КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1049/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2261/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року залишено без задоволення клопотання слідчого СВ управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 ,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 22 год. 00 хв до 06 год. 00 хв. наступної доби;

Строк дії ухвали визначено до 21 березня 2026 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги;

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, контактних засобів мобільного зв`язку та роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- передати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покладено на уповноваженого слідчого та/або прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого у кримінальному провадженні №20000010 від 21.01.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів - задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за який санкцією статті Кримінального кодексу передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 3 років.

Крім того, у Дніпровському районному суді м. Києва на розгляді перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч.ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

Прокурор вважає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд першої інстанції не врахував в повній мірі наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Наявність такого ризику обгрунтовується суворістю передбаченого санкцією ч. 2 ст. 263 КК України покарання, застосування якого загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення під страхом суворого покарання, може переховуватися від суду, чи перешкоджатиме виконанню процесуальних рішень та встановленню істини у справі.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував в повній мірі наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказаний ризик полягає в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 може вплинути на свідків, шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Також суд першої інстанції не врахував в повній мірі ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, матиме реальну можливість: узгоджувати показання зі свідками, схиляти їх до відмови від надання показань, впливати на формування доказової бази шляхом спотворення фактичних обставин події. Крім того, з метою неперебування в ізоляції підозрюваний може підробити медичні документи щодо наявності у нього хвороб, які перешкоджають перебувати під вартою.

Таким чином, застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_7 в повній мірі не зможе попередити викладені ризики, адже підозрюваний все одно матиме можливість у необхідний йому час покидати своє місце мешкання, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, або переховуватись від органу досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме прийняттю процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ УП в метрополітені ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 21.01.2026 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбав кастет, який відноситься до холодної зброї, є контактною не клинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений кустарним способом, який в подальшому розпочав носити при собі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 , у порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, помістив вищевказаний кастет у праву зовнішню кишеню своєї куртки, яка була на ньому на той час та розпочав носити при собі, без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення працівниками правоохоронного органу.

В подальшому, 21.01.2026 о 20:30 год. ОСОБА_7 зайшов до станції метрополітену «Видубичі» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де у вестибюлі був зупинений працівником поліції та на запитання щодо наявності у нього речей та предметів, обіг яких обмежено або заборонено законом, повідомив, що у правій кишені його куртки, яка перебуває на ньому, знаходиться кастет, який він придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та незаконно носив при собі, без передбаченого законом дозволу.

Після чого, ОСОБА_7 , був запрошений до кімнати поліції, що розташована на станції метрополітену «Видубичі» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де на підставі ст. 208 КПК України, був затриманий, як особа підозрювана у вчиненні злочину та у присутності двох запрошених понятих, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_7 , та обшуку його особистих речей, виявлено та вилучено з правої кишені його куртки, яка знаходилася, на ньому кастет, що відноситься до холодної зброї та є контактною не клинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений кустарним способом, який ОСОБА_7 незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

22.01.2026 органом досудового розслідування повідомлено ОСОБА_7 про те, що він підозрюється у носінні холодної зброї (кастету) без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

23.01.2026 року слідчий СВ управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, з визначенням йому розміру застави у вигляді 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог даного клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами:

- рапортом від 21.01.2026 року;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.01.2026 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 21.01.2026 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 21.01.2026 року;

- висновком експерта № CE-19/111-26-3326-Х3 від 22.01.2026;

- іншими матеріалами в їх сукупності.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою.

З урахуванням викладеного, а також наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та відповідно до ст. 12 КК України вчинений злочин ОСОБА_7 відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційним наглядом на строк від двох до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, обґрунтовано існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, він може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду, що може призвести до несвоєчасного прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні та якнайшвидшого розслідування даного кримінального провадження.

Санкція статті, що інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційним наглядом на строк від двох до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до трьох років. Усвідомлення вказаної обставини, може призвести до переховування підозрюваного ОСОБА_7 , від органу досудового розслідування або суду та перешкоджати здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні іншим чином.

Крім того підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного офіційного місця роботи, не має стабільного джерела доходу, фактично проживає за адресою, відмінною від адреси реєстрації, що ускладнює контроль за його місцезнаходженням.

В сукупності зазначені обставини свідчать про реальну можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду у разі незастосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Крім того, Дарницьким районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. ч. 1, 2 ст. 255 КК України та іншими тяжкими й особливо тяжкими злочинами.

Ризик п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК (вчинити інше кримінальне правопорушення) підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у створенні та діяльності у складі злочинної організації, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість його поведінки, а не випадковість чи одноразовість протиправних дій.

Таким чином, перебування підозрюваного на волі створює реальну загрозу вчинення нових кримінальних правопорушень, у тому числі з огляду на попередній кримінальний досвід та характер інкримінованих дій.

Санкції інкримінованих статей передбачають реальну можливість призначення тривалого строку покарання у виді позбавлення волі, що відповідно до усталеної практики національних судів та ЄСПЛ є об`єктивним чинником, який формує мотив особи до ухилення від правосуддя.

Ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК (незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні), підтверджується тим, що у кримінальному провадженні наявні свідки, показання яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема працівники правоохоронних органів та цивільні особи (поняті).

Перебуваючи на волі, підозрюваний матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, у тому числі шляхом психологічного тиску або опосередкованого впливу, з метою зміни чи узгодження показань.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення було вчинене у громадському місці, досудове розслідування потребує в подальшому встановлення та допиту інших свідків для отримання додаткових доказів.

Незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою створює реальну загрозу активного протидіяння досудовому розслідуванню з боку підозрюваного.

Будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , ефективність контролю буде вкрай низькою, що унеможливить належне забезпечення цілей кримінального провадження у зв?язку з тим, що не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, ризику впливу на свідків та особливо ризику переховування від органу досудового розслідування, більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватися від органу досудового розслідування і суду, негативно впливати на розслідування кримінального провадження.

Тому, у разі задоволення клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, орган досудового розслідування просив визначити розмір застави останньому в сумі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн. оскільки така сума застави зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

У разі внесення застави ОСОБА_7 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на останнього наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним викликом;

2) не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) докласти зусиль щодо пошуку роботи і працевлаштування.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року залишено без задоволення клопотання слідчого СВ управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 22 год. 00 хв до 06 год. 00 хв. наступної доби;

Строк дії ухвали визначено до 21 березня 2026 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги;

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, контактних засобів мобільного зв`язку та роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- передати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспортів) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покладено на уповноваженого слідчого та/або прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатніпідстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя вважав, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: рапортом від 21.01.2026 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.01.2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 21.01.2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 21.01.2026 року; висновком експерта № CE-19/111-26-3326-Х3 від 22.01.2026; іншими матеріалами в їх сукупності.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, слідчим суддею при перевірці ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вірно зазначено про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи міру покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду, що може призвести до несвоєчасного прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні та якнайшвидшого розслідування.

На той факт, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування вказує те, що санкція статті, що інкримінується підозрюваному передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційним наглядом на строк від двох до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до трьох років. Усвідомлення вказаної обставини може призвести до переховування підозрюваного від органу досудового розслідування або суду.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що решта зазначених у клопотанні ризиків, зокрема ризики вчинення інших кримінальних правопорушень або незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні прокурором належним чином не обгрунтовано.

Такі висновки слідчий суддя зробив, враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного, та те, що останній має на утриманні малолітню дитину. Крім того, ОСОБА_7 працевлаштований, працює на посаді помічника кінолога в ПП «Настурція».

При цьому, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявність лише обгрунтованої підозри та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, в даному випадку не може бути єдиним виправданням застосування вказаного слідчим запобіжного заходу, а тому при вирішенні клопотання, крім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя оцінює всі обставини, що в своїй сукупності дають слідчому судді підстави вважати, що застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідатиме меті його застосування.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи наявність у ОСОБА_7 сталої репутації, постійного місця проживання, малолітньої дитини на утриманні, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме, у виді домашнього арешту у певний період доби.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не вбачає.

При цьому, апеляційна скарга прокурора не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Як встановлено колегією суддів, ні в самому клопотанні слідчого, ні прокурором в судовому засіданні, не було наведено переконливих та достатніх підстав для підтвердження необхідності застосування до ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зокрема, клопотання слідчого не містить переконливого обґрунтування припущень про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби узгоджується з матеріалами справи та відповідає законній меті застосування запобіжного заходу.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності, при цьому, застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт в певний період доби із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особи підозрюваного, а також враховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби - без змін, оскільки, на думку колегії, саме такий запобіжний захід у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4