Справа № 276/459/26
Провадження по справі 1-кп/276/89/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань з №0000945, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добринь Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області, українця, громадянина України, неодруженого, інших осіб на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

з участю учасників провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Прокурором направлено до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, разом з клопотаннями про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2026 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.03.2026, без визначення розміру застави. Враховуючи, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, а також те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

Доказом існування ризику того, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, на думку прокурора є те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому з метою уникнення покарання, останній матиме реальну можливість ухилятися від досудового розслідування та суду.

Також прокурор вважає, що обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню всебічного, повного та неупередженого встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, може вчиняти спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження будь яким шляхом для зміни (відмови) від показів останніх. Даний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений проживає в одному населеному пункті, знає потерпілу, окрім цього свідки вказаного кримінального правопорушення перебувають у дружніх, товариських відносинах з ним, а тому є достатні відомості вважати, що наразі існує ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може незаконно впливати потерпілу, свідків, та вмовлянням, психологічним примусом змусити останніх змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом нез`явлення за викликами до органів слідства та суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення стороною обвинувачення обґрунтовується тим, що злочин вчинений на ґрунті ревності і не виключається можливість, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, доведе свій злочинний умисел до кінця.

Крім того, на переконання прокурора, застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе гарантувати належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним спробам перешкоджати досудовому розслідуванню.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, зазначених у клопотанні. Просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому на строк 60 діб, без визначення розміру застави. Також пояснив, що в клопотанні допущено технічну помилку щодо зазначення про необхідність обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як в дійсності останньому вже обрано вказаний запобіжний захід.

Обвинувачений в засіданні заперечив проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що внаслідок події, що трапилась 26.12.2025, йому спричинено контузію, вибито зуби, а тому він потребує належного лікування, що не може бути забезпечено в умовах перебування у слідчому ізоляторі. Тому, з метою отримання доступу до медичних послуг, просив обрати відносно нього менш суворий запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник просив відмовити у продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що обвинувачений невинуватий в інкримінованих злочинах, досудове розслідування проведено без повного з`ясуваня обставин, не перевірено версію ОСОБА_3 щодо події, яка відбулась 26.12.2025. Окрім цього, ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені належними доказами. Обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не має наміру переховуватись від суду та впливати на інших учасників. Захисник вважає, що в даному випадку слід обрати менш суворий запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт, що забезпечать належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

Потерпіла до суду направила заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі, зазначивши, що підтримує клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 .

Розглянувши клопотання, з`ясувавши доводи учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2026 підозрюваному ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 27.03.2026, без визначення розміру застави.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до положень ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, у тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Правила розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу унормовані ст. 194 КПК України. Згадана норма зобов`язує суд при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Щодо обґрунтованості підозри суд зазначає, що так як положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа можливо вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стандарт доказування обґрунтована підозра не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Суд враховує, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 скерований до суду, повідомлена останньому підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, не є вочевидь необґрунтованою.

Крім цього, суд враховує, що існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованих злочинів, було предметом неодноразового судового контролю слідчими суддями Коростенського міськрайонного суду Житомирської області під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та його продовження.

Розглядаючи питання актуальності ризиків, суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на сторону обвинувачення обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Попередніми судовими рішеннями встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначені ризики, за змістом клопотання та твердженням прокурора у судовому засіданні, не втратили своєї актуальності.

На переконання суду, продовжує існувати ризик переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, зокрема особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років,

Існування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду пов`язане, у першу чергу, із можливістю призначення підозрюваному за інкриміновані йому злочини покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Отже, імовірність постановлення суворого вироку може мати значення. Зазначена обставина сама по собі, а також з урахуванням характеризуючих особу обвинуваченого даних, згідно яких останній не має міцних соціальних зв`язків, може бути мотивом та підставою для нього переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності цього ризику суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом. З направленням обвинувального акта до суду ризик незаконного впливу на свідків актуалізується, оскільки за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинувачена особа стає обізнаною про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а також зі змістом наданих ними показань.

Окрім того, слідчий суддя також приймає до уваги, що з урахуванням характеру інкримінованого злочину (ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України), пов`язаного із застосуванням насильства, обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності, матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом, умовлянням або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні, впливати на останніх, оскільки свідки та потерпіла у даному кримінальному провадженні є знайомими останнього та проживають в одному населеному пункті, що вказує на можливість в подальшому вчинення будь яких дій як фізичного, так і морального характеру для зміни дачі показів чи відмови від їх надання з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності.

Також актуальним є ризик, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неприбуття чи несвоєчасного прибуття на вимоги суду. Суд зауважує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства чи суду.

Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується, зокрема, у закінченому замаху на умисне вбивство іншої особи, яка отримала тілесні ушкодження та визнана потерпілою, а не виключається, що обвинувачений, перебуваючи на волі, доведе свій злочинний умисел до кінця. Відтак продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

З огляду на викладене вище, прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачениї п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки такий захід обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочинів, але й характеристики обвинуваченого ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Проте, розгляд справи по суті ще не розпочато, жодні докази судом не досліджені, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу та були враховані при його обранні, на даний час не зменшились.

Водночас, доводи обвинуваченого про те, що він потребує належного лікування та доступу до медичних послуг, у зв`язку з отриманими травмами, суд відхиляє. Так, суду не надано доказів, які б унеможливлювали його подальше перебування в умовах тримання під вартою за станом здоров`я. Фактичні дані про його звернення до адміністрації установи, в якій він тримається під вартою, за отриманням медичних послуг відсутні. Окрім цього, як з`ясовано у ОСОБА_3 , стан здоров`я останнього з часу обрання йому запобіжного заходу (коли він перебував у лікарні) наразі покращився.

Застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, буде суперечити суспільному інтересу та інтересу потерпілої, який полягає в захисті та охороні найвищої соціальної цінності права на життя, здоров`я та особисту недоторканність людини. Інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому, незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_3 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того суд зазначає, що прокурор у клопотанні просив обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас, у цьому ж клопотанні наявні посилання про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та зазначено, що запобіжний захід вже обрано і продовжувався ухвалою слідчого судді до 27.03.2026. Прокурор в судовому засіданні пояснив, що в клопотанні допущено технічну помилку щодо зазначення про необхідність обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як в дійсності останньому вже обрано вказаний запобіжний захід.

З огляду на зазначене та враховуючи положення ст. 315, 331 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання про обрання запобіжного заходу частково, продовживши обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який рахувати з дня постановлення ухвали,а саме до 23 травня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 315, 331, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який рахувати з дня постановлення ухвали,а саме до 23 травня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 23 травня 2026 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 26.03.2026.

Суддя ОСОБА_1