ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000070 від 02.03.2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який працює водієм по найму, є особою з інвалідністю третьої групи, має на утриманні одну малолітню дитину, судимого: 31 грудня 2024 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (сплачений 23.07.2025 року),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2024 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, який був сплачений, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

ЄУНСС:724/2153/23

НП:11-кп/822/81/26 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.1 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Зараховано ОСОБА_6 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю відбуте ним покарання за вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 31.12.2024 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат та заходів забезпечення у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_6 02.03.2023 року близько 14:00 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «AUDI 80», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у хворобливому стані за наявності захворювання у вигляді епілепсії, яка згідно з п. 21 Наказу МОЗ України №1817 від 07.10.2022 року «Про затвердження Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами» належить до захворювань, при яких особі забороняється керувати транспортним засобом, достовірно знаючи про можливі наслідки вказаної хвороби у вигляді епілептичних нападів, які супроводжуються втратою свідомості та судомами, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухався в світлу пору доби, поза межами населеного пункту, по автодорозі Т-2610 сполученням «Хотин КПП «Мамалига», в адміністративних межах Дністровського району Чернівецької області зі сторони м. Хотин в напрямку с. Каплівка. Проїхавши 2 кілометри вищевказаної автодороги Т-2610 сполученням «Хотин КПП «Мамалига», водій ОСОБА_6 втратив контроль над керуванням транспортним засобом у зв`язку із судомним нападом та втратою свідомості, виїхав за межі проїзної частини дороги вліво, де рухаючись лісосмугою, допустив наїзд на дерево.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажирам автомобіля «AUDI 80», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1. ПДР, який безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п.1.5, 2.3 (б) та 2.9 (б), які лише сприяли порушенню встановлених Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій він, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності його вини, просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання, а призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 2250 мінімумів доходів громадян, що становить 38250 грн без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Уважає, що вирок районного суду є незаконним, оскільки призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Стверджує, що судом першої інстанції не враховано те, що ним на досудовому слідстві повністю відшкодовано потерпілим моральну та матеріальну шкоду, а також не взято до уваги наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Поряд з цим, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, у результаті чого у нього обмежені можливості щодо фізичної праці, та те, що він працює водієм по найму. Отже, вважає, що у районного суду відповідно до ч.2 ст.69 КК України були підстави не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок районного суду, як законний та вмотивований, залишити без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то, на думку колегії суддів, таке покарання за своїм видом і розміром є явно несправедливим через суворість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до ст. 66, 67 КК України. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду, і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, а тому за своїм видом і розміром воно повинно бути співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для досягнення його мети.

Однак районний суд при призначенні основного покарання ОСОБА_6 зазначених вимог закону не дотримався повною мірою.

Так, призначаючи ОСОБА_6 основне покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, однак не навів мотивів, з яких дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, та, на думку колегії суддів, передчасно дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без урахування можливості призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що доводи апелянта про суворість призначеного йому основного покарання знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, а тому вирок районного суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, обставини, які пом`якшують покарання, встановлені районним судом, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також встановлені судом апеляційної інстанції визнання вини, відшкодування шкоди потерпілим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, потребує постійного лікування, є учасником бойових дій та має на утриманні одну малолітню дитину, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, тобто призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 286 КК України.

Водночас підстав для незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів не вбачає.

Як установлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність у нього епілепсії та пов`язану з цим заборону на керування транспортними засобами, свідомо сів за кермо, і саме вказане захворювання стало безпосередньою причиною втрати контролю над транспортним засобом та настання суспільно небезпечних наслідків.

Отже, призначене судом першої інстанції додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік є обґрунтованим, необхідним та таким, що відповідає меті покарання.

Посилання апелянта на повне відшкодування шкоди та наявність кількох пом`якшуючих обставин також не спростовують законності призначення додаткового покарання.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 основного покарання підлягає зміні з підстав, передбачених ст. 413, 414 КПК України, тоді як додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік слід залишити без змін.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а вирок районного суду змінити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.286 КК України та з застосуванням ст.69 КК України призначити йому основне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Виготовлено з АСДС:

суддя Чернівецького

апеляційного суду ( ОСОБА_1 )

(24.02.2026 р. дата засвідчення копії)