизи від 07
грудня 2012 року № 561ат, згідно з якою
причиною виникнення цієї ДТП з
технічної точки зору стало те, що водій
автомобіля «Кавасакі» ОСОБА_5 порушив
вимоги пунктів 12.4, 13.1 Правил дорожнього
руху.

Давши належну оцінку доказам суд вірно
кваліфікував злочинні дії ОСОБА_5 за ч. 2
ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд
призначає покарання у межах санкції
закону, з урахуванням ступеню тяжкості
злочину, даних про особу засудженого та
обставин, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Відповідно до приписів статей 50, 65 КК
України суд, призначаючи ОСОБА_5
покарання врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, характер (зміст) та
обсяг винних дій, усі наявні в
матеріалах провадження дані про особу
засудженого. З огляду на все це суд
першої інстанції, дотримуючись
загальних засад призначення покарання,
визначив його ОСОБА_5 в межах санкції
закону, за яким його визнано
винуватим.

Підстав вважати таке покарання явно
несправедливим через суворість у
колегії суддів немає.

У зв'язку із наведеним, посилання
захисника у касаційній скарзі на те, що
суди першої та апеляційної інстанцій
не повною мірою врахували всіх
обставин, що пом'якшують покарання не
відповідає матеріалам кримінального
провадження.

Під час розгляду справи в порядку
апеляційного провадження суд,
дотримуючись глави 31 КПК України,
ретельно перевірив усі доводи,
викладені в апеляції ОСОБА_5 та його
захисника про обставини вчинення
засудженим інкримінованого
кримінального правопорушення і на їх
спростування в ухвалі наведені мотиви,
які ґрунтуються на матеріалах
провадження. Ухвала апеляційного суду
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, неправильного
застосування закону України про
кримінальну відповідальність у справі
колегією суддів не встановлено, звідси
відсутність передбачених ст. 438 КПК
України підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень та
задоволення касаційної скарги.

Таким чином, за доводами скарги колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги ,
скасування судових рішень та
призначення нового розгляду в суді
першої інстанції.

Керуючись статтями 433, 436-438 КПК України,
суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Святошинського районного суду м.
Києва від 12 листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни,
а касаційну скаргу захисника - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення й оскарженню не
підлягає.

Судді:

Ж.М. ЄленінаІ.В. Григор'єваЮ.П. Фурик