Справа № 344/9786/26
Провадження № 1-кс/344/3977/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області майора поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за № 0000618 від 25.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого покликався на те, що у червні 2025 року ОСОБА_5 , являючись особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин дізнавшись про те, що житель міста Івано-Франківська ОСОБА_9 за місцем ведення діяльності та проживання зберігає грошові кошти, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань та метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, вирішили вчинити напад на ОСОБА_9 поєднаний з проникненням у житло та насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Слідчим у клопотанні вказано, що реалізовуючи злочинний план та готуючись до вчинення злочину, 27.08.2025, 16.09.2025 та 17.09.2025 ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT В8» реєстраційний номер якого НОМЕР_1 , для конспірації змінювали на LCH32368, приїжджали на територію Івано-Франківської області, після чого прибували до місця ведення діяльності та проживання потерпілого ОСОБА_9 , а саме до спортивно-ресторанного комплексу OverTime за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Ребета, 1А.

Прибувши, встановили наявність та висоту огорожі, шляхи підходу та проникнення на територію спортивно-ресторанного комплексу OverTime. В подальшому підшукали дерев`яні драбини за допомогою яких через огорожу здійснювали спостереження, вивчаючи графік роботи потерпілого.

Після цього, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по встановлених даних розробили план розбійного нападу, розподілили ролі кожного під час учинення злочину.

24 вересня 2025 року близько 14:00 год. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, на автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT В8» реєстраційний номер якого НОМЕР_1 змінивши на LCH32368, прибули в Івано-Франківську область.

Цього ж дня, близько 21:00 год ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули до спортивно-ресторанного комплексу OverTime за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Ребета, 1А та з 21:05 год. по 21:27 год здійснювали спостереження за територію за допомогою заздалегідь підшуканих драбин через огорожу.

У подальшому, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прикриваючи обличчя масками, по зазначених драбинах перелізли через огорожу та проникли на територію спортивно-ресторанного комплексу OverTime, де стали очікувати на потерпілого ОСОБА_9

24 вересня 2025 року о 21:35 год., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, перебуваючи на території спортивно-ресторанного комплексу OverTime за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Ребета, 1А, в умовах воєнного стану, вчинили напад на ОСОБА_9 поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, де стали наносити ОСОБА_9 удари руками і ногами в різні ділянки голови та тіла, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням, закритої тупої травми грудної клітки з переломами ребер справа: переднього відрізка 7-го ребра справа, середнього відрізка 11-го ребра, зліва: передніх відрізків 10, 12-го ребер, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я і не є небезпечні для життя в момент спричинення, а також рани в ділянках голови, синець в ділянці нижньої повіки лівого ока, садно на задній поверхні лівого ліктьового суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, повалили ОСОБА_9 на землю, вдягнули йому на руки кайданки, заволоділи його ключами, а також мобільним телефоном марки «Iphone 16 pro max» вартістю 42 800 гривень.

Після цього, ОСОБА_7 залишився утримувати ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_8 о 21:38 год. за допомогою ключів відібраних у потерпілого, відчинили вхідні двері та проникли до приміщення, де останній проживав, відчинили сейф, з якого викрали шкіряну сумку чорного кольору з грошовими коштами в сумі 73 770 євро, які згідно з курсом Національного банку України становлять 3 600 065 гривень, 110 000 доларів США, які згідно з курсом Національного банку України становлять 4 551 580 гривень, 17720 злотих, які згідно з курсом Національного банку України становлять 203 176 гривень, 2950 фунт стерлінгів, які згідно з курсом Національного банку України становлять 164 983 гривень, 1000 канадських доларів, які згідно з курсом Національного банку України становлять 29 928 гривень, 380 000 гривень, 4 банківськими картками «Приватбанк» відкритих на ім`я ОСОБА_9 , а також документами, а саме копією свідоцтва на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , копією свідоцтва на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , копією свідоцтва на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , копією свідоцтва на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , копією свідоцтва на гараж за адресою: АДРЕСА_5 , паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Івано-Франківським МВ УДМС в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_9 , посвідченням голови організації ІнваСпорту на ім`я ОСОБА_9 , посвідченням журналіста на ім`я ОСОБА_9 , а також печаткою ГО ІнваСпорту, дозволом на травматичний пістолет Вій № виданого СКОЗ ГУНП в Івано-Франківській області від 25.06.2025 та печаткою "Фонд розвитку Інваспорту", які належать ОСОБА_9 . Також, з дивану даного приміщення викрали пістолет травматичної дії Вій серії ЧН018017 вартістю 20 333 гривень, який належить ОСОБА_9 .

Усього ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шляхом вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_9 , заволоділи його майном на загальну суму 8 992 865 гривень, що являється особливо великим розміром.

Після вчинення розбійного нападу ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинули, викраденим майном в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Як зазначено слідчим, ОСОБА_5 , затримано на підставі ст. 615 КПК України за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Органом досудового розслідування в клопотанні вказано, що у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ніжин, Чернігівської області, проживає в АДРЕСА_6 , громадянин України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, відносно якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000252 за ст.ст. 187 ч. 4, 289 ч. 3, 15 ч. 3, 263 ч. 1, 262 ч. 3, 209 ч. 1, 209 ч. 2, 15 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 15 ч. 3, 209 ч. 2 КК України 27.02.2018 року направлено до Печерського районного суд м. Києва.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого відповідно до ч. 4 ст. 187 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 , повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, які містяться у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_5 , висновками проведених експертиз, протоколами огляду відеозаписів, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Стороною обвинувачення в клопотанні вказано, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлюючи, що санкція статті передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі, може вчинити такі дії. ОСОБА_5 тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних особливо тяжких злочинів та знає тяжкість такого покарання, і може вчиняти навмисні дії щоб ухилитись від слідства та суду;

п. 3 - незаконно впливати на потерпілого, у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, так як ОСОБА_5 , відомо місце проживання ОСОБА_9 ;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. В свою чергу, ОСОБА_5 знаючи співучасників, перебуваючи на волі може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

п. 5 вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі, має тісні зв`язки із іншими особами, що вчиняли злочини. Зокрема ОСОБА_5 після відбуття покарання за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 86-1, 44, 194 ч. 2, 80 ч. 1, 42 КК України в редакції 1960 року, звільнений з Житомирської ВК (№ 4) 16.05.2000. Після цього, 24.12.2002 року ОСОБА_5 засуджено Ніжинським міським судом, Чернігівської області за ст. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. Також, 10.07.2017 року ОСОБА_5 засуджено Носівським районним судом Чернігівської області за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень та 06.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Чернігівської області вирок Носовського районного суду від 10.07.2017 змінено на підставі ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_5 звільнено від покарання по закінченню строку давності. Крім цього, 05.04.2016 стосовно ОСОБА_5 знову обирався запобіжний захід вигляді тримання під вартою за клопотанням слідчих СУ ГУНП в Київській області за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 184, ч. 3 ст. 289 КК України. 12.05.2016 ОСОБА_5 звільнено з ДУ «Київський слідчий ізолятор» за ухвалою апеляційного суду м. Києва під домашній арешт в нічну пору доби з 21:00 год. До 07:00 год. Відносно ОСОБА_5 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000252 за ст.ст. 187 ч. 4, 289 ч. 3, 15 ч. 3, 263 ч. 1, 262 ч. 3, 209 ч. 1, 209 ч. 2, 15 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 15 ч. 3, 209 ч. 2 КК України 27.02.2018 року направлено до Печерського районного суд м. Києва.

На думку сторони обвинувачення, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, а тому застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні.

У зв`язку із вищенаведеним слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили клопотання задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання, просили застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у випадку, якщо слідчий суддя дійде висновку до задоволення клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили визначити розмір застави.

Заслухавши прокурора, слідчого підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція статті якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 21.05.2026 року, ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 615 КПК України за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

21.05.2026 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя зауважує, що зміст матеріалів кримінального провадження, які додано до клопотання, свідчить про те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, які містяться у матеріалах справи, а саме: відомостями, які містяться у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_5 , висновками проведених експертиз, протоколами огляду відеозаписів, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування певною сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до злочину передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

Даний ризик є реальним, оскільки ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, у зв`язку із чим, підозрюваний ОСОБА_5 , розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання, крім того ОСОБА_5 тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних особливо тяжких злочинів та знає тяжкість такого покарання, і може вчиняти навмисні дії щоб ухилитись від слідства та суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику, передбаченого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочинів вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі за межі території України.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки ОСОБА_5 , відоме місце проживання потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку із чим підозрюваний шляхом вмовляння, залякування, матиме можливість схиляти його до зміни власних показань, що може істотно вплинути на досудове розслідування.

Також, оцінюючи можливість впливу на потерпілих, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від учасників кримінального провадження, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілих з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілих передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Даний ризик, передбачений у пункту 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку із чим, ОСОБА_5 знаючи співучасників, перебуваючи на волі може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даний ризик, передбачений у пункту 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі, має тісні зв`язки із іншими особами, що вчиняли злочини. Зокрема ОСОБА_5 після відбуття покарання за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 86-1, 44, 194 ч. 2, 80 ч. 1, 42 КК України в редакції 1960 року, звільнений з Житомирської ВК (№ 4) 16.05.2000. Після цього, 24.12.2002 року ОСОБА_5 засуджено Ніжинським міським судом, Чернігівської області за ст. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. Також, 10.07.2017 року ОСОБА_5 засуджено Носівським районним судом Чернігівської області за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень та 06.10.2017 року ухвалою апеляційного суду Чернігівської області вирок Носовського районного суду від 10.07.2017 змінено на підставі ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_5 звільнено від покарання по закінченню строку давності. Крім цього, 05.04.2016 стосовно ОСОБА_5 знову обирався забіжний захід вигляді тримання під вартою за клопотанням слідчих СУ ГУНП в Київській області за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 184, ч. 3 ст. 289 КК України. 12.05.2016 ОСОБА_5 звільнено з ДУ «Київський слідчий ізолятор» за ухвалою апеляційного суду м. Києва під домашній арешт в нічну пору доби з 21:00 год. До 07:00 год. Відносно ОСОБА_5 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000252 за ст.ст. 187 ч. 4, 289 ч. 3, 15 ч. 3, 263 ч. 1, 262 ч. 3, 209 ч. 1, 209 ч. 2, 15 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 15 ч. 3, 209 ч. 2 КК України 27.02.2018 року направлено до Печерського районного суд м. Києва, що свідчить про те, що підозрюваний в подальшому може займатися злочинною діяльністю.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором доведено існування зазначених у клопотанні ризиків.

В ході розгляду клопотання стороною захисту не спростовано існування ризиків, на які покликається слідчий у поданому клопотанні, і слідчий суддя вважає такі ризики наявними.

Всі висловлені в судовому засіданні доводи захисту не дають достатніх підстав слідчому судді вважати доведеним відсутність встановлених ризиків, і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором доведено, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_5 участь у кримінальному правопорушенні, наслідки даного правопорушення, його характер, щодо підозрюваного неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260,261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Злочин, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, зокрема: відповідно до санкції ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Крім того відповідно до п.5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Вказана обставина враховується слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості не визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відтак, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному (ч.4 ст.187 КК України), наслідки злочину, застосування насильства при вчиненні інкримінованих дій, вважаю за необхідне не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , існування ризиків, які можуть перешкодити встановленню істини в даному кримінальному провадженні, відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження на цьому його етапі.

керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 19 липня 2026 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань №12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.05.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10