Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

при секретарі ОСОБА_6.,

за участю:

прокурора ОСОБА_7,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України, уродженця м. Києва, який зареєстрований у цьому місті на АДРЕСА_1, а фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, та на нього покладено обов'язки згідно з пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 78 719 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року про виправлення описки вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Цим вироком ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 12 серпня 2013 року приблизно о 00.15 год., шляхом проникнення до будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованому на АДРЕСА_3, таємно викрав алкогольні напої, кальяни, комп'ютер з операційною системою та шухляду касового апарата із грошима в сумі 3 000 грн, завдавши потерпілому ОСОБА_2 майнової шкоди на суму 37 622,78 грн.

04 жовтня 2013 року приблизно о 01.00 год. ОСОБА_1, діючи повторно, шляхом проникнення до цього ж торгівельного закладу, таємно викрав алкогольні напої, комп'ютер із програмним забезпеченням, плазмовий телевізор «LG» та касовий апарат з грошима в сумі 50 грн, завдавши потерпілому ОСОБА_2 майнової шкоди на суму 41 236,60 грн.

В обох випадках засуджений розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок і ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що призначене ОСОБА_1 покарання не відповідає ст. 65 КК України внаслідок м'якості (безпідставне застосування ст. 75 КК України). Зазначає, що ця помилка апеляційним судом виправлена не була, а постановлена за наслідками розгляду з цих підстав апеляції прокурора ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на часткову підтримку касаційної скарги прокурора, який просив скасувати ухвалу і призначити новий апеляційний розгляд, з підстав викладених у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у викраденні чужого майна за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України.

Ці обставини та кримінально-правова оцінка в касаційній скарзі не оскаржуються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу.

Як видно зі змісту касаційної скарги прокурора, заперечуючи правильність звільнення судом ОСОБА_1 на підставі ст. 75 КК України він звертає увагу на доводи, які, на його думку, це підтверджують. Зокрема, прокурор зазначає, що, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд, надаючи перевагу даним про особу засудженого, не дав належної оцінки тяжкості вчинених ним злочинів, кількості епізодів злочинної діяльності і її тривалість у часі, що майнову шкоду потерпілим відшкодовано не було. Також не проаналізовано судом з урахуванням усіх обставин суб'єктивне ставлення засудженого до вчиненого.

Аналогічні доводи містились і у апеляції першого заступника прокурора м. Києва, який просив вирок суду в частині призначеного ОСОБА_1 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати та постановити новий, яким призначити засудженому покарання за цим законом у виді реального позбавлення волі.

Згідно зі ст. 419 КПК України апеляційний суд у своїй ухвалі зобов'язаний зазначити, зокрема, аналіз доказів, досліджених під час судового слідства, проведеного апеляційним судом, а також докладні мотиви прийнятого рішення.

Зміст ухвали апеляційного суду вказує на те, що при розгляді цієї справи конкретні доводи апеляції залишено без викладення мотивів безпідставності чи обґрунтованості доводів, наведених у апеляції прокурора.

Висновок суду апеляційної інстанції, який погодився з висновками суду першої інстанції, про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання, на думку колегії суддів, є таким, що суперечить загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України.

Так, суд фактично не врахував доводи прокурора про те, що засуджений за короткий проміжок часу вчинив два тотожні злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, що ці злочини він вчинив через незначний проміжок часу після звільнення від покарання за попереднім вироком суду у зв'язку із закінченням іспитового строку, що матеріальну шкоду потерпілому не відшкодовано.

Ці обставини не знайшли свого належного спростування ву ухвалі апеляційного суду. Натомість без відповідного обґрунтування зазначено, що засуджений є інвалідом 3 групи (внаслідок падіння з 10-го поверху) та має постійне місце проживання.

Виходячи з того, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого зазначені вище недоліки необхідно усунути.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати згадані недоліки і за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_1 та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду щодо виду та розміру покарання, призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м'яким.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5