ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
Справа № 932/1164/26
Провадження № 1-кс/932/695/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про обрання запобіжного заходу

09 лютого 2026 року м. Дніпро

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Дніпра ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №4 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Дніпровської спеціфалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у кримінальному провадженні №0000174 від 07 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, громадянина України, неодруженого, освіта середня-спеціальна, військовослужбовця військової служби, який перебуває у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України -

установила:

До слідчої судді надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 від 07 лютого 2026 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва забезпечується Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.02.2026 № 67-АГД призначено групи оповіщення військовозобов`язаних, які ухиляються від призову на військову службу за загальною мобілізацією на 06.02.2026, зокрема: для здійснення оповіщення громадян України з метою призову на військову службу під час мобілізації, перевірки військово-облікових даних громадян у м. Дніпро та інших населених пунктів Дніпропетровської області призначаються мобільні групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також підпорядкованих ІНФОРМАЦІЯ_3 підрозділів.

Солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби, який перебуває у розпорядженні начальника, у військовому званні солдат, 06.02.2026 у період з 22 год. 10 хв. по 23 год. 50 хв. 06.02.2026 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), разом із військовослужбовцем військової служби ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та військовослужбовцем військової служби ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які перебувають у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні старший солдат, під час проведення мобілізаційних заходів по оповіщенню та уточненню військово-облікових даних осіб призивного віку у м. Дніпро, пересуваючись на військовому автомобілі VOLKSWAGEN MULTIVAN світло-сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (7738 Б4), по вулиці Мандриківська у м. Дніпро виявили гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який перебуває за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де у ході спілкування між ними виник словесний конфлікт на ґрунті незаконного супроводження останнього для проходження військово-лікарської комісії.

Під час перебування у вказаному місці у вказані дату та період часу, у ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Перебуваючи у вказаному місці, у вказані дату та період часу ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нанесли останньому не менше шести ударів в область обличчя та голови, внаслідок чого останній впав на землю.

У результаті вказаний дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку набухання головного мозку, перелому кісток черепу, закритої черепно-мозкової травми.

Після вчинення вказаний дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , перебуваючи у вказаному місці у вказані дату та період часу, посадили ОСОБА_11 до військового автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN світло-сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та доставили його до філії № 1 від лікарні № 16 КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 4» ДОР, що за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 19.

07.02.2026 приблизно о 00 год. 03 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 19, від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Таким чином, солдат ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

07.02.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст. 615 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди, протоколами допиту свідків, іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатися на волі.

Позиція сторін у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання, прохав таке задовольнити та не визначити заставу.

Захисник підозрюваного заперечував щодо задоволення клопотання. Зазначав, що підозра обґрунтовується показаннями свідка ОСОБА_12 , який невідомо чи був у складі групи. Сама підозра є передчасною та необґрунтованою. Ризики не знайшли свого підтвердження. Підозрюваний не переховувався і самостійно з`явився до органів досудового розслідування. Прохав обрати цілодобовий домашній арешт із засобами контролю за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_4 .

Прокурор зауважив, що свідок ОСОБА_12 допитаний як свідок і попереджений про кримінальну відповідальність, а тому його показання є суттєвими.

Висновки судді

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідча суддя приходить до наступного переконання.

Як вбачається із клопотання та наданих до нього доказів, слідчими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 07 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

07 лютого 2026 року о 17 год 55 хв ОСОБА_6 затримано (а.с.93-96).

08 лютого 2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідча суддя виходить із наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Щодо обґрунтованості підозри

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням письмових доказів, що були надані органом досудового розслідування, та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідча суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою, що підтверджується копіями наступних документів: протоколом огляду місця події від 07.02.2026 за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколом огляду місця події від 07.02.2026 за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколом огляду місця події від 07.02.2026 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, біля буд. 22 (а.с.22-40); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 07.02.2026 (а.с.41-43); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 07.02.2026 (а.с.46-48); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 07.02.2026 (а.с.48-52); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 від 07.02.202, де на фото 2 свідок впізнав ОСОБА_6 (а.с.63-65); протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 від 07.02.2026 (а.с.69-72); протоколом огляду документу (відеозапису за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 19) від 07.02.2026 за участі свідка ОСОБА_12 (а.с.73-76); протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , від 07.02.2026 (а.с.77-79), протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 07.02.2026 (а.с.83-87).

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно із матеріалами судового провадження факти, слідча суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у Повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях підозрюваного вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у Кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість.

Щодо застосування заявленого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою та вирішуючи питання про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Інкриміноване підозрюваному ОСОБА_6 кримінальне правопорушення передбачає застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тобто тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосований до підозрюваного.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Обставини, які підтверджують ризик передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_6 інкриміноване діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачено позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим усвідомлюючи міру можливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку слідчої судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання у сукупності із вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідча суддя враховує, і те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію. Тому слідчий суддя, вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Слідча суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати із метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, адже потерпілий та свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4ст. 95 КПК України. Не менш важливим є той факт, що підозрюваний є діючим працівником поліції.

До того ж, слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування триває і є необхідність у встановленні та допиті інших свідків, проведенні додаткових допитів вже встановлених свідків.

При оцінці вказаного ризику слідчий суддя враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України).Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У клопотанні слідчий прохав застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є недостатнім, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні.

Захисник прохав визначити цілодобовий домашній арешт із засобами контролю.

Оцінюючи обґрунтованість вказаних доводів сторони обвинувачення, слідча суддя виходить із такого.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із триманням під вартою є домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме :переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

При обранні запобіжного заходу враховуються усі обставини, визначені у ст.178 КПК України, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, соціальні зв`язки, та обставини вчиненого. Зважаючи на викладені обставини, слідча суддя дійшла висновку, що стороною обвинувачення доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, такий як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт не зможуть у повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам, оскільки не створюють у достатній мірі стримувальних чинників.

Слідча суддя вважає, що, з урахуванням наведених вище обставин, на даному етапі кримінального провадження більш ефективним щодо інших запобіжних заходів, з метою запобігання вчиненню поза процесуальних дій та неналежної процесуальної поведінки, буде запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідча суддя приймає до уваги, обставини вчинення кримінального правопорушення: під час виконання своїх обов`язків щодо проведення мобілізаційних заходів по оповіщенню та уточненню військово-облікових даних осіб призивного віку у м. Дніпро. Загальновідомим є той факт, що вся країна перебуває у стані збройної агресії, яка організована проти України країною агресором рф, і такі дії, як сповіщення населення про мобілізаційні заходи мають у першу чергу мотивувати та стимулювати громадян призивного віку належним чином виконувати свій обов`язок щодо оборони країни, яка перебуває стані відкритої війни. Заходи мають підсилювати авторитет збройних сил та усіх, хто сприяє мобілізації. Натомість, матеріалами клопотання підтверджені такі дії, які не тільки не сприяли мобілізаційним заходам, а навпаки підривали авторитет територіальних центрів комплектації та призвели до суспільно-небезпечних наслідків.

Викладене вище дає підстави для твердження про те, що тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає інтересам суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, в даному випадку, переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Аргументи адвоката щодо можливості застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту не беруться слідчою суддею до уваги, оскільки підозрюваний проживає за вказаною адресою, будівля є гуртожитком. До суду не надано інформації, що власники житлового приміщення надавали б згоду на застосування такого запобіжного заходу, який потребує у т.ч. постійного контролю із боку органів поліції.

Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного засобу, прихожу до висновку про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту, дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Нормою ч. 2 цієї статті встановлено, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту його затримання.

ОСОБА_6 було затримано 07 лютого 2026 року о 17 год 55 хв.

Щодо визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Прокурор прохала не визначити заставу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави у провадженні визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення кримінального процесуального закону та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан підозрюваного; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу підозрюваного; 7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК України; 8) «професійне середовище» підозрюваного; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання; 10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Разом з цим, положеннями частини четвертої статті ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права слідчого судді не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак з огляду на обставини кримінального правопорушення, при яких ОСОБА_6 підозрюється, вважаю за доцільне не визначати підозрюваному розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК. Зокрема, мною взято до уваги протоколи допитів свідків, а також протокол допиту потерпілої, яка є донькою померлого ОСОБА_14 , лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_11

постановила:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у межах строку досудового розслідування, до 17 год 55 хв 07 квітня 2026 року включно.

Розмір застави - не визначати.

Дана ухвала діє до 17 год 55 хв 07 квітня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити підозрюваному.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Слідча суддя ОСОБА_17