Номер провадження: 11-сс/813/224/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000728 від 10.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке вилучене 30.09.2025 під час обшуку транспортного засобу марки «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , а саме:

- Мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max», золотистого кольору;

- Смарт годинник марки «Fenix 8 Garmin», серійний номер « НОМЕР_3 »;

- Технічний паспорт транспортного засобу марки «BMW 750I», № НОМЕР_4 ;

-Транспортний засіб марки «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , з ключами до нього;

- Предмет зовні схожий на травматичний пістолет «Форт 9», № НОМЕР_5 , та два магазина з 12 набоями,

шляхом заборони будь-кому володіти, розпоряджатися та користуватися зазначеним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту є необхідність збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представники власника майна ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовують тим, що прокурор не усунув жодного з недоліків на які прямо вказано ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.11.2025. Прокурор обмежився виключно формальною зміною окремих слів.

Клопотання слідчого не містять обґрунтування зв`язку вилученого майна із кримінальним правопорушенням, яке розслідується та слідчим не доведено, що вилучене майно було набуте злочинним шляхом, було предметом або знаряддям злочину.

Вилучене у ОСОБА_8 майно не пов`язано із предметом досудового розслідування та не містить ознак речових доказів, відтак необґрунтовано порушує його право власності.

Транспортний засіб «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_10 , яка не має процесуального статусу підозрюваної у вказаному провадженні. Окрім того, слідчий та прокурор безпідставно ототожнюють право власності та право користування, факт тимчасового користування майном не породжує у користувача жодного права власності та не може бути підставою для обмеження права власності третіх осіб. Поза увагою слідчого судді залишилося те, що прокурором не доведено ані належність транспортного засобу ОСОБА_8 , ані його набуття злочинним шляхом.

Травматичний пістолет придбано ОСОБА_8 на законних підставах та він не є, знаряддям злочину або предметом, здобутим внаслідок вчинення протиправних дій та не має жодного відношення до зазначеного кримінального провадження.

Матеріли справи не містять доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_8 , оскільки матеріали НСРД носять загальний описовий характер та не містять фактів, які б пов`язували ОСОБА_8 із предметом досудового розслідування;

За таких обставин, представники власника майна ОСОБА_9 та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження підрозділом слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до слідчого управління ГУНП в Одеській області надійшли матеріали Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області ДКІІ НПУ, про те що невстановлені особи, використовуючи мережу Інтернет, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розробили шахрайську схему з метою заволодіння грошовими коштами громадян України та громадян іноземних держав.

Під час досудового розслідування було встановлено, що в вересні 2023 року, більш точний час в ході слідства не встановлено, учасники шахрайської схеми, перебуваючи в межах міста Одеси, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, розробили злочинний план заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток підприємницької діяльності фіктивних організацій у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку не мали намір здійснювати. При цьому, незаконний план заволодіння чужим майном передбачав створення хибного уявлення у осіб, що введені в оману, про можливість повернення вкладених грошових коштів та отримання високого доходу від їх внесків, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних злочинів проти власності на постійній основі.

Під час реалізації вищезазначеного злочинного плану, за принципом діяльності так званого «колл-центру», учасники шахрайської схеми, в період часу з вересня 2023 року по теперішній час, здійснюючи свою злочинну діяльність в заздалегідь обладнаних під «офіси» приміщеннях, які обладнані для забезпечення роботи необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми, діючи умисно, спільно та узгоджено, чітко виконуючи кожен свої функції та завдання з метою реалізації єдиного загального плану, направленого на отримання незаконного прибутку шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток нібито підприємницької діяльності фіктивної організації, у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку позиціонували під назвою «Skylex» та для якої невстановленою особою був створений веб-сайт за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснюють незаконне заволодіння чужим майном шахрайським шляхом із використанням електронно-обчислювальної техніки, щодо громадян України, Республіки Казахстан, Республіки Вірменії, Республіки Киргизстан та інших, вводячи їх в оману.

В ході досудового розслідування, було встановлено, що до вчинення вищезазначеної злочинної діяльності причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 30.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Крім того, 30.09.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Також, 30.09.2025 було проведено санкціонований обшук транспортного засобу марки «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого вилучено:

- Мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max», золотистого кольору;

- Смарт годинник марки «Fenix 8 Garmin», серійний номер « НОМЕР_3 »;

- Технічний паспорт транспортного засобу марки «BMW 750I», № НОМЕР_4 ;

- Транспортний засіб марки «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , з ключами до нього;

- Предмет зовні схожий на травматичний пістолет «Форт 9», № НОМЕР_5 , та два магазина з 12 набоями.

Вищезазначене вилучене у ОСОБА_8 майно має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим постановою слідчого від 01.10.2025 вилучене визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.

Крім того, з метою збереження речових доказів, а також всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, виникла необхідність застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max», золотистого кольору та смарт годинник марки «Fenix 8 Garmin», серійний номер « НОМЕР_3 ».

Вилучене у ОСОБА_8 майно має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, так як потребує детального огляду та досліджень, з наступних підстав, відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження, групою осіб здійснюється злочинна діяльність з вересня 2023 року, та наразі всіх осіб причетних до її вчинення не ідентифіковано, а також необхідне зібрання доказової інформації щодо ймовірної причетності тієї чи іншої особи до правопорушення, крім того у кримінальному провадженні не встановлені всі потерпілі, в той час як загальна кількість інвесторів, яка була введена в оману сягає більш ніж 1500 осіб різних країн, у зв`язку з чим, в ході обшуку слідчим прийняте рішення про вилучення мобільного телефону та смарт годинника, для їх більш детального дослідження, адже метою досудового розслідування є всебічне досудове розслідування та встановлення всіх обставин вчинення злочинної діяльності та осіб причетних до неї.

22.10.2025 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України. Наразі продовжується перевірка причетності ОСОБА_8 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Окрім того, під час безпосереднього проведення обшуку, підозрюваним ОСОБА_8 не надано пароль доступу до телефону та останній відмовився надавати його для огляду, а тому у слідства виникли обґрунтовані підстави вважати, що останній приховує інформацію, яка зберігається на вказаному пристрої. Крім того, з метою подальшого дослідження мобільного телефону та смарт-годинника 19.11.2025 було винесено постанову про призначення експертизи за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», адже вказані пристрої є носіями інформації, в тому числі за допомогою смарт-годинника ймовірно міг здійснюватись доступ до стільникового зв`язку, а тому його арешт та арешт мобільного телефону необхідний для подальшого отримання та збереження доказової інформації, яка може бути в подальшому виявлена в ході його дослідження.

Крім того, санкції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України, передбачають конфіскацію майна, а тому наявні також підстави вважати, що вказані вище матеріальні цінності у вигляді мобільного телефону та смарт годинника, а також предмет зовні схожий на травматичний пістолет «Форт 9», № НОМЕР_5 , два магазина з 12 набоями та транспортний засіб марки «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , підлягатимуть конфіскації, як виду покарання.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що вилучене майно може мати доказове значення та є достатньо підстав вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки вилучене майно, в тому числі транспортний засіб, міг бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Так, згідно проведених у кримінальному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 270 КПК України, є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль підозрювані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких 30.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, використовували під час вчинення злочину.

Факт користування вилученим автомобілем підозрюваним ОСОБА_8 , який за версією органу досудового розслідування, може бути причетним до вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, підтверджується протоколом обшуку транспортного засобу від 30.09.2025 року під час якого останній був присутній.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 відносно того, що вилучений автомобіль належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , яка є добросовісним набувачем вилученого транспортного засобу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у ході слідства 22.10.2025 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.190 та ч. 2 ст. 209 КК України. Наразі продовжується перевірка причетності ОСОБА_8 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, санкції інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна.

До того ж встановлено, що автомобіль марки «BMW 750I», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 перебуває у власності дружини підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - ОСОБА_12 з 25.06.2025 року.

Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, наразі вказаний транспортний засіб має статус спільного сумісного майна ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Необхідність накладення арешту на вилучений транспортний засіб в частині заборони користування обумовлена певним ризиком його сховання або розукомплектування, що може призвести до його втрати в якості речового доказу.

Необхідність накладення арешту на вилучений предмет зовні схожий на травматичний пістолет «Форт 9», № НОМЕР_5 з набоями обумовлена можливою подальшої його конфіскації, як виду покарання, так як зазначене майно не вилучене з цивільного обігу та на законній підставі належить підозрюваному.

Накладення арешту на вилучений під час обшуку мобільний телефон підозрюваного ОСОБА_8 , необхідно для проведення його детального огляду, виконання призначеної слідчим експертизи за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», яку неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

З огляду на вищевикладене, будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційнийсуд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000728 від 10.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4