Справа № 641/626/22
Провадження № 1-кп/643/187/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000057, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 16 липня 2024 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів до 24 серпня 2024 року скасовано та постановлено нову. Відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів до 24 серпня 2024 року. Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 24 серпня 2024 року включно.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово; прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 05.12.2025 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 04 лютого 2026 року до 04 квітня 2026 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Станом на 31.03.2026 кримінальне провадження по суті не розглянуте.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 місяці, із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 30 А. В обгрунтування клопотання посилався на ті обставини, що ризики, які були підставами для обрання цього запобіжного заходу і надалі мають місце. Зокрема, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ним вчинено тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, та особливо тяжкий злочин, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду як на території України, так і виїхати за її межі, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 неодружений, непрацевлаштований, немає міцних соціальних зв`язків, крім того, відносно ОСОБА_7 в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст. 152 КК України. Наявність ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що вчинення інкримінованих органом досудового розслідування кримінальних правопорушень ОСОБА_7 підтверджується, у тому числі, показами потерпілих, які на даний час не допитані у судовому засіданні. Так, обвинуваченому відомі анкетні дані, місця мешкання потерпілих, що свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України. Враховуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини злочинної діяльності ОСОБА_7 , в тому числі те, що відносно обвинуваченого в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст. 152 КК України, ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, у якого термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні вже сплинув, крім того, обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово погрожував потерпілому ОСОБА_9 фізичним насиллям та застосовував до нього таке насилля, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень чи продовження злочинної діяльності, що також вказує і на існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт, оскільки клопотання прокурором не обгрунтоване. Прокурором висловлені лише припущення впливу його підзахисного на потерпілого, оскільки ніяких заяв з цього приводу до правоохоронних органів не надходило. Цілодобовий домашній арешт позбавляє його підзахисного ОСОБА_7 засобів для існування.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи клопотань, прийшов до наступного.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 178, 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на це вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; оцінити, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів (ст.12 КК України), суд, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, громадянство іншої держави, відсутність підтвердження стійких соціальних зв`язків та з метою забезпечення розгляду судом даного провадження, вбачає підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, що достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо вказаного обвинуваченого.

З його урахуванням, суд погоджується з доводами клопотання про наявність наступних ризиків:

(а) переховування від суду. Так, слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває до цього часу.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що (1) обвинуваченому висунуто обвинувачення у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є в т.ч. особливо тяжкими злочинами, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що в поєднанні (2) з даними про особу обвинуваченого з`ясовані судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику втечі.

(b) впливу, оцінюючи наявність якого у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу зберігається до отримання показань наведених осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із особами, яким відомі обставини вчинення злочинів, у яких він обвинувачується, можуть здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, а саме встановлення йому запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки стороною захисту не надано належних доказів в обгрунтування клопотання та не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт, в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 181, 194, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби стосовно ОСОБА_7 відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 31 березня 2026 року до 31 травня 2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово без дозволу суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю, а також випадків, пов`язаних з необхідністю надання невідкладної швидкої медичної допомоги у разі обгрунтованого погіршення стану здоров`я;

2) за першою вимогою з`являтись до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

3) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) носити електронний браслет.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому ОСОБА_7 та прокурору для контролю за її виконанням.

Копію ухвали направити Київському відділу поліції ГУНП в Харківській області - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 10.45 год. 01 квітня 2026 р.

Суддя ОСОБА_1