АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1786/15-к Номер провадження 11-кп/786/592/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Красногвардійського районного суду АР Крим від 25.12.2013 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На час подання клопотання ОСОБА_7 відбув 1 рік 6 місяців 18 днів призначеного судом покарання.
Згідно характеристики, затвердженої начальником Крюківської ВК УДПтС України в Полтавській області (№29), ОСОБА_7 , прибув до Крюковської виправної колонії 08.04.2014 року. За період відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має два заохочення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд вказав, що хоча засуджений і відбув більше ? частини покарання, що надає йому право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, характеризується позитивно, однак термін відбутого на час розгляду справи покарання за який засуджений має всього 2 заохочення, не дає підстав стверджувати, що засуджений повною мірою довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці протягом всього строку відбуття покарання та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

Окрім того, протягом часу відбуття покарання засудженим, добровільне відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_8 не проводилось, хоча ОСОБА_7 був працевлаштований в установі відбування покарання та отримував заробітну плату на загальну суму 16 811, 90 грн., що характеризує особу засудженого та його дійсне ставлення до скоєного злочину.

В принесеній апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати, та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення, передбачене ст.81 КК України, оскільки суддя не врахував щиросердного розкаяння у вчиненому, повного відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, позитивних характеристик з місця відбування покарання, наявність заохочень, та того, що на його утриманні перебуває малолітня донька,

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, міркування представника Крюковської виправної колонії УДПС України в Полтавській області (№29), щодо наявності підстав для задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення,перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 , приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів, суд першої інстанції, приймаючи рішення за клопотанням засудженого, допустив суперечність у своїх висновках. Так, встановив підстави передбачені ч.ч. 2,3 ст.81 КК України для умовно дострокового звільнення від відбування покарання, про що вказав у своєму рішенні, однак не привіши мотивів, вказав про недоведеність того факту, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Між тим, із матеріалів клопотання та особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за увесь час відбування покарання стягнень не мав, має два заохочення у виді подяк за сумлінну поведінку і ставлення до парці. За місцем відбування покарання характеризується позитивно, сумлінно відноситься до праці, роботу виконує вчасно та якісно. У вільний від роботи час приймає активну участь в громадському житті відділення, зареєстрований та приймає активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Правова освіта та Підготовка до звільнення. Має позитивну соціальну установку, в скоєному розкаюється.
Саме наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно зі статтею ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване в тому разі, якщо особа засуджена за скоєння необережного тяжкого злочину сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення та відбула 1/2 строку покарання.

Як видно суд першої інстанції встановив підстави передбачені ч.ч. 2,3 ст.81 КК України для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про що вказав у своєму рішенні, але не привівши переконливих мотивів, дійшов висновку про недоведеність того факту, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Однак приведені вище дані спростовують суперечливі висновки суду першої інстанції, та свідчать про те, що ОСОБА_7 на час розгляду щодо нього клопотання відбув більше як 1/2 строку призначеного покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Не може бути прийнято до уваги і посилання суду першої інстанції в ухвалі, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання засудженого, не відшкодовану в добровільному порядку завдану потерпілій моральну шкоду, оскільки згідно наявної в матеріалах особової справи довідки виконавчий лист про стягнення з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої завданої злочином моральної шкоди, за час його перебування в Крюковській виправній колонії в Полтавській області (№29) не надходив.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського районного суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з постановленням апеляційною інстанцією своєї ухвали, за якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 від подальшого відбування основного покарання умовно - достроково на не відбутий термін 1 рік 4 місяці 14 днів.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4