Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
Справа № 490/569/26
Провадження № 1-кп/490/831/2026
У Х В А Л А

30 січня 2026 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001318 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

та

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 490/569/26 про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування сторін кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів суд дійшов такого.

Стосовно предмету кримінального провадження

На розгляд суду надійшов складений 27 січня 2026 року слідчим слідчого відділення Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та у той же день затверджений прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

1. За твердженнями автора обвинувального акту, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , рол ходячи військову службу за мобілізацією на особливий період, під час дії воєнного стану вчинили злочин за таких обставин.

02.11.2025 в період часу з 02:46 03:49 год., ОСОБА_6 , діючи за попереднього змовою з ОСОБА_4 , знаходячись біля приміщення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_3 , де у останніх раптово виник злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, належного ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, даючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 підійшли до приміщення торгівельного павільйону шляхом відкриття захисних ролетів, за допомогою сторонніх предметів. проникли всередину даного кіоску, звідки таємно викрали майно ОСОБА_11 , а саме: банківський мобільний термінал «Приват Банку» №950 з SN: НОМЕР_1 , вартістю 2566,67 грн. та планшет торгової марки «LENOVO В-8505Х», з IMEІ:31971, вартістю 2749,67 гри, задавши матеріального збитку ОСОБА_11 , після чого місце вчинення злочину покинули, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 5316,34 грн

2. Вказані дії ОСОБА_4 та ОСОБА_6 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Стосовно умов здійснення цього кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-IX), від 14 липня 2025 року № 478/2025 (затвердженим Законом України від 15 липня 2025 року № 4524-IX), від 20 жовтня 2025 року (затвердженим Законом України № 4643-ІХ від 21 жовтня 2025 року)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення об`єднаного кримінального провадження до судового розгляду.

1. В межах цього кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2.Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. У наданому на розгляд суду обвинувальному акті орган досудового розслідування вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченого, які, на думку органу досудового розслідування, мають ознаки кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Сторони про наявність недоліків обвинувального акту, які здатні перешкодити початку судового розгляду, не посилаються.

Отже, наданий суду обвинувальний акт містить всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження.

Таке доводить, що підстави для повернення цього обвинувального акту, що передбачені пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, наразі також є відсутніми.

4. Це кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Відповідно до частин 1 та 2 статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого це кримінальне провадження слід здійснювати суддею одноособово.

2. Далі, суд має відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України визначити дату та місце проведення судового засідання з розгляду цього кримінального провадження.

Враховуючи завантаженість суду та учасників судового розгляду, суд, за згодою сторін, вважає за необхідне призначити судовий розгляд цього кримінального провадження на 16 березня 2026 року на 15:00 годину.

3. Судове засідання слід проводити за участі обвинувачених, їх захисників, потерпілого та прокурора.

4. Враховуючи, що про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

5. До того ж, представнику персоналу органу пробації слід доручити скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Стосовно? ? застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого

А......Позиції сторін у справі щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження під час підготовчого судового засідання була ако.

І.......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин та існують ризики того, що він може:

1.переховуватись від суду;

2.вчинити інше кримінальне правопорушення /адже, ухиляючись від суду, одночасно ухилятиметься й від проходження військової служби/.

2. Обвинувачений та захисник просили змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на не пов`язаний з триманням його під вартою.

В обґрунтування посилались про те, що переконливих доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення стверджуваного злочину матеріали кримінального провадження не містять; при цьому обвинувачений має постійне місце проживання, родину, до того ж страждає на хронічне психічне захворювання.

Спираючись про таке, вказували, що належна процесуальна поведінка цього обвинуваченого може бути забезпеченою шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

ІІ.......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин та існують ризики того, що він може:

3.переховуватись від суду;

4.вчинити інше кримінальне правопорушення /адже, ухиляючись від суду, одночасно ухилятиметься й від проходження військової служби/.

2. Обвинувачений та захисник просили змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на не пов`язаний з триманням його під вартою.

В обґрунтування посилались про те, що переконливих доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення стверджуваного злочину матеріали кримінального провадження не містять; при цьому обвинувачений має постійне місце проживання, родину, до того ж потребує медичної допомоги з огляду на проведене йому хірургічне втручання.

Спираючись про таке, вказували, що належна процесуальна поведінка цього обвинуваченого може бути забезпеченою шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Б......Вирішуючи це клопотання, суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

І......В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_13 від 04 листопада 2025 року відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 грудня 2025 року включно.

При цьому слідчий суддя визначив розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти, у сумі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб «що становить 151.400 грн.»

Слідчим суддею також визначено, що у разі звільнення обвинуваченого з-під варти на нього додатково покладаються такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за викликом;

-не відлучатись з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками, підозрюваними та експертами в даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

2. Ухвалою того ж слідчого судді від 26 грудня 2025 року строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом бути звільненим на таких же умовах був продовженим до 01 лютого 2026 року включно.

3. Під час застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та існують ризики того, що він може:

-переховуватися від суду (оскільки йому загрожує реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років позбавлення волі);

-вчинити інше кримінальне правопорушення («оскільки, будучи військовослужбовцем, ухиляється від військової служби, що може набути ознак злочинів, передбачених ст. ст. 407, 408 Кримінального Кодексу України»)

Слідчий суддя також особливо відзначив, що: «запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу».

ІІ......В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_13 від 04 листопада 2025 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 грудня 2025 року включно.

При цьому слідчий суддя визначив розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_14 підлягає звільненню з-під варти, у сумі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб «що становить 151.400 грн.»

Слідчим суддею також визначено, що у разі звільнення обвинуваченого з-під варти на нього додатково покладаються такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за викликом;

-не відлучатись з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками, підозрюваними та експертами в даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

2. Ухвалою того ж слідчого судді від 26 грудня 2025 року строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом бути звільненим на таких же умовах був продовженим до 01 лютого 2026 року включно.

3. Під час застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та існують ризики того, що він може:

-переховуватися від суду (оскільки йому загрожує реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років позбавлення волі);

-вчинити інше кримінальне правопорушення (оскільки, будучи військовослужбовцем, ухиляється від військової служби, що може набути ознак злочинів, передбачених ст. ст. 407, 408 Кримінального Кодексу України)

Слідчий суддя також особливо відзначив, що: «запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу».

В......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

І......Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

ІІ......Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

/частина 1/

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

/частина 2/

ІІІ......Національне законодавство не містить поняття «обґрунтована підозра».

Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

2. У пункті 48 рішення у справі «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

«Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання»

3. При цьому Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

4. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

ІV......Стосовно передбачених законом види запобіжних заходів, що можуть бути застосованими до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суд відзначає таке.

1. Відповідно до статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Запобіжними заходами є:

-особисте зобов`язання;

-особиста порука;

-застава;

-домашній арешт;

-тримання під вартою.

/частина 1/

1.1. Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

1.2. Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

1.3. Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах «Гуццарді проти Італії» (пункти 92 - 95); «Бузаджі проти Республіки Молдова» (пункти 103 - 110); «Корбан проти України» (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

2. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою ...статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

…

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення»

Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою … є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України…

/частина 1/

V......Порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в обставинах цього кримінального провадження є визначеним таким чином.

1. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності підстав для застосування такого запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що «саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання»».

/див. рішення у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року, «Пунцельт проти Чехії», «Харченко проти України» та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (рішення від 26.06.1991 року), «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку" (п.51).

VI......Відповідно до статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України

застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

/частина 1/

…

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

/частина 4/

Розмір застави визначається у таких межах

…

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

...

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

/частина 5/

VII...... Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

-не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

-пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

-докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Г……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Оскільки по справі здійснюється лише підготовче провадження, «обґрунтованість підозри» у сенсі «обґрунтованості висунутого обвинувачення» судом не перевіряється, а встановлення її вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу на цьому етапі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

І......Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що кожен з обвинувачених, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

1. Наявність цього ризику під час досудового розслідування обґрунтовувалась тим, що кожному з обвинувачених у разі визнання їх винуватими загрожує покарання у вигляді позбавлення волі, строк якого може тривати до 08 років.

Та певну справедливість цієї тези заперечувати неможливо.

2. В той же час, неможливо не відзначити, що навіть у разі визнання кожного з обвинувачених винними у вчиненні злочину, кожному з них може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років.

2.1. Таке, в свою чергу, надає кожному з обвинувачених обґрунтовані підстави очікувати звільнення від реального відбуття покарання з випробуванням.

Та такі очікування спираються, окрім іншого, на наявні в матеріалах кримінального провадження відомості про особу кожного з обвинувачених.

Отже, підстави стверджувати, що у разі визнання кожного з обвинувачених винним у вчиненні злочину кожному з них загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі вочевидь є відсутніми.

3. З огляду на таке неможливо не відзначити, що кожен з обвинувачених має міцні соціальні зв`язки.

В таких умовах очевидним є те, що ефективна участь у судовому розгляді (яка об`єктивно надає кожному з них можливість навіть у разі визнання винним залишитись на волі) є для них більш бажаною, ніж спроба ухилення від суду, яка автоматично тягне покарання у вигляді позбавлення волі.

Та таке цілком здатне утримати кожного з обвинувачених від спроби втечі.

Отже, цей ризик, хоча й існує в обставинах цього кримінального провадження, але його ймовірність є незначною.

ІІ......Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що кожен з обвинувачених, перебуваючи на волі, може вчинити новий злочин.

Наявність цього ризику під час досудового розслідування обґрунтовувалась тим, що кожен з обвинувачених «ухиляється від військової служби, що може набути ознак злочинів, передбачених статтями 407 або 408 Кримінального Кодексу України».

Із приводу цих посилань суд відзначає наступне.

1. Ухилення від військової служби кожним з обвинувачених, навіть у разі, якщо воно дійсно має місце, не є предметом розгляду та оцінки в межах цього кримінального провадження.

За такого ці посилання, будучи сприйнятими буквально, не є релевантними до обставин цього кримінального провадження.

2. Далі, якщо сприймати ці посилання, як посилання про те, що переховуючись від суду, кожен з обвинувачених буде одночасно ухилятись й від обов`язків з військової служби, слід відзначити таке.

2.1. Як доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження ймовірність ризику переховування від суду з боку будь-кого з обвинувачених є незначною.

2.2. До того ж, настання цих обставин сама по собі складу військового злочину не утворює.

3. Принагідно суд відзначає, що жоден з обвинувачених судимостей не має.

4. Відзначає суд й те, що про ризик повторного вчинення будь-ким з обвинувачених злочину проти власності прокурор у своєму клопотанні не посилається.

З огляду на таке наявність цього ризику суд вважає недоведеним.

ІІІ......Що ж стосується запровадження воєнного стану та збройної агресії щодо України, то ці обставини законодавцем не визначені, як такі, що утворюють ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно кожного з обвинувачених.

Стосовно запобіжного заходу, що має застосовуватись відносно кожного з обвинувачених.

І......Як доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження є наявною «правдоподібна» підозра у вчиненні кожним обвинувачених злочину та ризик того, що кожен з них може переховуватись від суду.

Таке дає підстави для застосування як - відносно ОСОБА_8 , так й відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу з числа передбачених законом.

ІІ......Вирішуючи питання про те, який з запобіжних заходів має бути застосованим відносно кожного з обвинувачених, суд виходе з характеру встановлених ризиків та сутності висунутої кожному з обвинувачених підозри.

З огляду на таке суд зауважує про наступне.

1. Наразі відносно кожного з обвинувачених застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

2. Проте, та обставина, що наразі один з врахованих під час досудового розслідування ризик не є підтвердженим, а ймовірність іншого є незначною, подальше застосування цього запобіжного заходу не є виправданим.

Отже, наразі цей запобіжний захід вочевидь підлягає пом`якшенню.

3. При цьому характер та ступінь ймовірності встановленого судом ризику доводить, що належна поведінка кожного з обвинувачених повною мірою може бути забезпеченою шляхом застосування до кожного з них запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби.

При цьому на кожного з них слід покласти обов`язки, здатні забезпечити їх повідомлення про час та місце розгляду справи та явку у судові засідання.

Отже, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно кожного з обвинувачених підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 369-372; 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

2.Здійснювати розгляд цього кримінального провадження одноособово.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України - до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 березня 2026 року на 15:00 годину.

4.У судове засідання викликати обвинувачених, їх захисників, потерпілого та прокурора.

5.Зобов`язати представника персоналу органу пробації скласти досудові доповіді відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у строк до 15 березня 2026 року.

6.Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 задовольнити частково.

Обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід змінити з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби.

Визначити місцем перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом будинок АДРЕСА_4 .

Заборонити ОСОБА_15 залишати будинок АДРЕСА_4 у період часу з 20:00 години до 08:00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_8 , окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, такі обов`язки:

1)не залишати будинок АДРЕСА_4 без дозволу суду у період з 20:00 години до 08:00 години наступного дня.

2)повідомляти суд про засоби зв`язку та їх зміну;

3)утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну

7.Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 задовольнити частково.

Обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід змінити з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби.

Визначити місцем перебування ОСОБА_9 під домашнім арештом будинок АДРЕСА_5 .

Заборонити ОСОБА_16 залишати будинок АДРЕСА_5 у період часу з 20:00 години до 08:00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_9 , окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, такі обов`язки:

1)не залишати будинок АДРЕСА_5 без дозволу суду у період з 20:00 години до 08:00 години наступного дня.

2)повідомляти суд про засоби зв`язку та їх зміну;

3)утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну

Звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з-під варти з зали суду.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_17 =

1 - ttps://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\