АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 -
Головуючий в 1 -й інстанції: Жилка О.М.
Доповідач: Копитько Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада місяця 14 дня. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Батрака В.В.

суддів:
Лісіченко Л.М., Копитько Л.І.

потерпілої
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

виправданого
ОСОБА_1 розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну
справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_2
на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець м. Кяхта
Російської Федерації, громадянин України, пенсіонер, мешканець АДРЕСА_1,
раніше не судимий, -визнаний невинуватим і виправданий за недоведеністю його
участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Як вказано у
вироку, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 7 червня 2005 року, близько 18
години, в помешканні АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_2 палицею два удари в область
передпліччя та один удар кулаком в потиличну частину голови, від яких вона
впала на підлогу та втратила свідомість. Після цього на терасі будинку знову
наніс їй два удари кулаком в обличчя та по руці.

Відповідно до
актів судово-медичного дослідження тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_2,
відносяться до легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Розглянувши
справу у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів,
які б беззаперечно підтверджували винуватість ОСОБА_1 в умисному заподіянні
легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_2, останньою не представлено та
судом не здобуто і тому, не встановивши участі ОСОБА_1 у вчиненні даного
злочину, виправдав його.

При цьому суд
послався на те, що:

- обвинувачення у вчиненні ОСОБА_1 злочину
ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_2;

- дані акту судово-медичного дослідження не
підтверджують показання потерпілої про нанесення їй ОСОБА_1 тих тілесних
ушкоджень, на які вона вказує;

- показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
можуть бути взяті до уваги, оскільки жоден з них не був очевидцем дій ОСОБА_1;

- сам ОСОБА_1 заперечує вчинення ним злочину.

В апеляції
потерпіла ОСОБА_2, як сторона обвинувачення, просить вирок суду скасувати як
неправомірний, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам

2

справи, а судове слідство проведено однобічно, і
постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчинені щодо неї
злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і засудити останнього.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, потерпілу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які підтримали
апеляцію і просили виправдувальний вирок скасувати та постановити новий вирок,
яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК
України, і покарати; пояснення виправданого ОСОБА_1, який заперечував проти
задоволення апеляції і просить вирок залишити без зміни, вважаючи його законним
і обґрунтованим, а висновки суду такими, що відповідають матеріалам справи,
оскільки він злочину не вчиняв і потерпілої не торкався, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція
потерпілої ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

ОСОБА_2
обвинувачувала ОСОБА_1 у заподіянні їй умисно легкого тілесного ушкодження 7
червня 2005 року, близько 18 години, за місцем її проживання.

Проте таке
обвинувачення не ґрунтується на матеріалах справи.

Висновки суду
про недоведеність участі ОСОБА_1 в умисному заподіянні легкого тілесного
ушкодження потерпілій ОСОБА_2 відповідають наявним доказам у справі.

Викладені в
апеляції потерпілої доводи про безпідставність виправдання ОСОБА_1 за цей
злочин є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи,
ретельно перевіреними та належним чином оціненими судом.

Заперечуючи
проти обвинувачення, ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджував, що між ним та
потерпілою ОСОБА_2 були нормальні стосунки. 7 червня 2005 року він дійсно разом
із своєю дочкою ОСОБА_6 та зятем ОСОБА_7 приїхали до будинку, де проживає його
дружина ОСОБА_2, щоб зняти показники газового лічильника та забрати свої
електроінструменти. Коли, будучи в будинку, вони з дочкою знімали показники
лічильника, їх побачила його дружина ОСОБА_2 і почала брутально лаятись. Після
цього він забрав свої електроінструменти в оранжереї будинку та, коли вони з
дочкою виходили з веранди будинку, ОСОБА_2 з криком замахнулася палицею на дочку,
намагаючись вдарити останню, але дочка підставила руку і вони з дочкою пішли з
будинку і уїхали.

Про те, що
сталося, дочка ОСОБА_6 відразу в той же день подала заяву в Ленінський РВ
міліції.

Такі пояснення
ОСОБА_1 сталі, такі пояснення він давав відразу в той же день і працівникам
міліції (відмовний матеріал, а.с.8).

Такі показання
ОСОБА_1 об'єктивно підтверджуються наявними у справі доказами.

Так, свідок -
очевидець події, ОСОБА_6 суду ствердила, що сварки між її батьками ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 7 червня 2005 року в будинку не було і тілесних ушкоджень ОСОБА_2 ні
батько, ні вона не наносили. Коли вони із батьком ОСОБА_1 знімали показання
газового лічильника, ОСОБА_2 стала ображати їх нецензурною лайкою, а коли
виходили з будинку, остання з криком нанесла їй палицею удар, який прийшовся по
руці. Після чого вони пішли з двору та поїхали подати заяву про дії матері
ОСОБА_2 у міліцію. ОСОБА_1 не міг штовхати чи бити її матір ОСОБА_2, оскільки
він ніс в руках електроінструменти, які забрав в оранжереї будинку, і вона
відчиняла йому двері та виходила за батьком.

Аналогічні
пояснення вона давала і працівникам міліції (відмовний матеріал).

Свідок ОСОБА_7
суду показав, що дійсно 7 червня 2005 року він привіз ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до
будинку, де проживає ОСОБА_2, щоб тесть забрав свої електроінструменти, які
йому, свідкові, були потрібні. Спочатку він чекав їх, залишаючись у дворі
будинку, а потім піднявся на терасу. Через декілька хвилин він почув крики
ОСОБА_2 і побачив, як остання вдарила палицею свою дочку ОСОБА_6, яка разом із
батьком ОСОБА_1 виходила з будинку. Після чого вони поїхали від двору.

3

Потерпіла
ОСОБА_2 суду показала, що 7 червня 2005 року, близько 18 годин, в будинку, де
вона проживає, її побили чоловік ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_6, наносили удари в
передпліччя, голову. Вона змогла вирватись і пішла на терасу, де ОСОБА_1
продовжував наносити удари кулаком по голові та в обличчя, намагався штовхнути
зі сходів. Сусідка ОСОБА_4 побачила дану ситуацію та покликала на допомогу
свого сина ОСОБА_5 Коли прийшов ОСОБА_5 донька з чоловіком втекли. В
присутності ОСОБА_8 вона телефонувала в міліцію.

З даних акту
судово-медичного дослідження № 1439 від 8.06.2005 року вбачається, що ОСОБА_2
при первинному огляді заявляла лікарям, що 7.06.2005 року, близько 18 години,
чоловік та дочка тягали її за волосся, били руками по голові та по руках.

При
безпосередньому ж огляді ОСОБА_2 у неї були встановлені тілесні ушкодження у
вигляді осаднення шкіри в середній третині лівого та правого передпліччя по
задній поверхні. Будь-яких інших тілесних ушкоджень, в тому числі в ділянці
волосяної частини голови, на обличчі та руках, не виявлено (а.с.3), чим
фактично спростовуються наявні в матеріалах справи медичні дані про заподіяння
потерпілій за тих обставин в той строк інших тілесних ушкоджень, на які
посилається ОСОБА_2

Доводи
потерпілої ОСОБА_2 в апеляції про те, що суд безпідставно не прийняв її
показання та показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до уваги і критично оцінив,
колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки такі показання ретельно
перевірялися судом, є непослідовними, суперечливими і спростовані показаннями
як ОСОБА_1, так і свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
даними висновку судово-медичного дослідження ОСОБА_2

Суд правильно не
прийняв такі показання потерпілої за основу і розцінив критично, оскільки вони
суперечать її ж показанням, які вона давала в органах міліції 8 червня 2005
року.

Так, в своєму
поясненні в міліції ОСОБА_2 вказувала, що в кухні чоловік та донька хапали її
за волосся, штовхнули зі стільця, тягали за волосся по підлозі даної кімнати, в
оранжереї - наносили удари в область тулуба руками, на терасі - намагалися
зіштовхнути зі східців, але вона втрималася і почала голосно кричати сусідам
про допомогу. Після чого вони злякалися та почали тікати через верхню калітку.
Згодом прийшла сусідка ОСОБА_4, яка в свою чергу позвала на допомогу свого сина
ОСОБА_5 Телефонувала працівникам міліції вона у присутності ОСОБА_8 (відмовний
матеріал, а.с.5).

Таким чином,
ОСОБА_2 у своїх первинних поясненнях вказувала на інші обставини події та не
вказувала на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були очевидцями події.

ОСОБА_1, а також
свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердили, що в той день вони
нікого не бачили біля будинку АДРЕСА_2.

І лише через
рік, коли ОСОБА_2 подала скаргу приватного звинувачення до суду, вона стала
вказувати на те, що сусідка ОСОБА_4 бачила подію, що відбувалася в її будинку 7
червня 2005 року, близько 18 години (а.с.1-2). До скарги надала пояснення
ОСОБА_4, в якому остання пояснювала, що бачила подію побиття ОСОБА_2 чоловіком
та донькою 7 червня 2005 року після 17 години та вказувала на обставини
побиття, які суперечать показанням самої ОСОБА_2 (а.с.9).

В апеляційному
суді ОСОБА_2 та її представник пояснили, що ОСОБА_2 подала скаргу приватного
звинувачення на ОСОБА_1 через рік тому, що суд присудив рішення по розподілу
будинку на його користь і вона оскаржила це рішення.

Дані в судовому
засіданні показання свідка ОСОБА_4 про обставини події суперечать показанням
самої ОСОБА_2, а також показанням свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7 і виправданого
ОСОБА_1 про місце і час події та даним акту судово-медичного обстеження
потерпілої про кількість, механізм та локалізацію тілесних ушкоджень, нібито
завданих ОСОБА_1 потерпілій.

А тому суд
правильно відкинув показання свідка ОСОБА_4 як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, навівши у вироку мотиви такого рішення.

4

Також правильно
судом не прийняті як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину і показання свідка
ОСОБА_5, правильно зазначивши про те, що він не був очевидцем події, оскільки
сама ОСОБА_2 пояснювала, що він прийшов згодом, коли чоловік та донька вже
втекли.

Таким чином, суд
першої інстанції, ретельно перевіривши твердження потерпілої ОСОБА_2 про умисне
заподіяння їй ОСОБА_1 легкого тілесного ушкодження, давши аналіз і оцінку всім
наявним доказам у справі в їх сукупності, дійшов обґрунтованого і правильного
висновку про те, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_2 8 червня 2005 року
(а.с.4-5) були спричинені іншою особою, а не ОСОБА_1 і правильно виправдав його
за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК
України.

Доводи апеляції
потерпілої про те, що факт вчинення ОСОБА_1 злочину підтверджується матеріалами
справи і, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8, даними висновку
судово-медичної дослідження її, не заслуговують на увагу, оскільки всі ці
докази перевірялися судом і їм дана належна оцінка.

З матеріалів
справи видно, що судом досліджено всі обставини, з'ясування яких могло мати
істотне значення для справи, тому доводи потерпілої щодо однобічності судового
слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є
необ'єктивними і безпідставними.

Даних про те, що
у справі допущені порушення кримінально-процесуального чи матеріального закону,
які могли б бути підставою для скасування вироку, не встановлено.

За таких
обставин колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку і
задоволення апеляції потерпілої.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів
апеляційного суду

УХВАЛИЛА:

Вирок
Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни, а апеляцію потерпілої ОСОБА_2 - без задоволення.