Ухвала

іменем україни

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_11,
суддів ОСОБА_12 і ОСОБА_13,
при секретарі судового засідання ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1, громадянина Російської Федерації, неодноразово судимого,

за участю прокурора ОСОБА_7,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений з вимогами про перевірку судових рішень щодо нього.

Вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 3 лютого 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 213 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 25 000 грн.

Речові докази: брухт кольорових та чорних металів вагою 430 кг та пристрій для вимірювання ваги на якому наявне маркування «№6614» звернуто в дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 2 вересня 2014 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи в суді першої інстанції, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи скаргу засуджений твердить, що він не погоджувався на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України. Крім того, ОСОБА_5 вказує, що суд не встановивши в його діях обʼєктивної сторони злочину, безпідставно визнав його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 213 КК України.

Як визнав суд, ОСОБА_5 протягом листопада 2013 року, не маючи спеціального дозволу (ліцензії) на право здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів, які регламентуються ст. 4 Закону України «Про металобрухт» незаконно здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів достовірно знаючи про те, що вказаний вид діяльності є незаконним.

Так, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_2 прийняв металобрухт чорного металу по ціні 1 грн./кг: 7 листопада 2013 року приблизно о 15 годині від ОСОБА_8 20 кг; 9 листопада 2013 року приблизно о 20 годині від ОСОБА_9 - 12 кг; 11 листопада 2013 року в обідній час від ОСОБА_10 - 15 кг.

На підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду за місцем проживання ОСОБА_5 27 листопада 2013 року було проведено обшук в ході якого на подвір'ї житлового домоволодіння ОСОБА_5 було виявлено брухт кольорових та чорних металів, вагою 430 кг., який останній отримав від мешканців Чернівецького району за грошові кошти та пристрій для вимірювання ваги, на якому наявні маркування «6614».

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу засудженого, просив скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Статтею 370 КПК України встановлено вимоги до судового рішення, зокрема, зазначено, що воно має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Так, відповідно до зазначеної норми законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим - ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню й винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 349 КПК України під час судового засідання суд повинен визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. Як передбачено ч. 3 вказаної статті суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Постановляючи вирок в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 213 КК України, суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, відповідно до яких у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, оскільки не навів у вироку жодного доказу вини засудженого.

З технічного запису судового засідання вбачається, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5, суд не зʼясував його думку щодо обсягу та порядку дослідження доказів.

Вказівка суду у вироку на те, що ОСОБА_5 розʼяснено положення ч. 3 ст. 349 КПК та наслідки розгляду кримінального провадження з дотриманням вказаних положень, не відповідає даним, зафіксованим на технічному носії інформації, з яких вбачається, що суд належно не розʼяснив йому положення вказаного закону.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_5 відмовився давати показання. Ця обставина зумовлювала суд дослідити зібрані у справі докази в повному обсязі і дати їм належну правову оцінку. Однак суд, без дослідження жодного доказу на підтвердження вини підсудного, розглянув кримінальне провадження в передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України порядку.

Отже, визнавши недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні, суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допустивши тим самим істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд не звернув уваги на зазначені недоліки, допущені судом першої інстанції та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, встановивши, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 судом розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, апеляційний суд не впевнився чи дійсно місцевий суд дотримався всіх вимог вказаного закону, та у такий спосіб сам істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

За вказаних вище обставин, як ухвалу апеляційного суду, так і вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 не можна вважати законними та обґрунтованими, а тому відповідно до ст.ст. 438, 412 КПК України, судові рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи слід дотриматись всіх вимог кримінального процесуального закону, допитати обвинуваченого щодо обставин правопорушення, ретельно дослідити всі обставини кримінального провадження та прийняти законне й обґрунтоване рішення, врахувавши й доводи касаційної скарги ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 3 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_13 ОСОБА_12