Справа №592/8035/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/392/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

установив:

Ухвалою слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2026 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 липня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Своє рішення слідча суддя умотивувала тим, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, існують ризики, на які вказував слідчий у клопотанні, запобігти яким можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчої судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що наведені слідчим ризики не підтверджуються матеріалами клопотання, ОСОБА_7 розуміє суть підозри, не заперечує свою вину у вчиненому, наміру впливати на свідків не має, до того ж військова частина, в якій проходив службу його підзахисний змінила місце дислокації. Ризик переховування від органів досудового розслідування також є голослівним з огляду на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, бажає продовжити службу, але в іншому підрозділі, оскільки мав поранення і згідно висновку ВЛК є непридатним до служби в підрозділах спеціального призначення, у зв`язку із чим і залишив місце несення служби. Вважає, що більш м`який запобіжний захід здатен запобігти встановленим ризикам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

15 травня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008693 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

12 травня 2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України, згідно якої він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом, 12 березня 2025 року самовільно залишив місце служби - пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а 23 березня 2026 року добровільно з`явився до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава.

Згідно ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний/обвинувачений може: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглянувши клопотання слідчого та задовольнивши його, слідча суддя дійшла правильного висновку про застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, та дотрималася вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК України. При цьому були ураховані положення ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, а саме повідомленням військової частини про вчинення злочину; актом службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_7 пункту тимчасової дислокації військової частини; протоколами допиту свідків щодо обставин відсутності ОСОБА_7 за місцем розташування підрозділу військової частини.

Наведених доказів достатньо, щоб визнати підозру обґрунтованою, оскільки надана інформація, може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення, і такі факти є досить переконливими.

Апеляційний суд також відзначає, що слідча суддя правильно дійшла висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Ризик втечі є достатньо високим, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від слідства і суду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього правопорушення, фактичні обставини його вчинення, а також тривалий час відсутності підозрюваного на службі, проживання в іншій місцевості.

Апеляційний суд погоджується і з висновком слідчої судді про наявність реальних ризиків впливу на свідків, беручи до уваги початкову стадію досудового розслідування.

Ризик вчинення повторних злочинів також є реальним з огляду на попередню історію кримінальної діяльності підозрюваного. Зокрема, ОСОБА_7 будучи засудженим вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 5 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 грудня 2024 року був умовно-достроково звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК України для проходження військової служби.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, апеляційний суд погоджується з висновком слідчої судді про неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, матір та брата не є безумовними підставами для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, інших переконливих доказів, які б вказували на необхідність зміни запобіжного заходу апелянтом не наведено.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО в матеріалах провадження відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є співмірним існуючим ризикам, відповідає даним про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, підозрюється у вчиненні злочину під час умовно-дострокового звільнення, і саме такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчої судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення рішення слідчої судді без змін, а поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, суд, -

постановив:

Ухвалу слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2026 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 8 год. 10 хв. 27 травня 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3