Справа № 464/1288/26
пр.№ 1-кп/464/334/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2026 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 24.02.2026 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Сихівського районного суду м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, яке згідно ст. 75 КК України було замінено на іспитовий строк на 1 (один) рік, покарання не відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, щодо якої ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.01.2025 у справі № 464/56/16-к встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 (один) рік з наступними обмеженнями: заборона перебувати в місцях, де продають спиртні напої на розлив; заборона виїзду за межі міста без дозволу Національної поліції України; заборона відлучатися з місця проживання в період часу з 22.00 год. по 06.00 год.; реєструватися в територіальному підрозділі Національної поліції України за місцем проживання 4 (чотири) рази на місяць, будучи належним чином ознайомлений з вказаною ухвалою суду 27.01.2025 та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, маючи умисел на порушення правил адміністративного нагляду, всупереч встановлених обмежень, самовільно покинув місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не повідомивши про це орган Національної поліції та в період з 17.10.2025 по 08.12.2025 грубо порушив встановлені судом обмеження та правила адміністративного нагляду, передбачені Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01.12.1994 року.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та надав показання, в яких повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, в тому числі щодо часу, місця та мотивів вчинення кримінального правопорушення. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин.

Суд переконався у правильності розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, у добровільності його позиції і належно роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після роз`яснення судом змісту норми ч. 3 ст. 349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Від прокурора та захисника заперечень з цього приводу не поступило.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 395 КК України є правильною, оскільки останній самовільно залишив місце свого проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ст. 69-1 КК України).

Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.03.2023 у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є проступком, наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття), відсутність обтяжуючих обставин, визнання обвинуваченим вини, дані про особу винного, який є не одружений, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте з лютого 2002 року перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр провенції та терапії узалежнень» з діагнозом: розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, покарання не відбув, судимість не погашена.

Беручи до уваги вищевказані обставини, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі у межах санкції інкримінованої йому статті КК України на строк один рік чотири місяці, що не перевищує двох третин максимального строку обмеження волі, як найбільш суворого виду покарання передбаченого санкцією статті 395 КК України, та узгоджується із положеннями статті 69-1 КК України.

Крім цього, вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.01.2026 у справі № 464/319/26 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, яке згідно ст. 75 КК України було замінено на іспитовий строк на 1 рік, покарання обвинувачений не відбув, судимість не погашена.

Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеного за цим вироком, менш суворого, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.01.2026, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням (ч. 1 ст. 75 КК України).

Враховуючи щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину та його поведінку після його вчинення, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченого необхідно звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Відомості, які б спростовували означений висновок суду, відсутні.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеного за цим вироком, менш суворого, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.01.2026, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_6