Справа №489/750/14-к 15.04.2015 19.03.2015 15.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, обвинуваченого за ст. 296 ч.2, ст. 121 ч.2 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, обвинуваченого за ст. 296 ч.2, ст. 121 ч.2 КК України,
за участю:
розпорядника ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Провадження № 11-кп/784/261/15 Головуючий по 1-й інстанції: ОСОБА_13
Категорія: ст. 121 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі (зі зімінами) прокурор просить скасувати вирок в частині призначення покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 призначити покарання за ст. 121 ч.2 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 121 ч.2, ст. 296 ч.2 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_5 призначити покарання за ст. 121 ч.2 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України ст. 121 ч.2, ст. 296 ч.2 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 7 років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, ст. 121 ч.2 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 до відбування 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки не виїжджати за межі України, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цим же вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, ст. 121 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 до відбування 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки не виїжджати за межі України, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь держави кошти на лікування потерпілого в сумі 3489 грн.16 коп.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинувачених, вважає, що суд неправильно застосував кримінальний закон, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню ст. 69 КК України для обох обвинувачених та необгрунтовано звільнив їх від відбування покарання на підставі ст. 75 України. Вважає, що при призначенні покарання суд не повною мірою врахував характер суспільної небезпеки та ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, а інший є злочином середньої тяжкості та формально врахував обставину, що обтяжує покарання вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Також посилається на те, що суд не достатньо врахував й наслідки, що настали в результаті злочинних дій ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по спричиненню потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та отримання останнім групи інвалідності.

3. Узагальнений виклад позиції потерпілого.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_11 вважає вирок суду законним і обґрунтованим. Вказує, що після скоєння злочину обвинувачені відвідували його в лікарні, оплатили операцію та цікавились станом здоров`я. Також зазначає, що обвинувачені покаялись у скоєному, відшкодували моральну шкоду. На думку потерпілого, покарання із застосуванням ст. 69 КК України призначено обом обвинуваченим правильно. Також вважає обґрунтованим звільнення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін.

4.Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.09.2012 року в період часу з 18 год. до 18 год. 30 хв. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , знаходячись в громадському місці біля літнього торгівельного павільйону, розташованого напроти матеріальних воріт заводу «Зоря-Машпроект» по пр. Жовтневому в м.Миколаєві, будучі в стані алкогольного сп`яніння, діючи в групі, підійшли до ОСОБА_11 та, порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, стали висловлюватись нецензурною лайкою на адресу присутніх біля павільйону громадян, а також на адресу ОСОБА_11 . Не реагуючи на зауваження присутніх та проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , маючи намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, підійшли до ОСОБА_11 і почали наносити йому удари по голові і тулубу. Не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, ігноруючи зауваження присутніх громадян та, незважаючи на ту обставину, що потерпілий впав на землю і не чинив опору, реалізуючи умисел на спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 продовжили бити потерпілого, завдаючи чисельних ударів руками і ногами по голові (не менше 5 ударів) і тулубу, внаслідок чого заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді субдуральної гематоми, забиття головного мозку, закритого переламу лівої виличної кістки, пошкодження структур середнього лівого вуха з розривом лівої барабанної перетинки.
Хуліганські дії ОСОБА_4 і ОСОБА_5 тривали до 10 хвилин і були припинені громадянами та працівниками міліції.
Дії ОСОБА_4 і ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ст.ст. 296 ч.2, 121 ч.2 КК України.
5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора про необхідність скасування вироку суду в частині призначення покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і звільнення їх від відбування покарання з випробуванням; пояснення обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також потерпілого і його представника, які просили залишити вирок суду без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, у яких вони обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 296 ч.2 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб та за ст. 121 ч.2 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило розлад здоров`я, вчинене групою осіб.
Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ніким не оскаржуються.

Що стосується призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також підстав їх звільнення від відбування призначеного покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України та правильно врахував ступінь тяжкості злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший є тяжким та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, має на утриманні малолітню дитину.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд також дотримався вимог ст. 65 КК України і правильно врахував ступінь тяжкості злочинів, один з яких відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а інший є тяжким та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має позитивну характеристику, працює.

Обставинами, що пом`якшують покарання обом обвинуваченим суд вірно визнав їх щире каяття в скоєному, надання фінансової допомоги потерпілому при проведенні операції та в подальшому лікуванні, добровільне відшкодування завданої шкоди, скоєння злочину вперше.
Обставиною, що обтяжує покарання для обох обвинувачених суд визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння і посилання прокурора в апеляції на те, що вказана обставина врахована формально, є необґрунтованими.
Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого законом за даний злочин може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль та поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
На думку апеляційного суду, з урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та даних про особи обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_14 , суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України і призначив обом обвинуваченим покарання за ст. 121 ч.2 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією даної статті.
Підстав для скасування вироку в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Що стосується звільнення обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, то в цій частині рішення суду є невірним.

Так, нормами ст.75 КК України встановлено, що суд може звільнити особу від відбування покарання якщо дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Звільняючи обох обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції виходив з того, що потерпілий вважав справедливим призначення їм покарання без реального позбавлення волі; послався на те, що права обвинувачених будуть обмежені обов`язками, передбаченими п.п.2-4 ст.76 КК України; а також, що з моменту скоєння злочину минуло багато часу і обвинувачені за цей період нових злочинів не вчинили.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини не є такими, що дають підстави для застосування ст.75 КК України.

Те, що потерпілий вважав за можливе призначити обом обвинуваченим покарання без реального позбавлення волі, є думкою потерпілого і не свідчить про можливість їх виправлення без відбування покарання.

Посилання суду на те, що права обвинувачених будуть обмежені обов`язками, передбаченими ст.76 КК України не є підставою для звільнення їх від відбування покарання з випробуванням, а стосується наслідків такого звільнення та має на меті організацію органами виконання покарань належного контролю за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання.

Те, що з моменту скоєння злочину минуло більше двох років, на протязі яких обвинувачені не притягувались до кримінальної відповідальності, з урахуванням тяжкості скоєних злочинів, обставин їх вчинення (незначний привід взяти прикурити, вчинене в стані алкогольного сп`яніння) та наслідків, що настали (злочинними діями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату функції органу слуху, часткову втрату пам`яті, пошкодження кістки черепу, крововилив головного мозку та протезування черепу, а також розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, що в подальшому призвело до встановлення 3 групи інвалідності і неможливості працювати за своєю спеціальністю) також не є підставою для звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням і в цій частині доводи прокурора є слушними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що звільнення обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, являється неможливим.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України, з постановленням в цій частині свого вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м.Миколаєва задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 лютого 2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України скасувати.

Постановити в цій частині свій вирок та вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 296 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, за ст. 121 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до 5 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ст. 296 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, за ст. 121 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_5 засудженим до 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду у виконання.

В строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк утримання в ІТТ м.Миколаєва з 22.09.2012 року по 25.09.2012 року, ОСОБА_5 - строк перебування в ІТТ м.Миколаєва з 22.09.2012 року по 25.09.2012 року.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, що тримаються під вартою в той же строк з дня вручення копії вироку.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3