Справа № 740/38/26
Провадження № 1-кп/740/186/26
УХВАЛА

16 березня 2026 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ніжин, Чернігівської області, громадянки України, незаміжньої, працювала на посаді торгового представника ТОВ «БАЯДЕРА ЛОГІСТИК», раніше не судимої в силу ст.89 КК України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

на розгляді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 23.11.2025 за №0000761, щодо ОСОБА_3 вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 , на думку прокурора ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували під час обрання останньої запобіжного заходу не зменшились, усвідомлюючи вид та міру покарання обвинувачена може переховуватись від суду, більш м`який запобіжний захід не буде ефективним та не зможе забезпечити запобіганням ризикам. Усвідомлення ОСОБА_3 виду та міри покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, що можуть бути до неї застосовані в разі доведення її винуватості в пред`явленому обвинуваченні та ухвалення судом обвинувального вироку, створює реальний ризик переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 просила застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшення розміру застави до 20 неоподаткованих мінімумів.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою, застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшення розміру застави. Зазначив, що обвинувачена визнала вину у вчиненні злочину, погодилися на розгляд справи відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, ризики зазначені у клопотанні прокурора є надуманими та не підтверджені.

Заслухавши прокурора, позицію обвинуваченої, її захисника, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.11.2025 обвинуваченій ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, який у подальшому продовжувався.

У відповідності до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються (продовжуються) з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи. Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.

У ч.1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Підставою продовження запобіжного заходу згідно з ч.2 ст.177 КПК є наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний (обвинувачений) може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочину діяльність. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, має бути враховано тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого та розмір заподіяної ним майнової шкоди.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_3 , суд ураховує, що розгляд кримінального провадження триває, ризики, на які посилається прокурор, не зменшилися і продовжують існувати, зокрема ризики, які полягають у можливості обвинуваченої переховуватися від суду, з огляду на міру покарання, яка їй загрожує у разі визнання винуватою, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими, дійсними, тривають та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання її під вартою.

Обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому суд зазначає, що в ході розгляду клопотання, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених ст.177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Суд враховує, що сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Разом з тим, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

З урахуванням викладеного, враховуючи сімейний стан обвинуваченої, матеріальне становище її та близьких осіб, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру застави до розміру 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На думку суду, що застава саме в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 176-178, 182-184, 194, 196, 206-208, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 14 травня 2026 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) грн.

У разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, негайно звільнити ОСОБА_3 з-під варти та покласти на ОСОБА_3 обов`язки відповідно до ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрована, проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками зі сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити, що згідно ч. 6, 8, 11 ст.182 КПК України з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачена, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явилася за викликом до суду без поважних причин чи не повідомила про причини своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України уповноваженій службовій особі місця ув`язнення у разі внесення застави роз`яснити ОСОБА_3 її обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_3 , передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченої та її явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Копію ухвали негайно вручити під розписку обвинуваченій, та направити для виконання до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення (отримання обвинуваченою копії).

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1