Номер провадження 11-сс/816/106/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «Метангаз-Моторс» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.11.2025 про арешт майна,

установила:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.11.2025 клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно, вилучено 07.11.2025 в ході проведення обшуків на ТОВ «МЕТАНГАЗ-МОТОРС» код за ЄДПРОУ: 06712351 за адресою: 40020, Сумська область, м. Суми, проспект Перемоги, буд. 147, шляхом обмеження власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування, а саме на: книги обліку розрахункових операцій ТОВ «Метангаз-Моторс» з касовими чеками: №р/6 від 05.08.24 по 31.01.25, №р/7 від 05.08.24 по 22.02.25, №р/8 від 07.07.2025; аркуш паперу формату А4 з чорновими записами про лічильник №6944; копію акту контрольного огляду вузла обліку газу від 09.05.2025 на 1 арк.; копія акту контрольного огляду вузла обліку газу від 02.04.2025 на 1 арк.; копія акту контрольного огляду вузла обліку газу від 02.04.2025 на 1 арк.; звіти газоспоживання ТОВ «Метангаз-Моторс» з 01.01.2025 по 02.09.2025 на 8 арк.; довідка про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 14.08.2025 на 1 арк.; протокол №441 повірки лічильника газу від 18.11.2022 на 1 арк.; протокол №735 повірки лічильника газу від 14.11.2024 на 1 арк.; протокол №618 повірки лічильника газу від 14.08.2025 на 1 арк.; протокол №625 повірки лічильника газу від 23.12.2020 на 1 арк.; видаткова накладна №275 від 03.10.2025 на 1 арк.; рахунок на оплату на замовлення №44 від 03.10.2025 на 1 арк.; лічильник газу Курс 01-G250A, №6944 в оригінальній картонній коробці та дублікат паспорту лічильника Курс 01-G250A, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.11.2026, скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що накладення арешту на майно здійснюється з метою: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації або конфіскації, як виду покарання для юридичної особи, накладення ж арешту на прилад обліку газу нормами кримінального процесуального закону не передбачено, так як він не є знаряддям вчинення злочину, не зберіг на собі сліди та не містить відомості, які можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Також посилається апелянт на те, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки підозра є необґрунтованою, в матеріалах провадження недостатньо доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення юридичними особами ТОВ «Метангаз-Моторс», а слідчим не наведено жодної підстави для арешту майна, що свідчить про відсутність підстав накладення арешту з метою саме забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

Вказує представник власника майна й на те, що має вказуватись розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову - цивільний позов заявлено, але він підписаний особою, якій не надано право на підписання такого процесуального документу. Тим більше Сумська філія ТОВ «Газорозпдільні мережі України» не є і не може бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, якому завдано шкоду в «результаті викрадення майна - газу», оскільки філія не є власником газу.

Не зазначено наслідки арешту майна для інших осіб, хоча у зв`язку з протиправними діями Сумської філії ТОВ «ГРМУ» директор ТОВ «Метангаз-Моторс» був вимушений звільнити всіх працівників.

Крім того, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що Сумська філія ТОВ «ГРМУ» не є власниками газу, оскільки, відповідно до заяви-приєднання надає послуги з розподілу та транспортування газу, а газ ТОВ «Метангаз-Моторс» придбаває у ТОВ «Енергохаб», яке не має жодних претензій до ТОВ «Метангаз-Моторс».

При цьому, слідчим суддею не враховано надані представником власника майна докази, а саме Акти приймання-передачі виконаних робіт за період з січня по серпень 2025 року включно, що підписані в двосторонньому порядку між ТОВ «Метангаз-Моторс» та Сумською філією ТОВ «ГРМУ» без жодних зауважень, ще спростовує наявність складу кримінального правопорушення, зокрема, його об`єктивної сторони, а також предмету злочину - газу, який не належить Сумськії: філії ТОВ «ГРМУ».

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали даного провадження, обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої представником власника майна апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчим суддею в повному обсязі було дотримано вимоги кримінального процесуального закону, з яким пов`язано вирішення питання щодо накладення арешту на майно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №000062 від 20 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, за фактом того, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 в період дії режиму воєнного стану з грудня 2024 по червень 2025 року шляхом втручання в роботу вузла обліку газу комерційним підприємством ТОВ «Метангаз-Моторс» таємно заволоділи природнім газом об`ємом 31272,60 м3 на суму 785145,53 грн, завдавши збитку ТОВ «Газорозподільні мережі України».

В подальшому раніше повідомлену підозру було змінено на ч. 5 ст. 185 КК України та зазначено, що з 13.01.2025 по 13.08.2025 відбулося таємне заволодіння природнім газом об`ємом 97794,87 м3 на суму 2363491,94 грн, належного ТОВ «Газорозподільні мережі України».

07.11.2025 на підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми було проведено обшук за адресою: м. Суми, проспект Перемоги, 147, в офісних приміщеннях за місцем розташування ТОВ «Метангаз-Моторс», під час якого виявлено та вилучено речі та документи, вказане майно є речовими доказами, тому слідчий просив накласти на них арешт.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання та додані до нього докази, слідчим суддею було встановлено, що додані до клопотання матеріали містять відомості про те, що майно, яке було вилучено за адресою: м. Суми, проспект Перемоги, 147, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Саме з врахуванням встановлених обставин, слідчий суддя і дійшла висновку, що наведені предмети та речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження, і можуть бути доказом під час досудового розслідування та судового розгляду, тому на зазначене майно слід накласти арешт з метою його збереження. При цьому, вважала, що в даному випадку для потреб досудового розслідування достатнім та співмірним буде накладення арешту на все майно шляхом заборони власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може перешкодити встановленню всіх обставини у даному кримінальному провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника власника майна про необґрунтованість висунутої підозри, то колегія суддів зауважує на практику, визначену у рішеннях ЄСПЛ, відповідно до яких термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення, тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

Підозра підтверджується наданими стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доказами, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням.

На даній стадії досудового розслідування, доказів, доданих до клопотання, достатньо для висновку про те, що повідомлена ОСОБА_8 підозра за ч. 5 ст. 185 КК України підозра є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим не вказано та не доведено, що існують підстави вважати, що вилучений лічильник обліку газу відповідає критеріям речових доказів, колегія суддів вважати обґрунтованими не може, оскільки слідчим в клопотанні було доведено те, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів та може бути використане як доказ на підтвердження чи спростування тієї чи іншої позиції сторони в справі, надати можливість встановити її суттєві обставини, а також зазначене майно може бути предметом експертних досліджень.

Посилання апелянта на необґрунтованість підозри та недостатність доказів фактично зводяться до оцінки доказів з точки зору доведеності вини, що виходить за межі повноважень слідчого судді під час вирішення питання про арешт майна. На стадії досудового розслідування слідчий суддя перевіряє лише наявність розумної сукупності даних, які свідчать про можливий зв`язок майна з кримінальним правопорушенням, а не встановлює винуватість конкретної особи чи юридичної особи.

Матеріали клопотання містили достатні відомості, які обґрунтовували необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження, що належним чином встановлено слідчим суддею.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 про відсутність підстав арешту та необхідності визначення розміру шкоди або конфіскації, то колегія суддів зазначає, що арешт майна може застосовуватися з різними процесуальними цілями, передбаченими ст. 170 КПК України. У даному випадку арешт майна застосовано з метою забезпечення збереження речового доказу, а тому визначення розміру шкоди, можливого цивільного позову чи майбутньої конфіскації не є обов`язковою умовою для накладення арешту.

Аргументи адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності у Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» статусу власника природного газу стосуються правової оцінки цивільно-господарських відносин між суб`єктами господарювання та підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування. На стадії вирішення питання про арешт майна встановлення остаточного власника майна або остаточного розміру можливих збитків не є обов`язковим, оскільки такі обставини підлягають доказуванню під час кримінального провадження по суті.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неврахування посилання апелянта на те, що слідчим суддею не враховано акти приймання-передачі виконаних робіт, які підписані сторонами без зауважень, оскільки такі не свідчать про незаконність ухвали.

Наявність господарських документів не виключає необхідності перевірки обставин можливого кримінального правопорушення та не усуває потреби у збереженні об`єкта дослідження як можливого речового доказу.

Доводи апелянта про те, що цивільний позов підписаний особою, якій не надано право на підписання такого процесуального документу, а саме Сумською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», оскільки вони не є власниками газу, а здійснює лише розподіл та доставку газу, який придбаний ТОВ «Метангаз-Моторс», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказане питання не вирішується слідчим суддею на даному етапі провадження, а є прерогативою суду під час судового розгляду справи по суті.

Колегія суддів враховує, що застосування арешту майна може створювати певні обмеження у здійсненні господарської діяльності, однак такі обмеження є допустимими, якщо вони спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження та є пропорційними поставленій меті. З матеріалів провадження вбачається, що арешт має тимчасовий характер та спрямований виключно на забезпечення належного проведення досудового розслідування, а тому не може розцінюватися як непропорційне втручання у діяльність юридичної особи.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що відповідно до положень ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не встановлено обставин, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, в даному випадку арешт слідчим суддею було накладено правомірно і жодних порушень, при цьому, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.11.2025 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 20.03.2025, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Метангаз-Моторс» адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 06.03.2026 о 13.15 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4