ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/96/26

Провадження № 11-сс/820/146/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

05 січня 2026 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , який відповідно до інформації з ІПНП зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , із позбавленням права відчуження, розпорядження та користування ним.

В обґрунтування клопотання зазначено, що СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 02 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

01 січня 2026 року близько 21 год 58 хв до чергової частини Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення від екіпажу «Сапфір 102» про те, що поблизу буд 6, на вулиці Шевченка у місті Хмельницькому зупинено транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який 29 травня 2025 року позбавлений права керування транспортними засобами постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/13695/25 терміном на один рік.

Водій ОСОБА_8 від надання будь-яких пояснень з цього приводу відмовився.

02 січня 2026 року проведено огляд місця події за адресою: місто Хмельницький, вулиця Шевченка 6, в ході якого виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 .

02 січня 2026 року допитаний як свідок інспектор роти №4 УПП в Хмельницький області ОСОБА_9 повідомив, що 01 січня 2026 року близько 20 год 46 хв під час несення служби в складі екіпажу «Сапфір-102», спільно з інспектором взводу №2 роти №4 УПП в Хмельницькій області ОСОБА_10 , за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 .

Під час спілкування із ОСОБА_8 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та складено протокол за ч.2 ст.130 КУпАП відносно нього, оскільки від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці події, так і в медичних закладах останній категорично відмовився. Під час оформлення матеріалів установлено, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/13695/25.

02 січня 2026 року допитаний як свідок інспектор взводу №2 роти №4 УПП в Хмельницький області ОСОБА_10 надав аналогічні показання.

Підставою арешту вилученого транспортного засобу марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , який постановою слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000005 від 02 січня 2026 року, є те, що автомобіль є предметом вчинення даного кримінального правопорушення, а також може містити відомості, які будуть використані як докази факту чи обставин вчинення злочину, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження.

Зокрема, за допомогою вказаного речового доказу буде доводитись факт вчинення саме ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме факт керування ним транспортним засобом в той час, як він позбавлений права керування таким транспортним засобом.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Хмельницького ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 02 січня 2026 року.

В апеляційній скарзі прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_8 майно, зокрема транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_6 та який 02 січня 2026 року вилучений під час огляду місця події за адресою: місто Хмельницький, вулиця Шевченка, буд.6, з забороною користування, розпорядження та відчуження.

Уважала, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та передчасним.

Указувала, що необхідністю накладення арешту саме на транспортний засіб є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, чи відчуження, а також, за необхідності, проведення з ним експертних досліджень.

Звертала увагу на те, що метою арешту майна є збереження речового доказу, оскільки воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та могло зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, може бути використане, як доказ, та має важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

На думку апелянта, підставою накладення арешту на майно є те, що вказане майно є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення та визнано речовим доказом, яке належить ОСОБА_6 , могло зберегти на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у разі ненакладення арешту на зазначене майно з подальшим поверненням їх власнику, володільцю у сторони обвинувачення наявні обґрунтовані сумніви щодо повного знищення слідової інформації і неможливості здобуття стороною обвинувачення основоположних доказів і встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні як того вимагає кримінальний процесуальний закон.

Тому ухвала слідчого судді місцевого суду підлягає скасуванню відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У запереченні на вказану апеляційну скаргу власник майна ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року залишити без змін.

Уважав, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, та не містить належних підстав для скасування законної та мотивованої ухвали слідчого судді місцевого суду.

Відповідно до вимог КПК України, саме сторона обвинувачення повинна довести наявність підстав для застосування обмежувального заходу. Сам факт визнання предмета речовим доказом не є автоматичною підставою для його арешту.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора не містить належного та конкретного обґрунтування незаконності чи необґрунтованості ухвали слідчого судді місцевого суду, не спростовує її мотивувальної частини, не доводить наявності, передбачених законом підстав для накладення арешту на майно третьої особи та не відповідає вимогам ст.396 КПК України.

На думку ОСОБА_6 , ухвала слідчого судді місцевого суду постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та такою, що ґрунтується на всебічному дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги; заперечення власника майна ОСОБА_6 проти апеляційної скарги; перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст.370 КПК України ухвала слідчого судді має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Під час розгляду клопотання прокурора окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 про арешт майна слідчий суддя місцевого суду дотримався вказаних вимог закону повною мірою.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 вересня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно із ст.131, ч.1 ст.170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.п.1, 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації.

Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.2 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації.

Згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні прокурора, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження власності повинне здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди (ст.171 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 КК України.

Постановою слідчої ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_11 від 02 січня 2026 року автомобіль марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , визнано речовим доказом.

Відповідно до витягу з ІТС ІПНП, власником транспортного засобу марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 .

Розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що клопотання не містить відомостей, які би давали розумні підстави уважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст.98 КПК України, зокрема, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, правильно враховано й те, що жодних об`єктивних даних, які би підтверджували, що вказаний транспортний засіб був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи отриманий кримінально-протиправним шляхом.

Зокрема, у клопотанні прокурора не вказується на те, які саме слідчі дії можуть бути проведені з указаним транспортним засобом.

Клопотання прокурора не містить відомостей, які би давали розумні підстави уважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст.98 КПК України, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.

Майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не відповідає передбаченим ст.98 КПК України з огляду на диспозицію ч.1 ст.382 КК України, за якою відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і відповідно до якої відповідальність встановлено за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає у незастосуванні, передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

При цьому, санкцією цієї статті не передбачено додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Отже, автомобіль не відповідає ознакам речового доказу, передбаченого ст.98 КПК України у провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.382 КК України.

Крім того, власником транспортного засобу марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 , тобто особа, яка не керувала транспортним засобом.

Отже, арешт зазначеного у клопотанні прокурора майна може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також у клопотанні відсутні посилання на такі обставини, які би свідчили про те, що до транспортного засобу може бути застосована спеціальна конфіскація.

Таким чином, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається прокурор.

Посилання прокурора на те, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів апеляційного суду до уваги не бере, враховуючи таке.

Частиною 1 ст.382 КК України передбачено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Отже, невиконання судового рішення проявляється саме у поведінці винної особи, яка усвідомлюючи встановлену судом заборону умисно її ігнорує.

Разом з тим, у даному випадку протиправна поведінка особи була реалізована шляхом керування транспортним засобом.

Однак, склад злочину, передбачений ч.1 ст.382 КК України, полягає не у факті керування як такому, а в умисному невиконанні судового рішення про позбавлення права керування.

Тобто, транспортний засіб не був засобом досягнення злочинного результату, а лише середовищем, у якому проявилася протиправна поведінка особи.

Колегія суддів також ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У рішенні по справі «Волохи проти України» Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб.

Твердження апеляційної скарги прокурора колегією суддів перевірено, та вони визнані необґрунтованими.

Стороною обвинувачення не доведено правові підстави для накладення арешту на майно і в суді апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, стороною обвинувачення не доведено наявності достатніх підстав уважати, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Що ж стосується тверджень прокурора про те, що не накладення арешту на транспортний засіб може призвести до повного знищення інформації та неможливості здобуття стороною обвинувачення доказів у кримінальному провадженні, то апеляційний суд зауважує, що прокурором не наведено обставин, які би свідчили про необхідність накладення арешту на транспортний засіб, зокрема не вказано, які саме процесуальні дії планується проводити із ним та яким чином не накладення арешту може негативно вплинути на кримінальне провадження.

Ураховуючи викладені обставини, слідчий суддя місцевого суду обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

У частині посилання ОСОБА_6 на те, що апеляційна скарга подана прокурором після закінчення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо особа не була присутня з дня отримання копії судового рішення.

Прокурор у судове засідання суду першої інстанції не з`явився. У поданому клопотанні просив про проведення судового розгляду без його участі.

Копія ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07 січня 2026 року отримана Окружною прокуратурою міста Хмельницького 23 лютого 2026 року, що підтверджується супровідним листом з номером реєстрації вхідної кореспонденції Вх №1332-26.

Тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07 січня 2026 року прокурором не було пропущено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді місцевого суду, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 02 січня 2026 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3