У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора - заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 366-2 КК України,

про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора - заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 366-2 КК України, про накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивоване тим, що наявні достатні підстави вважати, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 може бути призначене покарання у виді конфіскації майна, тому з метою упередження в подальшому будь-якого обтяження, перетворення шляхом укладення угод із розподілу (об`єднання), відчуження наведеного вище майна, яке належить ОСОБА_6 , в тому числі у спільній сумісній власності, на нього слід накласти арешт.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання з мотивів, наведених у ньому. Зазначив, що факт розлучення підозрюваного з колишньою дружиною ОСОБА_4 є формальним, оскільки вони проживають за однією адресою та ведуть спільне господарство. Аналітичний висновок ДПС показує, що за весь проміжок часу після розлучення вони ведуть спільну підприємницьку діяльність, де ОСОБА_6 директор товариства, а ОСОБА_4 його учасник. У всіх товариствах кінцевим бенефіціарним власником є або мати підозрюваного, або його колишня дружина ОСОБА_4 . Вказане у клопотанні про арешт майно хоч і придбане після факту юридичного розлучення, однак, під час існування фактичних шлюбних відносин між підозрюваним та його колишньою дружиною. На підтвердження наявності між ними фактичних шлюбних відносин прокурор також зазначив, той факт, що адреса, за якою зареєстрований підозрюваний є непридатною для проживання, факт спільного перетинання ними державного кордону, факт користування підозрюваним транспортним засобом, який зареєстрований за його донькою ОСОБА_7 , а також транспортним засобом, зареєстрованим за колишнньою дружиною ОСОБА_4 . Додав, що ОСОБА_4 є фітнес тренером, а всією іншою підприємницькою діяльністю займається підозрюваний, однак, через наявність у нього депутатського мандату все його майно формально записано на інших осіб. Все це, на органу досудового розслідування, дає підстави на накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні.

Представник власника майна ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечила, вказала, що твердження прокурора про спільне проживання підозрюваного з ОСОБА_4 суперечить чинному законодавству, жодного доказу цього прокурор не надав. Факт розлучення не означає, що колишнє подружжя не може спілкуватися між собою. Факт спільного проживання може бути встановлений тільки за результатами проведення експертизи, про проведення якої сторона обвинувачення не заявляла. Відомості про доходи, про які заявляє сторона обвинувачення, не відповідають реальним доходам підозрюваного та його колишньої дружини. Звернула увагу на те, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 70,7 кв.м була придбана ОСОБА_4 за власні кошти, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 46,4 кв.м була придбана нею ще в 2001 році, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для накладення арешту на ці дві квартири. Зауважила, що приватне підприємство «ВІТАНА» було засноване ще в 2000 році та не має жодного відношення до легалізації доходів, яка інкримінується ОСОБА_6 . Крім того, сторона обвинувачення повинна довести належними доказами, коли саме був сформований та здійснений внесок ОСОБА_4 у статутний капітал цього товариства. Разом з тим, зауважила, що ОСОБА_4 займається не тільки фітнес тренуваннями, у неї є власні товариства, де вона здійснює підприємницьку діяльність, у той час як у підозрюваного є свої об`єкти підприємницької діяльності. Зважаючи на наведене, зазначила, що клопотання прокурора є необґрунтованим та побудованим виключно на припущеннях.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366-2 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 липня 2025 року.

З клопотання також встановлено, що досудове розслідування здійснюється за фактом внесення завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на загальну суму 13 842 471,00 грн та вчинення дій, спрямованих на приховування та маскування їх незаконного походження, джерела набуття та фактичного володіння.

Так, відповідно до рішення І сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 08.12.2020 № l «Про інформацію Ужгородської міської територіальної виборчої комісії Ужгородського району Закарпатської області про результати голосування і підсумки виборів депутатів Ужгородської міської ради та Ужгородського міського голови», ОСОБА_6 обрано та зареєстровано депутатом Ужгородської міської ради.

Тобто, ОСОБА_6 будучи в період часу з 08.12.2020 по 31.12.2022 та на даний час депутатом Ужгородської міської ради, тобто депутатом місцевої ради, а тому у відповідності до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом декларування.

Так, ОСОБА_6 , 17.01.2024 о 16 годині 26 хвилині, перебуваючи в м. Ужгороді Закарпатської області, будучи обізнаним про обов`язок щорічно подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітний рік, маючи всі необхідні умови та технічну можливість, розпочав подачу декларації за 2022 рік, тобто пройшов автентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, створивши таку декларацію з унікальним ідентифікатором документа cfddc9ea-9e35-4aae-b727-68cef7d6b3f6.

У подальшому, ОСОБА_6 , діючи умисно, всупереч вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, будучи ознайомленим з Порядком заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, достовірно знаючи про встановлений ст. 45 Закону обов`язок та всупереч п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 46 Закону, при заповненні електронної форми щорічної декларації за 2022 рік у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, о 17 годині 13 хвилині 17.01.2024, вніс завідомо недостовірні відомості, а саме не зазначив відомостей про житловий будинок загальною площею 358,8 м2, реєстраційний номер 101, та земельну ділянку з кадастровим номером :20:001:0083, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_3 , який є зареєстрованим та фактичним місцем проживання члена сім`ї суб`єкта декларування дочки ОСОБА_8 , та належить їй з 18.10.2016 на праві спільної сумісної власності, вартістю 96 158,00 гривень.

Окрім того, ОСОБА_6 , о 17 годині 13 хвилині 17.01.2024, умисно вніс завідомо недостовірні відомості, а саме при заповненні декларації умисно не відобразив відомостей про житловий будинок загальною площею 78,5 м2, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_4 , який є зареєстрованим та фактичним місцем проживання членів сім`ї суб`єкта декларування - сина ОСОБА_9 та дочки ОСОБА_10 , і який від 10.03.2006 належить на праві власності ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вартістю 47 595,00 гривень.

Окрім того, ОСОБА_6 , о 17 годині 15 хвилині 17.01.2024, умисно не зазначив відомості про свій дохід у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» зокрема не вказав відомості про розмір отриманої заробітної плати в розмірі 69 090,00 гривень, джерелом якого є спільне мале підприємство «ВОЯЖ» ().

Також, ОСОБА_6 , о 17 годині 18 хвилині 17.01.2024, не зазначив відомості у розділі 12 «Грошові активи» декларації, а саме відомості про кошти, позичені третім особам - які станом на 31.12.2022 становили 315 000 дол. США (в еквіваленті курсу валют, установленого НБУ станом на 31.12.2022, 1 долар - 36,5686 грн) - 11 519 109,00 гривень.

Вказані кошти станом на 16.09.2022 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , боргував ОСОБА_6 відповідно до розписок про передачу коштів від ОСОБА_6 ОСОБА_12 , які разом з іншими документами ОСОБА_6 особисто долучено як потерпілим до матеріалів кримінального провадження № 0000233, розпочатого 04.11.2022 відносно ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_6 .

Окрім того, ОСОБА_6 , о 17 годині 18 хвилині 17.01.2024, умисно вніс завідомо недостовірні відомості, а саме при заповненні декларації не відобразив відомості про залишок належних йому станом на 31.12.2022 коштів, розміщених на депозитному рахунку ( НОМЕР_1 ) в АТ «ОТП БАНК» у розмірі 1 307 999,00 гривень, що підтверджується інформацією банку.

Разом з тим, ОСОБА_6 , о 17 годині 18 хвилині 17.01.2024, не зазначив відомості про залишок належних йому як фізичній особі-підприємцю станом на 31.12.2022 коштів, розміщених в АТАКБ «ЛЬВІВ» на рахунках - НОМЕР_2 у розмірі 10 000,00 гривень, що підтверджується інформацією банку.

Окрім того, ОСОБА_6 , о 17 годині 30 хвилині 17.01.2024, умисно не зазначив відомості у розділі 13 «Фінансові зобов?язання» декларації щодо фінансових зобов`язань перед ТОВ «Західні енергетичні системи» () щодо сплати частки у статутному (складеному) капіталі товариства у розмірі 792 470,00 гривень.

У подальшому ОСОБА_6 , о 17 годині 32 хвилині 17.01.2024, підтвердивши повноту та достовірність відомостей, вказаних у щорічній декларації за 2022 рік, ознайомився з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання підписав та подав електронну декларацію з унікальним ідентифікатором документа cfddc9ea-9e35-4aae-b727-68cef7d6b3f6, у якій містились завідомо недостовірні відомості внесені до розділів 3, 11, 12 та 13 щорічної декларації за 2022 рік шляхом накладання на неї особистого кваліфікованого електронного підпису.

Таким чином, суб`єкт декларування ОСОБА_6 у щорічній декларації за 2022 рік зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 13 842 471,00 гривень, чим не дотримав вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» установлено, що з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає - 2481 гривня, тобто завідомо недостовірні відомості внесені ОСОБА_6 до щорічної декларації за 2022 рік відрізняються від достовірних на суму 5579 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених у 2022 році.

Крім того, з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_6 , діючи умисно, з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, достовірно знаючи, що грошові кошти в сумі 315 000 доларів США, що за офіційним курсом валют, установленим Національним банком України станом на 09.10.2023 (1 долар США 36,5827 грн), становить 11 523 551,00 гривень, є доходами, одержаними злочинним шляхом, законність походження яких ОСОБА_6 не підтверджено у встановленому законом порядку, вчинив дії, спрямовані на приховування та маскування їх незаконного походження, джерела набуття та фактичного володіння.

З цією метою ОСОБА_6 уклав із ОСОБА_12 цивільно-правовий правочин, оформивши зазначені грошові кошти як позику, відповідно до якої ОСОБА_12 , станом на 16.09.2022, має заборгованість перед ОСОБА_6 у розмірі 315 000 доларів США, що підтверджувалося розписками про передачу грошових коштів.

У подальшому зазначені розписки, разом з іншими документами, були особисто подані ОСОБА_6 як потерпілим та долучені до матеріалів кримінального провадження № 0000233, розпочатого 04.11.2022 відносно ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом шахрайства.

Надалі, з метою остаточного створення видимості законності походження грошових коштів, ОСОБА_6 надав до матеріалів вказаного кримінального провадження заяву, справжність його підпису на якій засвідчено нотаріусом 09.10.2023, у якій зазначив, що він, як потерпілий, не має жодних претензій та вимог фінансового, матеріального чи іншого характеру до ОСОБА_12 у зв`язку з поверненням йому грошових коштів у сумі 315 000 доларів США, що за офіційним курсом валют, установленим Національним банком України станом на 09.10.2023 (1 долар США 36,5827 грн), становить 11 523 551,00 гривень.

Отже, надання ОСОБА_6 позики ОСОБА_12 за рахунок коштів, які не відображені в щорічній декларації суб`єкта декларування та джерело походження яких не підтверджене легальними доходами, свідчить про використання активів з ознаками незаконного походження та вчинення фінансової операції з метою надання їм вигляду законних.

Надання ОСОБА_6 коштів ОСОБА_12 у формі позики є цивільно-правовим підґрунтям для легалізації коштів та подальшого їх повернення як легального боргу тобто є способом надання вигляду законності активам з невстановленим походженням.

Таким чином, у період з 18.06.2020 по 09.10.2023 ОСОБА_6 вчинив сукупність активних умисних дій, спрямованих на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних унаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, маскуючи у такий спосіб незаконність походження таких доходів, шляхом укладення правочину, подання відповідних документів до органу досудового розслідування та подальшого використання зазначених коштів для власних потреб як фізичною особою, чим фактично надав їм вигляду законних у сумі 315 000 доларів США, що за офіційним курсом валют, установленим Національним банком України станом на 09.10.2023 (1 долар США 36,5827 грн), становить 11 523 551,00 гривень.

З урахуванням статусу особи, як суб`єкта декларування, обов`язку повного та достовірного відображення доходів і активів, дії ОСОБА_6 , який не зазначив вказані фінансові операції у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 366-2 КК України та свідчать про усвідомлене використання грошових коштів, стосовно яких ОСОБА_6 вчинено дії, спрямовані на приховування їх джерела походження, та їх включення в легальний фінансовий обіг.

Як встановлено слідчим суддею, 29.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2 та ч. 2 ст. 209 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 209 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, ОСОБА_6 має статус підозрюваного у даному кримінальному провадженні і, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, щодо нього може вирішуватися питання про призначення покарання у виді конфіскації майна.

Арешт поданий з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення доведено, що майно, право власності на яке зареєстровано на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме земельна ділянка з кадастровим номером :18:001:0136 площею 0.01 га за адресою АДРЕСА_5 ; земельна ділянка з кадастровим номером :32:002:0052 площею 0.01 га за адресою АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_6 ; квартира АДРЕСА_7 загальною площею 70,7 кв. м за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, Набережна незалежності, буд. 21; корпоративні права приватного підприємства «ВІТАНА», в частині 35,43% від загальної частки підприємства вартістю 173825,00 грн, може бути предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з внесенням завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на загальну суму 13 842 471,00 грн та вчинення дій, спрямованих на приховування та маскування їх незаконного походження, джерела набуття та фактичного володіння.

Так, з поданого клопотання та пояснень прокурора, даних у судовому засіданні, вбачається наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 користується даним майно, що придбано воно підозрюваним ОСОБА_6 за кошти, здобуті у нелегальний спосіб та з метою легалізації їх походження оформлене на колишню дружину підозрюваного - ОСОБА_4 , з якою ОСОБА_6 продовжує спільно проживати та вести спільне господарство.

З наданої прокурором інформації про перетин підозрюваним ОСОБА_6 . Державного кордону України слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 разом з колишньою дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_8 неодноразово перетинав державний кордон України з Угорщиною.

Зазначені вище факти та докази дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 фактично користується майном, з приводу якого подано клопотання, право власності на яке зареєстровано на його колишню дружину ОСОБА_4 , та вказує на перебування підозрюваного ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах з колишньою дружиною ОСОБА_4 , спільне проживання та ведення спільного господарства.

Сторона захисту в судовому засіданні надала пояснення, що ОСОБА_4 придбала квартири на набережній Незалежності у м. Ужгороді та інше майно за власні кошти, позаяк її доходи дозволяли це зробити, на підтвердження чого представник володільця майна надала власний розрахунок доходів ОСОБА_4 .

Разом з тим, прокурором у ході судового розгляду поданого клопотання заявлено, що ОСОБА_4 у цей же період придбала й інше майно, серед якого також два транспортні засоби, а її доходи явно не є достатніми для придбання такої кількості рухомого і нерухомого майна. Даний факт підтверджується також висновком аналітичного дослідження ДПС у Закарпатській області від 16.01.2026 № 3/07-16-08-00-11/.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує також позицію Вищого антикорупційного суду, викладену в ухвалі від 22.03.2024 у справі № 991/2220/24, в якій зазначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із положеннями ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Випадки укладення цивільно-правового договору з метою уникнення арешту та/або можливої конфіскації розглядаються як очевидно недобросовісні та є проявом зловживання правом.

Відповідні правові позиції щодо кваліфікації правочинів як фраудаторних є усталеними в практиці Верховного суду (наприклад, постанова Великої Палати ВС від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постанова КЦС ВС від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, постанова КЦС ВС від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18, постанова КЦС ВС від 19.05.2021 у справі № 693/624/19, постанова КЦС ВС від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17, постанова КЦС ВС від 24.02.2021 у справі № 757/33392/16, постанова КЦС ВС від 27.10.2021 у справі № 346/6034/13-ц, постанова КЦС ВС від 13.04.2022 у справі № 757/62043/18-ц, тощо).

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя також враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195). Крім того, у п. 203 рішення ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Так як санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, у разі визнання підозрюваного ОСОБА_6 винним за результатами судового розгляду, судом буде вирішуватись питання про призначення покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи потребу органу досудового розслідування у проведенні слідчих дій з вказаним вище майном, наявність обґрунтованої підозри вважати, що незастосування цього заходу забезпечення зумовить труднощі чи унеможливить виконання вироку в частині конфіскації майна, якщо таке покарання буде призначене, слідчий суддя вважає, що на даний момент досудового розслідування зберігаються ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна вище, а відтак є необхідність у накладенні на нього арешту.

Водночас у клопотанні прокурор клопотанні слідчий просить накласти арешт, зокрема, на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,4 кв.м.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов висновку про те, що зібрані у ході досудового розслідування матеріали не є достатніми для висновку про те, що зазначена квартира була знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування, чи зберегла на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні. Крім того, з матеріалів клопотання не встановлено, що вказана квартира була здобута злочинним шляхом у результаті вчинення кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання задовольнити частково.

2. Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження майном, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :18:001:0136 площею 0.01 га за адресою АДРЕСА_5 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :32:002:0052 площею 0.01 га за адресою АДРЕСА_5 ;

- квартиру АДРЕСА_6 ;

- квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 70,7 кв. м за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, Набережна незалежності, буд. 21;

- корпоративні права приватного підприємства «ВІТАНА», в частині 35,43% від загальної частки підприємства вартістю 173825,00 гривень.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Час та дата оголошення повної ухвали 13 год. 40 хв. 02 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1