АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/248/15 Справа № 206/5954/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.02.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000438 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду міста Дніпропетровськ від 27 листопада 2014 року стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, громадянина України, який має вищу освіту, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Самарського районного суду міста Дніпропетровськ від 27 листопада 2014 року, в якій, не оспорюючи доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, правильність правової кваліфікації його дій та призначене покарання, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, постановивши ухвалу, якою в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 відмовити.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним в частині вирішення цивільного позову, оскільки суд першої інстанції допустив суттєве порушення норм кримінального процесуального закону.

Як на підставу вимог апеляційної скарги, обвинувачений посилається на наступні обставини:

- в порушення ч. 1 ст. 128 КПК України цивільний позов потерпілого був прийнятий судом першої інстанції вже під час судового розгляду кримінального провадження, а саме після допиту обвинуваченого та потерпілого;

- потерпілим не було підтверджено належними доказами необхідність придбання лікарських засобів, зазначених у чеках, які суд першої інстанції прийняв як докази витрат на лікування. При цьому судом першої інстанції не з`ясовано потребу у придбанні мінеральної води, пластира мозольного і т.ін. Не було також прийнято судом першої інстанції до уваги період придбання потерпілим лікарських засобів, а також відсутність належних доказів оплати потерпілим послуг таксі;

- судом першої інстанції не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яка була стягнута із обвинуваченого на користь потерпілого.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1 000 грн.

Цим же вироком ухвалено стягнути із обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 6325 грн. 54 коп., а також вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 10 березня 2014 року між потерпілим ОСОБА_9 , який мешкає по АДРЕСА_2 , та обвинуваченим ОСОБА_8 , який мешкає по АДРЕСА_1 , виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і реалізуючи його, навмисно наніс один удар металевою кочергою по голові ОСОБА_9 , після чого хаотично наніс руками і ногами не менше 6-ти ударів по тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, в результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани тім`яної частини голови ліворуч, синців, внутрішньо-шкіряного крововиливу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, думку захисника обвинуваченого, яка вимоги апеляційної скарги, поданої її підзахисним, вважала такими, що підлягають задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.

Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України самим обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Нормами ч. 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред"явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Як вбачається із журналу судового засідання суду першої інстанції від 03 жовтня 2014 року, у підготовчій частині судового засідання цивільний позов потерпілим не заявлявся. Після оголошення прокурором обвинувального акту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 давав показання стосовно пред"явленого йому обвинувачення, після чого показання давав потерпілий ОСОБА_9 , тобто судом було розпочато судове слідство. Лише після дачі показань потерпілий ОСОБА_9 заявив клопотання про залучення до матеріалів кримінального провадження його цивільного позову. Обвинувачений ОСОБА_8 при цьому просив надати йому можливість ознайомивтися із позовною заявою та надати час для отримання ним юридичної допомоги стосовно цивільного позову. Однак, не зважаючи на те, що цивільний позов був заявлений вже після початку судового слідства, і обвинувачений заперечував проти цього, суд першої інстанції прийняв цивільний позов до розгляду, чим, на думку колегії суддів, було порушено право обвинуваченого на захист від цивільного позову.

Нормами ч. 4 ст. 128 КПК України встановлено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред"являються у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту поданої у судовому засіданні потерпілим позовної заяви (т. 2 а. с. 37-56), вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, однак, не зважаючи і на це, суд першої інстанції прийняв її до розгляду.

Відповідно до норм п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки порушення норм кримінального процесуального закону були допущені судом першої інстанції на стадії прийняття цивільного позову до розгляду, колегія суддів вважає, що після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову цивільний позов потерпілого має бути направлений до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

У суді апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від призначеного вироком суду покарання на підставі пункту Г статті 1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Обвинувачений ОСОБА_8 клопотання свого захисника підтримав у повному обсязі, пояснивши, що йому зрозумілі наслідки застосування амністії і він дає згоду на застосування до нього акту амністії.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника, пояснивши, що питання застосування амністії віднесені до повноважень суду першої інстанції і ці питання можуть бути вирішені в порядку виконання вироку.

Нормами пункту Г статті 1 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VІІ "Про амністію у 2014 році" зі змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 06 травня 2014 року № 1246-VІІ, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов"язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

ОСОБА_8 вироком суду першої інстанції визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України не віднесений до тяжких або особливо тяжких злочинів, і йому призначено покарання у виді штрафу, тобто не пов"язане з позбавленням волі.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 10 березня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2014 році".

Відповідно до норм ст. 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" зі змінами та доповненнями мають право на призначення пенсії за віком особи, які досягли віку 60 років. Обвинувачений ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент вчинення ним кримінального правопорушення та на момент набрання чинності Законом України "Про амністію у 2014 році" він досяг віку 60 років.

Таким чином, на думку колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_8 підпадає під дію пункту Г статті 1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Відповідно до норм пункту Б статті 9 зазначеного Закону питання застосування амністії покладено на суди. При цьому застосування Закону щодо осіб, засуджених до покарання у виді штрафу, здійснюється за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Нормами чинного закону не передбачено виключне право суду першої інстанції на застосування амністі.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись нормами ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду міста Дніпропетровськ від 27 листопада 2014 року задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду міста Дніпропетровськ від 27 листопада 2014 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди направити до суду першої інстанції для здійснення судового розгляду.

В решті вирок залишити без змін.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання задовольнити.

ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнити на підставі пункту Г статті 1 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VІІ "Про амністію у 2014 році" зі змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 06 травня 2014 року № 1246-VІІ.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді: