Номер провадження: 11-кп/813/1644/26
Справа № 496/7624/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської обл. від 12.02.2026, якою під час судового розгляду об`єднаних к/п №0000719 від 16.10.2024та №0000410 від 21.05.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 126-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою 1-ої інстанції від 12.02.2026 під час судового розгляду обвинувальних актів у к/п №0000719 від 16.10.2024 та №0000410 від 21.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 126-1 КК України було задоволено клопотання прокурора та застосовано стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12.04.2026 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 2-х років, а також в даному кримінальному провадженні наявні ризики його переховування від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що останній був оголошений в розшук, не одружений, непрацевлаштований; потерпіла у кримінальному провадженні є матір`ю обвинуваченого та проживає з ним за однією адресою; інкриміновані ОСОБА_7 протиправні дії носять систематичний характер.

Окрім того, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування, суд, керуючись вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, визнав за доцільне не визначати обвинуваченому розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи застосований стосовно останнього запобіжний захід занадто суворим з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду залишилось те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності в даному кримінальному провадження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, не було надано будь-яких реальних, допустимих та обґрунтованих доказів того, що ОСОБА_7 дійсно переховується від суду, або має такий намір чи можливість, натомість, обвинувачений протягом усього судового розгляду кримінального провадження прибував в судові засідання та лише один раз не з`явився 04.12.2025 у зв`язку із тим, що не був належним чином сповіщений про дату та час розгляду; з моменту реєстрації кримінальних проваджень та до теперішнього часу жодних заяв або скарг від потерпілої стосовно застосування щодо неї тиску з боку обвинуваченого не надходило, при цьому, ОСОБА_7 в цей час проживав разом із потерпілою за однією адресою; прокурором не було надано доказів того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення;

- судом 1-ої інстанції не було враховано того, що сторона обвинувачення не обґрунтувала неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжний заходів.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 зауважила на наступному:

- в ході розгляду клопотання судом було правильно встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, було встановлено, що останній обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину; був оголошений в розшук судом у зв`язку із його неодноразовою неявкою в судове засідання без поважних причин; потерпілою у кримінальному провадженні є мати обвинуваченого, анкетні дані та місце проживання якої ОСОБА_7 достеменно відомі; на розгляді в суді перебувають два обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, що свідчить про систематичну протиправну поведінку обвинуваченого; відомості про офіційне працевлаштування обвинуваченого відсутні;

- в провадженні Біляївського райсуду Одеської обл. перебуває ще один обвинувальний акт у к/п №0000739 від 12.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України стосовно вчинення домашнього насилля щодо його матері ОСОБА_9 .

З урахуванням викладених обставин, прокурор ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду 1-ої інстанції без змін.

Учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Водночас, захисник ОСОБА_6 до початку апеляційного розгляду подав заяву, в якій просив розгляд апеляційної скарги проводити без його участі, а також зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, при цьому прокурор ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу просила апеляційний розгляд проводити без її участі.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, місцевий суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Біляївському районному суді Одеської обл. знаходяться обвинувальні акти в об`єднаних к/п №0000719 від 16.10.2024 та №0000410 від 21.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 126-1 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Проте, всупереч твердженням сторони захисту про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, пов`язаного із систематичним домашнім насильством проти рідної матері, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до санкції ст. 126-1 КК України громадські роботи на строк від 150 до 240 годин або пробаційний нагляд на строк до 5-ти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до 2-х років), позбавлення волі на строк від 7-ми до 15-ти років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який не одружений, не має неповнолітніх дітей на утриманні, а також непрацевлаштований, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків, які могли б з високою ймовірністю стримати його від спроб переховування від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду, зауважує на тому, що в даному провадженні об`єктивно продовжує існувати також ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, оскільки на теперішній час потерпіла ОСОБА_9 ще не була безпосередньо допитана судом у кримінальному провадженні, при цьому, потерпіла зареєстрована та проживає разом із обвинуваченим ОСОБА_7 за однією адресою.

Окрім того, специфіка інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, систематичність скоєного домашнього насильства стосовно матері, а також наявність на розгляді в суді двох обвинувальних актів стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 126-1 КК України, безумовно свідчить про наявність в даному кримінальному провадженні ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного із домашнім насильством.

Більш того, в провадженні Біляївського райсуду Одеської обл. також перебуває ще один обвинувальний акт у к/п №0000739 від 12.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України за фактом скоєння домашнього насильства стосовно його матері ОСОБА_9 .

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти як обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

В свою чергу, п. 3 ч. 1 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що у зв`язку із неодноразовою неявкою обвинуваченого ОСОБА_7 в судові засідання, ухвалою Біляївського райсуду Одеської обл. від 30.01.2026 його було оголошено розшук.

Відповідно до протоколу затримання, ОСОБА_7 було затримано 11.02.2026 о 14:30 год. (а.с. 13-15).

Зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 певний час переховувався від суду, неодноразово не з`являвся в судові засідання, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, що, з урахуванням наявності в даному кримінальному провадженні згаданих ризиків та з огляду на зазначені вище положення кримінального процесуального закону, безумовно свідчать про наявність відповідних правових підстав для застосування стосовно ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, навіть враховуючи обвинувачення у вчиненні нетяжких кримінальних правопорушень.

З огляду на все викладене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника з приводу наявності підстав для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання апеляційний суд вважає безпідставними, натомість, більш м`які запобіжні заходи не здатні будуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на мотиви, викладені апеляційним судом вище.

Окрім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської обл. від 12.02.2026, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.04.2026 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4