Справа 688/1954/26
№ 1-кп/688/201/26
Вирок

іменем України

13 травня 2026 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000341 від 23.03.2026 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , не судимого,

встановив:

22.03.2026 біля 20 год ОСОБА_7 на автомобілі марки «Hyundai» моделі «SantaFe», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.11.2025, належить на праві власності його дружині ОСОБА_4 , яким керував з дозволу останньої, приїхав до магазину «Продукти», який знаходиться за адресою: вул. Шевченка № 1/1 в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької, не вимикаючи двигун, вийшов із салону та, не закривши водійську дверку, підійшов до ОСОБА_5 , з яким на ґрунті неприязних відносин затіяв сварку, яка переросла в бійку.

ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що під час бійки ОСОБА_7 став від нього втікати та відійшов від автомобіля, а також тим, що водійська дверка була відкрита, ключі знаходилися в салоні автомобіля, а двигун працював, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без дозволу ОСОБА_7 чи власника автомобіля ОСОБА_4 , сів на водійське місце та здійснив рух в напрямку виїзду з села, а в подальшому, рухаючись автомобілем лісовою дорогою за межами с. Климентовичі, за координатами геопозиції 50,243056 27.112889, заїхав в багнюку, через неможливість продовжити рух, покинув транспортний засіб та залишив місце події.

У такий спосіб ОСОБА_5 , діючи умисно, всупереч волі власника ОСОБА_4 та законного володільця ОСОБА_7 , незаконно заволодів автомобілем марки «Hyundai» моделі «SantaFe», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , вартістю 415 281,75 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення за вищенаведених обставин визнав повністю, не заперечував фактичних обставин справи та правової кваліфікації вчиненого діяння, розкаявся у скоєному. Суду показав, що 22.03.2026 разом з ОСОБА_7 біля продуктового магазину в с. Климентовичі спільно вживали спиртні напої, під час чого посварилися. Після сварки він пішов додому, однак ОСОБА_7 його наздогнав, рухаючись на автомобілі. Вони продовжили сварку, під час якої побилися. ОСОБА_7 втік, залишивши запаркований автомобіль, з увімкненим двигуном. Вирішивши провчити останнього, сів за кермо автомобіля та поїхав за село в сторону лісу. Заїхавши в багнюку, не зміг продовжити подальший рух, залишив автомобіль та пішов додому. Розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення, щиро шкодує про вчинене. Шкоду, завдану кримінальним правопорушенням не відшкодував, оскільки в ту ніч його затримали працівники поліції, а в подальшому взяли під варту, тому не мав можливості працювати, щоб відшкодувати шкоду. В судовому засіданні заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, висловив готовність нести покарання, повністю визнав цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначив, що щиро шкодує про вчинене діяння, яке не вчинив би, якби не перебував у стані алкогольного сп`яніння, запевнив суд, що не вчинятиме у майбутньому кримінальних правопорушень, просив призначити покарання без ізоляції від суспільства, надавши йому можливість відшкодувати потерпілій завдану шкоду, оскільки його батьки не мають матеріальної можливості сприяти йому у відшкодуванні шкоди. До затримання він мав постійні заробітки та, у разі призначення покарання без позбавлення волі, зможе відшкодувати завдану шкоду потерпілій.

Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що в повному обсязі розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення та погоджується з його формулюванням. Суду пояснив, що визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив не досліджувати докази, зібрані стороною обвинувачення, оскільки він не оспорює фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, визнає розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також той факт, що вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав позицію обвинуваченого, зазначив, що визнання обвинуваченим своєї винуватості та його відмова від дослідження доказів не порушує його права на захист, відповідає позиції захисту та забезпечує його інтереси, просив призначити покарання без позбавлення волі, надавши обвинуваченому можливість працювати, щоб відшкодувати завдану шкоду. Пояснив, що спілкувався з батьками обвинуваченого, які підтвердили, що останній мав заробітки до затримання та надавав їм матеріальну допомогу на утримання.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що проживає в с. Климентовичі, будинок розташований навпроти магазину, тому вона бачила як обвинувачений та її чоловік ОСОБА_7 розпивали спиртне під магазином. Через деякий час вона втратила їх з поля зору, побачила чоловіка, який повертався додому босий, без шапки, пояснив, що його побив ОСОБА_8 . Запитала чоловіка де ключі, оскільки ключі від усіх приміщень їхнього господарства зберігаються на одній зв`язці, він щось пояснював, що можливо згубив. В подальшому не помітила як чоловік взяв автомобіль та поїхав шукати ключі, а повернувся вже без автомобіля. Вони з донькою, на автомобілі останньої, намагалися відшукати її автомобіль. Односельчани, до яких заїжджав ОСОБА_5 повідомили, що бачили як він їхав в сторону лісу, повідомивши їм, що йому дозволили покататись на автомобілі. Зрозумівши, що власними силами не відшукають автомобіль, вона зателефонувала у поліцію. Їй жаль обвинуваченого, в частині призначення покарання покладається на розсуд суду. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримала повністю, вказала, що внаслідок пошкодження автомобіля, визнання його речовим доказом та накладення на нього арешту, її сім`я тривалий час не може користуватися автомобілем, та змушена наймати автомобіль для поїздок у справах. Зазначила, що після незаконного заволодіння її автомобілем, на ньому виявлені такі механічні пошкодження: подряпини лакофарбового покриття; пошкодження (потертості та подряпини) дисків коліс; пошкодження вітровиків, скол вітрового скла, пошкодження дзеркала заднього виду зі сторони пасажира, а також обвинувачений рухався на автомобілі при піднятому ручному гальмі.

Потерпіла підтвердила фактичні обставини події злочину, викладені у обвинувальному акті, та просила не досліджувати доказів на їх підтвердження, оскільки погоджується з такими обставинами та їх не оспорює.

Прокурор ОСОБА_3 , вказуючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини ним та потерпілою, як слідує з їхніх показань, не оспорюються, просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, також просив дослідити письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, висновок експерта про розмір завданої шкоди, письмові документи про речові докази та процесуальні витрати.

Після з`ясування чи правильно розуміє обвинувачений та потерпіла зміст фактичних обставин, враховуючи, що сумнівів у добровільності їх позиції немає та, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, суд розглянув справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за правилами, передбаченими цією нормою.

Суд зазначає, що за правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

У нормах адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 ПКУ для відповідного року.

Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

З 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 3328 гривень. Отже, у 2026 році для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень застосовується сума в розмірі 1664 грн.

Вартість автомобіля, яким незаконно заволодів обвинувачений, становить 415281,75 грн, тобто менше двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (415281,75 грн:1664 грн = 249,57).

Оцінивши показання обвинуваченого та потерпілої, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст. 289 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , керуючись положеннями ст.65-68 КК України принципом справедливості та індивідуалізації покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, суд встановив, що обвинувачений є особою молодого віку, не судимий, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не агресивний, спокійний, стриманий, соціальні зв`язки підтримує, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, засуджує свою протиправну поведінку, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Отже, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно приписів ст. 12 КК України є тяжким (ч. 2 ст. 289 КК України); особу винного, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується, має місце реєстрації та проживання, допомагає батькам, не судимий; обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 66 КК України пом`якшуючими обставинами суд враховує:

- щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Суд враховує, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягає в тому, що під час досудового розслідування так і в судовому засіданні обвинувачений послідовно визнавав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, добровільно та послідовно розповідав про фактичні обставини вчиненого діяння, не ухилявся від вчинення процесуальних дій, його показання повністю узгоджуються з показаннями потерпілої щодо обставин, які передували вчиненню кримінального правопорушення, зокрема спільне вживання спиртних напоїв з її чоловіком ОСОБА_7 перед незаконним заволодінням транспортним засобом.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України суд враховує вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку ОСОБА_7 . Так суд встановив, що чоловік потерпілої ОСОБА_7 , який є значно старшим за віком, після спільного вживання з обвинуваченим спиртних напоїв затіяв з ним сварку, яка переросла у бійку. Після конфлікту ОСОБА_7 повернувся до будинковолодіння за місцем проживання, взяв автомобіль та, керуючи ним, наздогнав обвинуваченого. Запаркувавши автомобіль з увімкненим двигуном, та залишивши у автомобілі ключ запалення, спровокував вчинення обвинуваченим протиправних дій щодо нього та потерпілої у вигляді незаконного заволодіння транспортним засобом, до якого був вільний доступ через залишення його без нагляду.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяв у майбутньому нічого протиправного не вчиняти. Зазначив, що не міг відшкодувати потерпілій завдану шкоду, оскільки перебуваючи під вартою, позбавлений можливості працювати.

Згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № 320/26-26 від 20.04.2026 ринкова вартість пошкодженого автомобіля становить 382999,61 грн, сума матеріального збитку складає 32282,14 грн, що з урахуванням характеру механічних пошкоджень автомобіля, встановлених висновком експерта та зазначених потерпілою, свідчить про те, що тяжких наслідків не настало.

Суд зауважує, що кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається шляхом призначення винній особі необхідного і достатнього покарання та відшкодування завданої шкоди.

Суд зазначає, що позиція потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, однак враховується судом при призначенні винній особі покарання.

Потерпіла в частині визначення виду та міри покарання поклалася на розсуд суду, зазначивши, що їй жаль обвинуваченого.

Призначаючи справу до судового розгляду, суд зобов`язав Шепетівський районний відділ №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області скласти та подати суду до судового засідання досудову доповідь щодо ОСОБА_5

08.05.2026 орган пробації подав клопотання про надання додаткового часу до 27.05.2026 для складання досудової доповіді.

Суд зауважує, що відповідно до чинного кримінального процесуального кодексу судовий розгляд має бути призначений не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про його призначення.

Сторони, в т.ч. прокурор, не наполягали на отриманні досудової доповіді органу пробації та її дослідженні, просили про розгляд справи відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, що дозволило уникнути часових та матеріальних витрат, пов`язаних із кримінальним провадженням, сприяє забезпеченню швидкого судового провадження без порушення прав сторін та заподіяння шкоди будь-чиїм інтересам, суд розглянув справу без відповідного висновку органу пробації.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання враховуючи відсутність тяжких наслідків злочину, позицію потерпілої, яка в частині призначення покарання поклалася на розсуд суду, зазначивши, що їй щиро жаль обвинуваченого, що в своїй сукупності з урахуванням особи обвинуваченого, його молодого віку, та критичним відношенням винного до вчиненого, дозволяє суду призначити покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор просив призначити покарання без конфіскації майна, оскільки обвинувачений вчинив цей злочин без корисливого мотиву, маючи намір покарати ОСОБА_7 за конфлікт, що між ними виник з вини останнього, заволодівши автомобілем, якого залишив у лісовому масиві.

За змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

Враховуючи суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння, те, що чоловік потерпілої спровокував неправомірні дії обвинуваченого, з яким перед подією злочину спільно вживали спиртні напої та саме ОСОБА_7 , будучи значно старшим за віком, затіяв сварку з обвинуваченим, яка переросла у бійку, залишивши без нагляду запаркований автомобіль з увімкненим двигуном та ключем запалення у салоні, щире каяття обвинуваченого, сприяння розкриттю злочину, повне визнання розміру завданої шкоди та висловлення готовності її відшкодувати, позицію потерпілої, молодий вік обвинуваченого, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК України, такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, що сприятиме досягнення мети покарання, покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд враховує таке.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди.

За положеннями ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпіла просила стягнути з обвинуваченого майнову шкоду, завдану злочином у розмірі матеріального збитку, завданого автомобілю, який зазнав механічних пошкоджень, що становить 32282,14 грн.

Відповідно до змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпіла обґрунтовує тим, що перенесла стрес, душевні страждання внаслідок незаконного заволодіння її транспортним засобом та необхідності винаймати транспорт для реалізації потреб її сім`ї. Нервування та хвилювання у зв`язку з цим, супроводжувалось постійним дискомфортом, поганим самопочуттям, порушенням сну. Розмір морального відшкодування визначила в сумі 50000 грн.

Відповідно до змісту ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України, а в тих відносинах, що не регулюються даним кодексом, застосовується положення Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд встановив, що ОСОБА_5 винен у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілої вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та заподіяння потерпілій майнової шкоди, внаслідок механічних пошкоджень автомобіля, що становить 32282,14 грн.

Вказаними діями обвинуваченого потерпілій безумовно завдана моральна шкода.

У судовому засіданні обвинувачений повністю визнав позовні вимоги потерпілої та висловив готовність відшкодувати як матеріальну так і моральну шкоду у заявленому розмірі.

Суд зазначає, що визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

Відповідно до змісту ст. 206 ЦПК України суд може постановити судове рішення на підставі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд зазначає, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди узгоджується із стражданнями та незручностями яких вона зазнала внаслідок втрати можливості використовувати корисні властивості транспортного засобу на благо її сім`ї.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю та вважає, що потерпілій вчиненим щодо неї злочином завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою у зв`язку з незаконним заволодінням її майна, і заявлений нею розмір відшкодування є адекватним завданим стражданням не є завищеним та не може розглядатися як спосіб отримання прибутку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що грошова сума у розмірі 50000 грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану злочином моральну шкоду, що, з урахуванням глибини страждань потерпілої, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим діяння не мають незворотного характеру.

Враховуючи, що суд призначає покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі з випробуванням відповідно до ст.75 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу необхідно змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, із покладенням обов`язку прибувати до суду за першим викликом.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, підлягають скасуванню.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строком тривалістю 3 роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 4 частини 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, із покладенням обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду.

Звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 23.03.2026 по 13.05.2026, включно, зарахувати у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі;

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 32282 гривні 14 копійок матеріальної шкоди та 50000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 45492,91 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2026 та 26.03.2026 на мобільний телефон марки «Моtо», моделі «е14», в силіконовому чохлі та автомобіль марки «Hyundai» моделі «SantaFe», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.11.2025 належить ОСОБА_4

Речові докази: автомобіль марки «Hyundai» моделі «SantaFe», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.11.2025 належить ОСОБА_4 , поміщений на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту ГУНП в Хмельницькій області повернути потерпілій ОСОБА_4

- мобільний телефон марки «Моtо», моделі «е14», в силіконовому чохлі, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУ НП в Хмельницькій області - повернути обвинуваченому ОСОБА_5

- CD-R диск із розмовами ОСОБА_7 із оператором служби «102» від 22.03.2026 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд, з підстав, передбачених статтею 394 КПК.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_9