Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/354/26
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 22 січня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22 січня 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 22 березня 2026 року.

Суд своє рішення обґрунтував тим, що враховуючи суспільну небезпеку правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, відсутність міцних соціальних зав`язків, крім того, обвинувачуваний рахується за місцем проходження військової служби як особа, яка не повернулась після проходження військово-лікарської комісії до військової частини.

Також суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, що характеризує його як особу схильну до вчинення нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Стверджує, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, що він неодноразово звертався до прокурора з клопотанням в порядку ст.616 КПК України, однак прокурор не повідомив про результати його розгляду.

Наголошує, що клопотання прокурора не містило доказів, які б слугували обґрунтуванням ризиків порушення запобіжного заходу.

ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду і жодних обґрунтувань не наводить.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ч.2 ст.263 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 , що ризики, передбачені ст.177 КПК України не доведені прокурором є неспроможними, оскільки враховуючи санкцію статті ч.4 ст.296 КК України, яка передбачає порання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а за ч.2 ст.121 України, яка передбачає порання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, то обвинувачений може переховувати від суду або незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні, а тому ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України є доведені прокурором належним чином.

Про можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчать характеризуючі його дані, в тому числі судимості за аналогічними статтями, кількість епізодів злочинних дій, які пов`язані з застосуванням насильства, використанням ножа до потерпілих, носінням холодної зброї (бойового ножа) та неконтрольованої поведінки відповідно до обставин зазначених в обвинувальному акті.

Також суд взяв до увагу, відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, те, що він рахується за місцем проходження військової служби як особа, яка не повернулась після проходження військово-лікарської комісії до військової частини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянтів щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

На думку колегії суддів, на даному судового розгляду лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується доводів сторони захисту, що прокурор не повідомив ОСОБА_6 про результати розгляду клопотання в порядку ст.616 КПК України, то обвинувачений не позбавлений права вказану бездіяльність прокурора оскаржити, а вказане питання не належить до тих, які перевіряються апеляційним судом згідно з вимогами ст. 309 КПК України.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: