ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 643/2104/24

провадження № 51-1018 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 .

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 190 КК - у виді обмеження волі на строк 1 рік; ч. 2 ст. 190 КК - у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Згідно зі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач Харківського апеляційного суду ухвалою від 19 грудня 2024 року на підставі пунктів 2, 3 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернув прокурору його апеляційну скаргу на вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 , мотивуючи своє рішення тим, що скарга є невмотивованою та з її тексту неможливо однозначно визначитись, у чому полягає явна невідповідність призначеного покарання, оскільки прокурор просить як за окремі злочини, так і за їх сукупністю остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, що є тотожним до призначеного місцевим судом покарання.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Так, прокурор вважає, що рішення суду апеляційної інстанції про повернення її апеляційної скарги на вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 є безпідставним.

Зокрема, прокурор, посилаючись на те, що:

- за ч. 1 ст. 398, ч. 1 ст. 399 КПК, отримавши апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, суддя-доповідач перевіряє її на відповідність вимогам ст. 396 цього Кодексу, а встановивши, що таку апеляційну скаргу подано без додержання вимог цієї статті, постановляє ухвалу про залишення її без руху;

- частина 3 ст. 399 КПК містить вичерпний перелік підстав для повернення апеляційної скарги, при цьому згідно з пунктами 2, 3 ч. 3 цієї статті апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу, апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції,

стверджує, що зазначена в ухвалі суду апеляційної інстанції підстава повернення її апеляційної скарги не тільки не відповідає пунктам 2, 3 ч. 3 ст. 399 КПК, а й взагалі відсутня в переліку підстав для повернення апеляційної скарги.

Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 і просивїї задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасника судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як установлено п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначеної у п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право кожному на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Воловік проти України» зазначає, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, то держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду.

Положеннями ст. 24 КПК визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги прокурора ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 70 КК засуджено за частинами 1, 2 ст. 190 КК до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки і згідно зі ст. 75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 повернуто особі, яка її подала.

Обґрунтовуючи це рішення, суддя суду апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 399 КПК подана апеляційна скарга прокурора є невмотивованою та з її тексту неможливо однозначно визначитися, у чому полягає явна невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки прокурор просить як за окремі злочини, так і за їх сукупністю остаточно призначити останньому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, що є тотожним до призначеного місцевим судом покарання.

За таких обставин суддя суду апеляційної інстанції вказав, що наведене вище є перешкодою для призначення справи до розгляду, у зв`язку із чим дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню на підставі пунктів 2, 3 ч. 3 ст. 399 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК апеляційна скарга, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам ст. 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 396 КПК передбачено, що вапеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 399 КПК суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Водночас положеннями ст. 399 КПК визначено вичерпний перелік підстав для повернення апеляційної скарги.

Зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо:

1) особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк;

2) апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу;

3) апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції;

4) апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Так, перевіряючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду на відповідність вимогам ст. 396 КПК, суддя суду апеляційної інстанції зазначив про те, що апеляційна скарга прокурора є невмотивованою та із її тексту неможливо однозначно визначитися, у чому полягає явна невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, і, посилаючись на положення пунктів 2, 3 ч. 3 ст. 399 КПК (апеляційна скарга повертається, якщо: апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу; апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції), не звернув уваги, що приписами ч. 3 ст. 399 КПК не передбачено зазначеної в ухвалі судді суду апеляційної інстанції підстави для повернення апеляційної скарги.

При цьому, не залишивши такої апеляційної скарги без руху з указаних підстав, усупереч наведеним вище положенням п. 4 ч. 2 ст. 396, ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, дійшов передчасного висновку про необхідність повернення апеляційної скарги прокурора.

Допущене судом апеляційної інстанціїпорушення є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

За таких обставин Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, - скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого потрібно урахувати наведене та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року про повернення апеляційної скарги прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 ? скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3