Справа №295/3631/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

представника власника (володільця) майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про арешт майна, винесене в кримінальному провадженні №0000152 від 28.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із указаним клопотанням, в якому послався на те, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000152 від 28.02.2026 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 27.02.2026 о 20.30 годин невстановлені особи, діючи умисно, за попередньою змовою, маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, проти волі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибивши вхідні двері його житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зайшли всередину даного будинку та, маючи умисел, направлений на викрадення людини, застосували до ОСОБА_7 фізичне насильство. Реалізовуючи свій злочинний намір та діючи за попередньою змовою, з метою позбавлення волі та викрадення ОСОБА_7 за руки та ноги винесли останнього на вулицю, після цього, подавляючи його волю, позбавивши можливості чинити фізичний опір, застосовуючи фізичну силу, під руки вивели його за межі господарства та всупереч його волі помістили до невстановленого автомобіля.

Так, враховуючи вищевказані обставини, в період часу з 00 год. 30 хв. по 01 год. 40 хв. 01.03.2026 під час затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, у відповідності до ст. 208 КПК України було здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_3 , під час якого було виявлено та вилучено: куртку зелену камуфляжну типу «мультикам», флісову кофту на замку типу «койот», кофту спідню зеленого кольору, штани чорного кольору, кросівки високі чорного кольору.

Вилучені предмети під час затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, відповідно до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Посилаючись на положення ст. 170 КПК України, завдання арешту майна та необхідність проведення під час досудового розслідування відповідних експертиз, слідчий за погодженням із прокурором просить накласти арешт на куртку зелену камуфляжну типу «мультикам», флісову кофту на замку типу «койот», кофту спідню зеленого кольору, штани чорного кольору, кросівки високі чорного кольору, які було вилучено під час затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, а також позбавити власника майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та третіх осіб можливості користування, відчуження й розпорядження вказаним майном на час проведення відповідних судових експертиз.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, просили розгляд клопотання проводити без їх участі.

Представник власника (володільця) майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що відомості про підстави вилучення одягу під час особистого обшуку в протоколі затримання відсутні. В протоколі затримання не вказано які сліди виявлено. Цей одяг не має жодного відношення до кримінального провадження, не відповідає наведеним у ст. 98 КПК України критеріям. Не доведено розумність і співмірність обмеження права власності. Сторона обвинувачення не довела жодного ризику, наведеного у абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, та не обґрунтувала необхідність застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши пояснення представника власника (володільця) майна, вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів клопотання у кримінальному провадженні №0000152 Відділом поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУ НП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування за фактом незаконного позбавленні волі та викрадення гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого невстановленими особами за попередньою змовою.

Із наявного у матеріалах справи протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2026 року убачається, що потерпілий ОСОБА_7 на фотознімку №3 впізнав особу, яка незаконно позбавила його волі, перед цим незаконно проникнувши на територію його будинку, після чого потерпілого на невідомому автомобілі повезли до селища Романів, де незаконно утримували в кімнаті адміністративної будівлі в кайданках. Під час проведення слідчої дії на фотознімку №3 був зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердженням чого слугує відповідна довідка до протоколу.

01.03.2026 року старшою слідчою СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 вручено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, у відповідності до ст. 208 КПК України від 01.03.2026 року вбачається, що під час обшуку затриманої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності понятих було виявлено та вилучено: куртку зелену камуфляжну типу «мультикам», флісову кофту на замку типу «койот», кофту спідню зеленого кольору, штани чорного кольору, кросівки високі чорного кольору.

Постановою слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 01.03.2026 року вилучені в ході затримання ОСОБА_3 куртку зелену камуфляжну типу «мультикам», флісову кофту на замку типу «койот», кофту спідню зеленого кольору, штани чорного кольору, кросівки високі чорного кольору визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Підставою для арешту майна слідчим зазначено збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки не накладення арешту призведе до знищення та втрати слідів, їх пошкодження, псування та знищення або передачі, відчуженні третім особам.

Крім цього, в обґрунтування клопотання про накладення арешту на одяг ОСОБА_3 слідчий звертав увагу на процесуальну необхідність проведення експертних досліджень

Слідчий суддя критично ставиться до твердження представника власника (володільця) майна про те, що вилучений одяг не має жодного відношення до кримінального провадження, не відповідає наведеним у ст. 98 КПК України критеріям, оскільки підставою для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність лише достатніх підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 України).

Слідчий суддя зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх достатності та допустимості, так як згідно зі статтею 89 КПК Україні визнання доказів недопустимими належіть виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Також слідчий суддя не вбачає підстав для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна з огляду на відсутність у протоколі затримання відомостей про підстави вилучення одягу під час особистого обшуку та не зазначення у протоколі затримання, які саме сліди виявлено, оскільки наведення таких відомостей у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, не вимагається процесуальним законом.

Зокрема, положення КПК України містять вимоги не лише щодо порядку затримання певної особи, а й щодо його оформлення.

Так, частина п`ята статті 208 КПК України передбачає, зокрема те, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених ст. 104 КПК України, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 КПК України; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Положення ч. 5 ст. 208 КПК України не містять вказівки на необхідність зазначення у протоколі затримання відомостей про підстави вилучення одягу під час особистого обшуку, відомостей про виявлені сліди. Проаналізувавши зміст доданого до клопотання про арешт майна протоколу слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не були порушені норми статей КПК України, які регулюють порядок оформлення протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Таким чином, з огляду на встановлені в ході судового розгляду клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відповідність вилученого за результатом обшуку затриманої особи ОСОБА_3 одягу (куртки, двох кофт, штанів, кросівок) критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та доцільність накладення на нього арешту з огляду на існування сукупності розумних підозр вважати, що інформація яка міститься у таких речах, може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та забезпечить виконання завдань, визначених ст.2 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники (володільці) і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування наразі виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

З огляду на викладене, керуючись ст. 98, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на куртку зелену камуфляжну типу «мультикам», флісову кофту на замку типу «койот», кофту спідню зеленого кольору, штани чорного кольору, кросівки високі чорного кольору, які були вилучені під час затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, у відповідності до ст. 208 КПК України, а також тимчасово позбавити власника (володільця) даних речей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та третіх осіб можливості розпоряджатися й використовувати вищевказане майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя