справа № 619/1971/26
провадження № 1-кс/619/300/26
УХВАЛА

іменем України

27 березня 2026 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
підозрюваного захисникаОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000162 від 14.02.2026, стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

установив:

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що слідчим відділенням ВП № З ХРУП № З ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 14.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 маючи прямий умисел спрямований на вчинення тяжкого злочину з метою власного збагачення, з корисливих мотивів усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив умисний злочин проти громадської безпеки за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне поводження з вибуховими пристроями та бойовими припасами, без наданого законом дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 622 від 21.08.1998, положень про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, а саме на придбання, зберігання та збут, в невстановлений в ході досудового розслідування час та в невстановленому в ході досудового розслідування місці, знайшов тим самим придбав два корпуси від ручних осколкової гранати РГН; два підривача УДЗ до ручних гранат РГН; боєприпаси, калібру 7,62x39 АК в кількості 234 одиниць, які у подальшому переніс та зберігав на території свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх подальшого збуту до 13.03.2026. 13.03.2026 в період часу з 13 год 48 хв до 14 год 15 хв ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження зі бойовими припасами та вибуховими пристроями без передбаченого законом дозволу, зокрема, на незаконне зберігання та збут, діючи з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки збув ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два корпуси від ручних осколкових гранат типу РГН; два підривача УДЗ до ручних гранат РГН; боєприпаси, калібру 7,62x39 АК в кількості 234 одиниць, за наступних обставин. Так, 13.03.2026 в період часу з 13 год 48 хв до 14 год 15 хв ОСОБА_4 за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 зустрівся з останнім біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, ОСОБА_4 передав ОСОБА_9 полімерний пакет фіолетового кольору, в якому знаходились два корпуси від ручних осколкових гранат РГН; два підривача УДЗ до ручних гранат РГН; боєприпаси, калібру 7,62x39 АК в кількості 234 одиниць який в подальшому ОСОБА_10 поклав свого раніше підготовленого рюкзаку. В свою чергу, ОСОБА_10 , в якості оплати за отримані бойові припаси та вибухові пристрої, передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, якими останній розпорядився на власний розсуд. 13.03.2026 у період часу з 14 год 13 хв до 14 год 15 хв поблизу буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 добровільно видав працівникам поліції два предмети зовні схожих на підривачі до ручних осколкових гранат типу УДЗ, які відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи від 16.03.2026 є двома підривачами УДЗ до ручних гранат. Два підривача УДЗ є вибуховими пристроями, відносяться до категорії засобів ініціювання. При штатному з`єднанні двох корпусів ручних осколкових гранат РГН та двох підривачів УДЗ утворюються дві ручні осколкові гранати РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, військового призначення - бойових припасів; предмет зовні схожий на два корпус від ручних осколкових гранати типу «РГН», які відповідно до висновкузсудової вибухово-технічної експертизи від 16.03.2026 є двома корпусами ручних осколкових гранат РГН. Два корпуси ручних осколкових гранат РГН до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відносяться, є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини. При штатному з`єднанні двох корпусів ручних осколкових гранат РГН та двох підривачів УДЗ утворюються дві ручні осколкові гранати РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв, військового призначення - бойових припасів; предмети зовні схожі на набої, невідомого калібру в загальній кількості 234 одиниць, які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи від 16.03.2026 є бойовими проміжними патронами калібру 7,62x39 АК, що призначені для здійснення пострілів зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети). Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, реалізуючи свій корисливий умисел, спрямований на незаконний збут предметів зовні схожих на бойові припаси та вибухові пристрої, діючи повторно запропонував ОСОБА_9 придбати у нього підривач типу УЗРГМ, підривач типу УДЗ; 1 корпус гранати Ф-1, 1 корпус гранати РГН, додаткові порохові заряди в кількості 40 шт.; мінометні постріли в кількості 10 шт. калібром 60 мм. Діючи під контролем правоохоронних органів, ОСОБА_10 з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_4 у ході проведення оперативної закупки, 25.03.2026 у період часу з 20 год 18 хв до 23 год 15 хв з метою придбання предметів зовні схожих на вибухові пристрої у ОСОБА_4 , прибув до вказаного останнім місця, а саме до будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись за вищевказаною адресою, біля будинку ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_8 , після чого, останній передав ОСОБА_9 полімерний мішок білого кольору, в якому знаходились підривач типу УЗРГМ, підривач типу УДЗ; 1 корпус гранати Ф-1, 1 корпус гранати РГН, додаткові порохові заряди в кількості 40 шт.; мінометні постріли в кількості 10 шт. калібром 60 мм., а ОСОБА_10 передав у руки ОСОБА_4 заздалегідь ідентифіковані грошові кошти у сумі 15 000 грн. ОСОБА_10 у подальшому видав придбані предмети співробітникам правоохоронних органів, а ОСОБА_4 , після збуту вибухових пристроїв та бойових припасів ОСОБА_9 затримано працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України. Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. 26.03.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Обґрунтованість повідомленої підозри відносно ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності. Отже, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованованого йому злочину, передбаченого ч . 1 ст. 263 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами слідчий зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, які є підставою для застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, який підтверджується тим, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин за який законом передбачено позбавленням волі на строк від трьох до семи років та усвідомлюючи можливу міру покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку, ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 отримано копію клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з додатками, в яких зазначені певні докази, анкетні відомості про свідків із зазначенням їх засобів зв`язку та місця мешкання, і перебуваючи на свободі, останій буде мати можливість здійснити незаконний вплив на вказаних осіб, чим перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин слідчий вважає, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбачені пунктами 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділенням ВП № З ХРУП № З ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 14.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

26.03.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слідчий суддя перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, заслухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідивши фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому дій, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколі огляду грошових коштів від 13.03.2026; протоколі огляду покупця від 13.03.2026; протоколі огляду від 13.03.2026; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 14.03.2026; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 14.03.2026; акті про перевірку об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 14.03.2026; довідці про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14.03.2026; довідці про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14.03.2026; протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 14.03.2026; протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 26.03.2026; висновку експерта за результатами проведення вибухово-технічної експертизи від 16.03.2026; висновоку експерта за результатами проведення судово-балістичної експертизи від 16.03.2026, інших матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

Такий обсяг відомостей об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_4 , до вчинення злочину, згідно підозри.

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах справи, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 7 років.

Слідчий суддя бере до уваги відомості про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу, не одружений що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Ураховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, суд зазначає, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідчий суддя враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який згідно підозри інкримінується підозрюваному, а саме те, що ОСОБА_4 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, слідчий суддя вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Вищенаведені обставини вказують на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого менш суворого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у слідчого судді не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_4 під вартою, оскільки доведеність ризиків об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки зазначені у клопотанні обставини свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а надані докази обґрунтовують ці обставини. До того ж, свідчить про підвищену суспільну небезпеку.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших відомостей про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.

Врахувавши обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, майновий стан підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що достатнім розміром застави, який здатний забезпечитиутримування підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки і буде помірним для нього, є розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 66 560,00 грн.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З урахуванням викладеного, строк дії ухвали слідчого судді не повинен перевищувати 24.05.2026.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити повністю.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.05.2026 включно.

Визначити ОСОБА_4 суму застави у розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560,00 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок : ТУ ДСА України в Харківській області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249; Банк отримувача Державна казначейська служба України (м. Київ), код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок: UA 0006674 (призначення платежу - застава), протягом дії ухвали.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися із м. Дергачі Харківського району Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи/служби;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави необхідно визначити до 24 травня 2026 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Дергачівський районний суд Харківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Зобов`язати слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 негайно повідомити близьких родичів підозрюваного про його тримання під вартою.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу негайно вручити під розпис ОСОБА_4 та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляції до суду апеляційної інстанції, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1