ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 127/19722/17

Провадження № 11-кп/820/49/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0000156, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2017, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146 КК України, ч.2 ст.187 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.146 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін - домашній арешт з 22:00 год. по 06:00 год.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.05.2017 по 05.05.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_6 в рівних частках, на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ експертизи матеріалів речовин, виробів та харчових продуктів № 112 від 20.07.2017, судово-товарознавчої експертизи № 561 від 30.05.2017, судово-вибухотехнічної експертизи № 24 від 26.05.2017 та судово-біологічної експертизи № 349 від 03.08.2017 в сумі 10 895 грн. 95 коп.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Цим же вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року також визнано винними ОСОБА_10 та Особу 1, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 КК України, ч.2 ст.187 КК України, кожного.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, призначення покарання за ч.2 ст.146 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, скасовано та постановлено виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення остаточного покарання ОСОБА_10 на підставі ч.1 ст.70 КК України. Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. В іншій частині вирок суду стосовно ОСОБА_10 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 задоволено частково.Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року стосовно ОСОБА_10 залишено без зміни.Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року щодо ОСОБА_10 змінено: виключено з судового рішення посилання на прізвища ОСОБА_6 і ОСОБА_12 , замінивши їх на формулювання «особа 1, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження» та «особа 2, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження» відповідно.У решті ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року щодо ОСОБА_10 залишено без змін.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року судове провадження за апеляційними скаргами прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого Особа 1, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження адвоката ОСОБА_13 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року в частині визнання особа 1, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, зупинено до звільнення обвинуваченого особа 1, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження з військової служби.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Вінницької області від 18 червня 2020 року в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, зупинено до звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з військової служби. Матеріали кримінального провадження №0000156, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2017року стосовнообвинуваченого ОСОБА_6 , виділено в окреме провадження.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2026 року відновлено судове провадження заапеляційними скаргами прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що 27 січня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 , що військовослужбовець ОСОБА_6 вважається таким, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 19 квітня 2025 року.

Відповідно до вироку суду,ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та особою 1, матеріали, щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження (надалі Особа 1) 10.05.2017 приблизно о 00:30, перебуваючи біля кафе «Діброва» по вул. Салтикова-Щедріна, 110 в м. Вінниці з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, почали наносити потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 удари по різним частинах тіла - в ділянку обличчя, тулуба та кінцівок, погрожуючи пристроєм для відстрілу гумових куль «Форт -12р» к. 9 мм № НОМЕР_2 , при цьому висловлюючи погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, заволоділи належним потерпілим майном, а саме: мобільним телефоном «iPhone 5с» вартістю 3181.60 грн. та наручним годинником «Casio G-Shock DW-5600E-1VER» вартістю 422.50 грн., які належать ОСОБА_15 , мобільним телефоном «Samsung G7» вартістю 4891.90 грн., який належить ОСОБА_16 , мобільним телефоном «Samsung J120» вартістю 2692.64 грн., який належить ОСОБА_17 .

Після нападу на потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та Особа 1 на автомобілі «BMW Х5» номерний знак НОМЕР_3 покинули місце злочину, отриманим в ході нападу, розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілим матеріальний збиток.

У результаті цих дій спільники спричинили потерпілим тілесні ушкодження: ОСОБА_15 - синці на голові, в ділянці лівого ліктьового суглобу, в ділянці лівого променево-запястного суглобу, садна на правій кисті, які належать до легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 -синці на голові, синці на передній поверхні шиї, на передній поверхні грудної клітки зліва, на правому та лівому плечах, які належать до легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_16 - забійні рани шкіри та слизової оболонки нижньої губи справа, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та Особою 1, 10.05.2017 приблизно о 00:45, перебуваючи біля кафе «Діброва» по вул. Салтикова-Щедріна, 110 в м. Вінниці, усвідомлюючи свої незаконні дії, маючи прямий умисел на викрадення людини та позбавлення її волі, протиправно відкрито із застосуванням фізичного насильства заштовхали ОСОБА_15 в багажник автомобіля «BMW Х5» номерний знак НОМЕР_3 , відвезли в приміщення гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де протиправно створили зовнішні перешкоди вільного пересування, пристебнувши ліву руку металевими кайданками до труби, при цьому застосовуючи фізичне насильство, затискуючи праву руку в металеві тиски, здійснили постріл біля вуха з пристрою для відстрілу гумових куль «Форт -12р» к. 9 мм № НОМЕР_2 , після чого висловили вимогу про передачу потерпілим ОСОБА_18 їм грошей у сумі 1000 доларів США. Потерпілому ОСОБА_15 було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2020 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.146 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності.

Зазначає, що судом в повній мірі не враховано особу ОСОБА_6 , те, що він вчинив злочин групою осіб із погрозою застосування зброї (пристроєм для відсирілу гумових куль, муляжем гранати Ф- 1), яку потерпілі сприймали як загрозливу для свого життя та здоров`я, а також застосуванням кайданків до потерпілого ОСОБА_15 та завдання йому болю і стражданням, затискаючи його руку в тисках, у вчиненому не розкаялись, збитки завдані своїми злочинними діями потерпілим не відшкодували. Також не враховано належним чином думку потерпілого ОСОБА_15 щодо суворого покарання обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2020 скасувати, посилаючись на те, що йому інкримінований тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України неправомірно, будь яких намірів на вчинення вказаного злочину він не мав, такий злочин не вчиняв.

Посилається на те, що конфлікт з потерпілими стався із-за побиття його товариша Особа 1, проти потерпілих була відкрита кримінальна справа №0002965 від 17.06.2017 року, чому судом не дано оцінки. Вважає, що у потерпілих були підстави його обмовити, щоби самим уникнути відповідальності.

Зазначає, що наявні докази не підтверджують його вини, а також повністю суперечать словам та показам потерпілих.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарги просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2020 скасувати повністю чи частково та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 не винним у пред`явленому обвинувачені, за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Вказує, що ОСОБА_6 будь яких намірів на вчинення вказаного злочину не мав, такий злочин не вчиняв.

Зазначає, що ОСОБА_6 зателефонували та повідомили про розбійний напад на Особа 1. По прибуттю на місце він побачив побитого товариша, який перебував без свідомості, в нього викрали барсетку, в якій було 7000 гривень, які належали підприємницькій діяльності ОСОБА_6 , викрали документацію, викрали ключі від кабінетів його офісу. На місці пригоди перебували ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 . На вимогу ОСОБА_6 повернути негайно викрадене, останні повернути відмовлялись, внаслідок чого між ними виникла сварка, яка переросла у спільну бійку. Після бійки барсетку, ключі та документацію було підкинуто, викрадені кошти в сумі сім тисяч повернуті не були.

Звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно оцінив пояснення ОСОБА_6 , не встановив об`єктивну істину, не взяв до уваги, що першими вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , проти потерпілих була відкрита кримінальна справа №0002965 від 17.06.2017 року, яка слідством умисно не розслідується.

На думку захисника, судом першої інстанції також не надано правової оцінки тому, що ОСОБА_6 не мав наміру і мети заволодіти майном потерпілих, його мета була пошук та виявлення викраденого майна, яке належало його підприємницькій діяльності. Жодний речовий доказ з майна потерпілих у ОСОБА_6 слідством вилучений не був. Такі речові докази відсутні.

Вважає, що ОСОБА_6 діяв в межах вимог, статті 38 КК України, тобто затримання особи, що вчинила злочин, йому слід інкримінувати лише правопорушення за ст.ст.124, 125, 129, 146, 194 КК України.

Також звертає увагу, що ОСОБА_19 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, від правоохоронних органів та суду не ухилявся, добровільно видав речі, які він зберігав на законних підставах, має малолітніх дітей, матір ОСОБА_20 , яка постійно хворіє, потребує від ОСОБА_6 постійної матеріальної допомоги та бабцю похилого віку - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку ОСОБА_6 постійно підтримує та доглядає.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту, просили їх задовольнити, з підстав, наведених в апеляційних скаргах. Апеляційну скаргу прокурора не визнали.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений наполягали, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження зазначеного, особисто обвинувачений жодних речей у потерпілих не викрадав.

Потерпілі та їх представник в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неприбуття не повідомили, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у їх відсутність, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Прокурор підтримала подану апеляційну скаргу прокурора Вінницької області ОСОБА_8 та просила її задовольнити в повному обсязі, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, думку прокурора з приводу поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихчастиною 2 статті 146, частиною 2 статті 187 КК України.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 квітня 2024 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволено, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, скасовано; на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та провадження в цій частині закрито.

Згідно з вимогами статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Враховуючи постановлені під час апеляційного розгляду вищенаведені рішення, колегією суддів перевірялися доводи апеляційних скарг прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, при цьому не перевірялися доводи апеляційних скарг в частині визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 оскаржують доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187КК України, вважають, що не було нападу на потерпілих з метою заволодіння майном та попередньої змови, бійку почали саме потерпілі, у ОСОБА_6 не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілим та викрадення їх майна.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого та його захисника, у тому числі і зазначені в апеляційних скаргах, які свого підтвердження у процесі судового розгляду не знайшли.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та показав, що 09.05.2017 ввечері йому зателефонував ОСОБА_10 і сказав, що на «Кореї» побили Особа 1 та потрібно їх звідти забрати. Він приїхав туди на автомобілі «БМВ Х5», який належить ОСОБА_22 , в нього він був в тимчасовому користуванні, побачив Особа 1, який лежав біля лавочок і був увесь в крові. Він запитав, що сталося та ОСОБА_10 пояснив, що кілька осіб побили Особа 1 та наразі вони сидять в кафе «Діброва». Коли він зайшов в кафе, там сиділи ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Він запитав чи була біля їхнього кафе бійка та чи знають вони хто побив Особа 1. Потерпілі сказали, що не місцеві та тільки прийшли з «Соцького» озера. Він замовив каву, випив її та зайшов ОСОБА_10 і сказав, що Особа 1 треба вмитися бо він нічого не бачить, оскільки на очах засохла кров. Він купив пляшку води та вони вийшли. Особа 1 сам пересуватись не міг та він з ОСОБА_10 поклали його в машину, сидіти він не міг. Після цього на його питання його працівники відповіли, що поїхали заміряти вікна, на той час вони займалися установкою вікон. Також він помітив, що немає барсетки, ключів від офісу, які були в єдиному екземплярі та ключів від сейфу. Сівши в машину вони поїхали в аптеку. В аптеці він взяв ліки і вони вирішили повернутись назад до кафе. Повернувшись, вони знайшли речі, а саме сумку та ключі. Коли вони приїхали, кафе вже закривалось і з нього виходили хлопці. Він якраз припаркувався біля входу в кафе, при спілкуванні з ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , останні сказали, що знають того хто побив Особа 1 і це була не одна людина. Потім підійшов ОСОБА_23 і сказав, що знає хто побив Особа 1, це його сусід і він покаже де останній живе. Вони сіли в машину, а саме він, ОСОБА_28 і ОСОБА_23 , Особа 1 вже був в машині. ОСОБА_23 добровільно сів позаду в автомобіль, щоб показати де живе його знайомий, який наніс тілесні ушкодження Особа 1. Пістолет форд 12 він возить з собою, для самозахисту, оскільки являється приватним підприємцем. Фізичне насильство до потерпілих він не застосовував в них тільки виникала словесна перепалка, бійки також не було. Він не бачив, щоб хтось з його товаришів застосовували насильство. Він не знає чи ОСОБА_29 , ОСОБА_30 і ОСОБА_24 наносили Особа 1 тілесні ушкодження.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України, висновки суду про доведеність його винуватості у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Суд першої інстанції на обґрунтування доведеності вини обвинуваченого проаналізував показання самого обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , Особа 1, показання потерпілих ОСОБА_15 ,ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , протоколи слідчих (розшукових) дій, висновки експертів та інші докази, досліджені судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_10 також не визнав свою винуватість у вчиненні злочинів та суду показав, що 09.05.2017 він з Особа 1 приїхали до мікрорайону «Корея» до клієнта здійснювати заміри. По дорозі додому, близько о 23:45 годин зайшли в кафе «Діброва». В кафе знаходились місцеві хлопці та почали до них чіплятись, Особа 1 з одним із хлопців із кафе вийшли на вулицю поговорити, а він залишився з іншими хлопцями в кафе, спокійно спілкувався, коли до кафе зайшов чоловік, підійшов до бармена та щось почав бармену шепотати, тоді він вибіг на вулицю і побачив як Особа 1 б`ють більше трьох незнайомих чоловіків, він побіг йому на допомогу, а хлопці, які били Особа 1, одразу розбіглись, речі всі були розкидані. Він подзвонив до ОСОБА_34 , який був їхнім керівником на роботі, розповів про ситуацію, яка склалась і останній через 15 хвилин приїхав до кафе. Вони погрузили ОСОБА_35 , який був без свідомості в машину та поїхали до аптеки, але він побачив, що в барсетці Матяша немає ключів, телефону та інших речей, тому вони повернулися до кафе шукати речі та побачили, що з кафе виходять хлопці, з якими у нього знову почався конфлікт та бійка, він бився з трьома хлопцями. Під час бійки він отримував удари руками по різним частинам тіла. Він не бачив чи ОСОБА_36 приймав участь в бійці. Бачив тільки, що ОСОБА_36 хотів йому допомогти та відтягував його від хлопців, з якими він бився. Він не бачив, щоб ОСОБА_36 доставав пістолет. Пістолет весь час знаходився в машині. Особа 1 весь час перебував в машині, оскільки був без свідомості, участі в бійці не приймав. Коли бійка завершилась, бармен сказав, що покаже їм дім, де проживає той хлопець, який побив Особа 1, вони сіли до автомобіля та разом поїхали. Вважає, що потерпілі їх оговорюють, щоб отримати гроші.

Так, потерпілий ОСОБА_15 суду показав, що в той вечір працював барменом в кафе «Діброва», де серед інших відвідувачів також знаходились потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , а також Особа 1 та ОСОБА_10 ОСОБА_33 та Особа 1 через словесну суперечку вийшли на вулицю, а через 10-15 хв. до бару забіг Слонський та на його прохання він, ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вийшли на вулицю та побачили, що ОСОБА_37 бив ногами Особа 1, який лежав на землі. Через деякий час в кафе зайшов ОСОБА_6 та розпитував у нього про обставини цієї бійки. Згодом після закриття кафе ОСОБА_17 та ОСОБА_16 вийшли з кафе через центральний вихід, а він вийшов через службовий. В цей час під`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , з нього вибігли Особа 1 і ОСОБА_10 та почали його бити в різні частини тіла, а ОСОБА_6 в цей момент стояв біля ОСОБА_17 та ОСОБА_16 та наносив їм удари в область голови. Після цього, Особа 1 і ОСОБА_10 забрали в нього телефон, ОСОБА_10 забрав його годинник та погрожуючи розправою. сказали сідати до них в багажник машини. Через вікно багажника, бачив, що ОСОБА_6 , Особа 1 і ОСОБА_10 спілкуються з ОСОБА_17 та ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , погрожуючи їм пістолетом, забрав в них телефони.

Потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_16 суду пояснили, що того вечора вони також були у кафе. Перебуваючи в кафе в них з обвинуваченими ніяких конфліктів не виникало, словесний конфлікт був між ОСОБА_38 та Особа 1, які вийшли на вулицю. Про бійку вони дізналися від ОСОБА_39 , самої бійки вони не бачили, лише побачили коли вийшли на вулицю, що на землі лежав Особа 1 та біля нього був ОСОБА_10 , вони запитали у ОСОБА_40 чи потрібна допомога, на що отримали відповідь ні та зайшли знову до кафе. Приблизно через годину приїхав ОСОБА_6 та почав питати у ОСОБА_15 про обставини бійки та пішов. Коли вони вийшли із кафе до них під`їхала машина за кермом якої був ОСОБА_6 . Обвинувачені вийшли з автомобіля запитали про ОСОБА_41 і одразу почали бити їх, при цьому ОСОБА_6 погрожував пістолетом. Потім ОСОБА_6 забрав їх мобільні телефони та поклав їх в машину, згодом викинув телефон ОСОБА_17 з вікна автомобіля. ОСОБА_15 обвинувачені забрали із собою, а вони пішли додому.

Показання потерпілих є послідовними та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, у тому числі показаннями свідка ОСОБА_31 (мати потерпілого ОСОБА_15 ), яка в місцевому суді показала, що її син дійсно того вечора працював у кафе, але додому з роботи не прийшов. Про те, що ОСОБА_42 вивезли в багажнику машини вона дізналася вранці, коли їй зателефонувала її мати та повідомила, що до них зайшли ОСОБА_43 і ОСОБА_17 і сказали, що сина вивезли в багажнику машини. Після цього, вона швидко приїхала додому і викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_44 показав, що знайомий лише з потерпілими. В той день він також був у кафе, коли вийшов на вулицю, то побачив бійку між ОСОБА_38 та Особа 1, але не втручався та пішов по своїм справам. Коли повернувся, потерпілі сиділи у кафе. Згодом приїхав ОСОБА_6 , який поводив себе спокійно, запитав хто наніс тілесні ушкодження Особа 1 і поїхав, зброї при ньому він не бачив. Бійки між обвинуваченими та потерпілими, яка сталася після закриття кафе не бачив, оскільки пішов додому до цього.

Крім того, з вироку суду першої інстанції вбачається, що свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що з обвинуваченими не знайомий, з потерпілими в той вечір перебував у кафе. Ні у кого крім нього і Особа 1 конфліктів не було. З Особа 1 у нього виник конфлікт, який згодом переріс у бійку на вулиці. На вулиці вони були тільки вдвох, більше нікого не було. Коли вони закінчили битися з кафе вийшли друг Особа 1 ОСОБА_28 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та всі хто був присутніми в кафе. Після цього він пішов додому, але згодом до нього подзвонив ОСОБА_15 запросив погуляти, на що він йому відмовив і ліг спати.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілі чітко вказували, що ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і Особа 1 саме ті особи, які здійснили напад на них та заволоділи їх майном. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і Особа 1 у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, оскільки потерпілі до події не були знайомі з ОСОБА_6 та іншими обвинуваченими, у них відсутні причини їх обмовляти.

При цьому, зазначені показання потерпілих суд першої інстанції взяв до уваги, як логічні, чіткі, послідовні та такі, що узгоджуються з іншими наявними доказами та письмовими документами, а саме з:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.05.2017, згідно якого потерпілий ОСОБА_15 просить вжити заходи до невідомих осіб, які вимагали у нього кошти в сумі 1000 доларів США, що супроводжувалося нанесенням тілесних ушкоджень і застосуванням предмету схожого на пістолет, під приводом відшкодування шкоди за побиття невідомого йому чоловіка 10.05.2017 приблизно о 00:30 год. біля кафе «Діброва» по вул. Салтикова-Щедріна 110 в м. Вінниці (т3 а/п 145);

- висновком судово-медичної експертизи № 548 від 11.05.2017, відповідно до якого у ОСОБА_15 були виявлені тілесні ушкодження - синці на голові, в ділянці лівого ліктьового суглобу, в ділянці лівого променево-запястного суглобу, садна на правій кисті, що належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 10.05.2017 (т3 а/п 160);

- висновком судово-медичної експертизи № 549 від 11.05.2017, згідно якого у ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження - синці та садна на голові, синці на передній поверхні шиї, на передній поверхні грудної клітки зліва, на правому та лівому плечах, що належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 10.05.2017 (т3 а/п 161);

- висновком судово-медичної експертизи № 552 від 11.05.2017, відповідно до якого у ОСОБА_16 були виявлені тілесні ушкодження - забійні рани шкіри та слизової оболонки нижньої губи справа, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 10.05.2017 (т3 а/п 162);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2017, згідно якого в присутності понятих за участю потерпілого ОСОБА_17 , останній впізнав за загальними рисами обличчя, а саме за овалом лиця, формою носа, губ, підборіддя особу на фото під № 2, де зображений ОСОБА_6 , як особу, який 10.05.2017 вчинив відносно нього злочин, а саме це водій автомобіля «БМВ х5», який наносив йому удари та відібрав мобільний телефон (т3 а/п 165-166);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2017, згідно якого в присутності понятих за участю потерпілого ОСОБА_15 , останній впізнав за загальними рисами обличчя, а саме за овалом лиця, формою носа, губ, підборіддя особу на фото під № 4, де зображений ОСОБА_6 , як особу, який 10.05.2017 вчинив відносно нього злочин, а саме це чоловік на ім`я ОСОБА_45 , яки приїхав до кафе «Діброва» на автомобілі «БМВ х5» (т3 а/п 171-172);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2017, згідно якого в присутності понятих за участю потерпілого ОСОБА_16 , останній впізнав за загальними рисами обличчя, а саме за овалом лиця, формою носа, губ, підборіддя особу на фото під № 1, де зображений ОСОБА_6 , як особу, який 10.05.2017 вчинив відносно нього злочин, а саме це водій автомобіля «БМВ х5», який наносив йому удари та відібрав в нього телефон (т3 а/п 177-178);

- заявою ОСОБА_17 , відповідно до якої, останній добровільно надав працівникам поліції візитну карточку, яку йому дав невідомий чоловік 10.05.2017 в кафе «Діброва» та мобільний телефон «Samsung J120», який йому розбив невідомий чоловік біля кафе «Діброва» (т3 а/п 159);

- заявою ОСОБА_6 від 12.05.2017 відповідно до якої, останній добровільно видав працівникам поліції пристрій для відстрілу гумових куль Форт-12Р к. 9 мм. № НОМЕР_2 та магазин з набоями в кількості 13 шт. (т3 а/п 185);

- копією дозволу на зброю № НОМЕР_4 від 29.12.2016, виданий УПД ГУНП у Вінницькій області на право зберігання, носіння пристрою Форт 12Р к. 9 мм. № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 (т3 а/п 186);

- протоколом огляду місця події від 12.05.2017 - автомобілю «BMW Х5» номерний знак НОМЕР_3 , в якому виявлено та вилучено металевий предмет еліпсоїдної форми з ребристою поверхнею зеленого кольору з вкрученим в нього металевим предметом зигзагоподібної форми, який згідно з висновком вибухотехнічної експертизи № 24 від 26.05.2017, являється макетом осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення та не відноситься до бойових припасів (т3 а/п 188-189, а/п 220-231);

- висновком судово-медичного експерта № 562 від 13.05.2017 15.05.2017, відповідно до якого у Особа 1 виявлено синці, садна, осадження шкіри та рана на голові, тулубі та верхніх кінцівках, які виникли від дії твердого тупого предмета (предметів), мають ознаки легких тілесних ушкоджень, та по давності виникнення відповідають строкам вказаним у постанові (т3 а/п 199).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 , вирок щодо якого набрав законної сили, за участю свого захисника ОСОБА_46 в присутності двох понятих під час проведення слідчого експерименту 15.05.2017, який зафіксовано відеозаписом, без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників поліції вказав на місце, час та обставини скоєння злочину 10.05.2017 стосовно потерпілих, при цьому підтвердив, що Особа 1 виходив на вулицю з одним із хлопців, з яким сперечався, через 10-15 хв. зайшов чоловік та сказав бармену, щоб він подивився що робиться біля кафе, тоді він вибіг та побачив як Особа 1 б`ють двоє незнайомих йому чоловіків, він побіг до товариша, а хлопці, що його били розбіглися. Він по телефону розповів про ситуацію ОСОБА_6 і останній через 10-15 хв. приїхав на своєму автомобілі до кафе. Він з ОСОБА_47 зайшли до кафе та стали розпитувати, хто побив Особа 1, всі відповідали, що не знають. Вони втрьох на автомобілі стали їздити по вулицях та шукати осіб, що побили Особа 1. Через деякий час під`їхали до кафе, вирішили розібратися чи є серед тих, хто вийшов із кафе винні у побитті Особа 1. Вони вийшли із автомобіля, вступили у суперечку і він став битися із одним із хлопців, що робили інші обвинувачені в цей час він не бачив. Після завершення бійки сіли в автомобіль разом з барменом. Дали ОСОБА_10 розповідає обставини вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України стосовно бармена - потерпілого ОСОБА_15 (т4 а/п 31-35).

Доводи сторони захисту про те, що покази потерпілих у даному кримінальному провадженні слід оцінювати критично, так як останні оговорюють обвинуваченого та не висвітлюють дійсні обставини події, прагнучи помсти за отримані тілесні ушкодження, а також з метою уникнути відповідальності за побиття Особа 1 та викрадення його майна, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені показання потерпілих відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 95 КПК України були безпосередньо отримані судом під час судового розгляду, ці показання є послідовними та узгоджуються між собою, а також з іншими доказами, тому обґрунтовано покладені судом в основу вироку та доводять винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Як судом першої так і апеляційної інстанції не встановлено того, що потерпілі, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, обмовили обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки їх показання узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме висновками судово-медичних експертиз про наявність у потерпілих тілесних ушкоджень, заявою ОСОБА_17 про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону «Samsung J120», який йому розбив невідомий чоловік біля кафе «Діброва», протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2017 за участю потерпілого ОСОБА_15 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 10.05.2017 вчинила відносно нього злочин, а саме це чоловік на ім`я ОСОБА_45 , яки приїхав до кафе «Діброва» на автомобілі «БМВ х5»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2017 за участю потерпілого ОСОБА_16 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 10.05.2017 вчинив відносно нього злочин, а саме це водій автомобіля «БМВ х5», який наносив йому удари та відібрав в нього телефон; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2017 за участю потерпілого ОСОБА_17 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 10.05.2017 вчинив відносно нього злочин, а саме це водій автомобіля «БМВ х5», який наносив йому удари та відібрав мобільний телефон.

Крім того, постановою старшого дізнавача СД вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 07.08.2023 було закрито кримінальне провадження № 0002965, внесене до ЄРДР 17.06.2017 за заявою Особа 1, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказана постанова є чинною, дані про її скасування відсутні.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що в ході досудового розслідування було встановлено, що дії ОСОБА_41 , який наніс тілесні ушкодження Особа 1під час спільної бійки, підпадають під ознаки ст.36 КК України. Крім того, відсутні докази про побиття Особа 1 потерпілими по цій справі, а також про викрадення майна Особа 1 (т6 а/п 91-96).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі статтею 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Стаття 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз судової практики свідчить, що доказування тих чи інших обставин кримінального правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою (постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19).

Враховуючи вищенаведене, судом в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачені, серед яких був ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Також колегія судів не бере до уваги аргументи апеляційної скарги сторони захисту щодо неправильної кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України, із-за відсутності таких складових, як корисливий мотив та попередня змова, виходячи з наступного.

Так, розбій (ст. 187 КК України) належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй різного ступеню тілесних ушкоджень, а також інші насильницькі дії, які не призвели до певних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, стискання шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим, визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я.

Відповідно до показань потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , наданих в судовому засіданні, вчинення даного злочину супроводжувалося погрозами застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, що зазнали нападу, із застосуванням пристрою для відстрілу гумових куль «Форт -12р» к. 9 мм № НОМЕР_2 , що потерпілими сприймалося саме як реальна та небезпечна загроза їхньому життю та здоров`ю, також обвинувачені заподіяли потерпілим легкі тілесні ушкодження, наносячи удари по різним частинам тіла, після нанесення цих ударів, обвинувачені заволоділи належним потерпілим майном - мобільним телефоном «iPhone 5с» вартістю 3181.60 грн. та наручним годинником «Casio G-Shock DW-5600E-1VER» вартістю 422.50 грн., які належать ОСОБА_15 , мобільним телефоном «Samsung G7» вартістю 4891.90 грн., який належить ОСОБА_16 , мобільним телефоном «Samsung J120» вартістю 2692.64 грн., який належить ОСОБА_17 .

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив саме інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння та правомірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.187 КК України.

Колегія суддів також критично оцінює доводи ОСОБА_6 та його захисника щодо відсутності у діях обвинуваченогопопередньої змови враховуючи наступне.

Так, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, залякування, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном, спостерігання за місцем вчинення злочину), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Згідно правової позиції ККС ВС, викладеної у постанові від 02.11.2022 у справі № 253/11494/13-к, співучасть у вчиненні злочину передбачає: об`єднання окремих зусиль кожного співучасника у взаємообумовлену спільну діяльність усіх співучасників; те, що вчинюваний співучасниками злочин є єдиний для всіх; спрямування зусиль кожного співучасника на досягнення загального результату злочину; причинний зв`язок між діяннями всіх учасників і загальним злочинним результатом. Спільна участь у вчиненні злочину може проявитися як у дії, так і в бездіяльності. Головною рисою спільної дії (бездіяльності) співучасників є те, що дії (бездіяльність) кожного з них є складовою частиною загальної діяльності з вчинення злочину. Вони діють разом, роблячи свій внесок у вчинення злочину. Дії (бездіяльність) кожного з учасників за конкретних обставин є необхідною умовою для вчинення злочинних дій (бездіяльності) іншим співучасником та настання спільного злочинного результату.

При цьому домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачені, в тому числі і ОСОБА_6 , діяли узгоджено, після бійки між Особа 1 та ОСОБА_38 , ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_6 , який приїхав на місце події, не знайшовши особу, що билася з Особа 1, троє обвинувачених, серед яких і ОСОБА_6 , нападають на трьох потерпілих, які вийшли з кафе, при цьому діють разом, спільно та узгоджено, роблячи свій внесок у вчинення злочину та настання спільного злочинного результату, після побиття потерпілих, обвинувачений ОСОБА_6 , а також ОСОБА_10 та Особа 1 заволоділи їх майном. Наведене свідчить про цілеспрямованість дій ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та Особа 1, направлених на вчинення нападу та попередню домовленість.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності показання обвинувачених, потерпілих, свідків, висновки експертиз, інші досліджені в судовому засіданні докази, дійшов обґрунтованого висновку, що за встановлених фактичних обставин справи, дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 187 КК України.

На переконання колегії суддів, висновки суду не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, виходячи з сукупності вказаних і інших досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора Вінницької області ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України та належним чином врахував ступінь тяжкості і конкретні обставини вчиненого ними кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом під час судового провадження не встановлено як обставин, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , так і обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

При обрані виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції вірно враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відносяться до категорії тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, згідно довідки з КЗ ВОНД «Соціотерепія», на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, згідно довідки з Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація з 22.04.2014 по 06.05.2014 з діагнозом: «Гостра дисемінована демієлінізація неуточнена», прийнято до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, а саме те, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд уважав, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в мінімальних межах санкції частини 2 статті 187 КК України, з конфіскацією майна, оскільки тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У постанові ВС колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 716/1224/19 роз`яснено, що "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 10 2008 року).

Отже, зважаючи на наявні обставини справи та зазначені вище факти, характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає розмір призначеного обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.187 КК України,сприятиме меті покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, та не знаходить підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне виключити з вироку суду першої інстанції посилання на застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 положень частини 1 статті 70 КК України, тобто призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням того, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 квітня 2024 року, скасувавши вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.146 КК України та призначення покарання за ч.2 ст.146 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, виключивши з вироку посилання суду на призначення остаточного покарання ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, призначення йому покарання за ч.2 ст.146 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, скасувати.

Виключити з вироку посилання суду на призначення остаточного покарання ОСОБА_6 у на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його затримання.

В іншій частині вирок суду стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3