Справа № 161/5798/26
Провадження № 1-кс/161/1976/26
У Х В А Л А

про часткове задоволення клопотання

м. Луцьк 24 березня 2026 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт мобільного телефону POCO X3 NFC IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 з сім-картою абонентського номеру НОМЕР_4 , вилученого 13.03.2026 в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні СУ ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 20.10.2025 до ЄРДР за №0000754 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час проведення обшуку 13.03.2026 було вилучено мобільний телефон, який постановою старшого слідчого від 13.03.2026 визнано речовим доказом.

Оскільки вказане майно, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, з метою його дослідження органом досудового розслідування, та в зв`язку з тим, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, тому звернулися з даним клопотанням до суду.

Прокурор та слідчий, кожен зокрема, в судовому засіданні подане клопотання підтримали повністю та просили задовольнити.

Представник власника майна та власник майна, кожен зокрема, заперечували щодо поданого клопотання, оскільки у нього було вилучено 2 мобільні телефони, жоден із яких наразі не повернуті, він не є посадовою особою Смідинської сільської ради, у даному провадженні є свідком; до мобільний телефонів надав доступ, зазначивши їх паролі, а тому орган досудового розслідування мав достатньо часу для дослідження інформації, що на них міститься, в тому числі мав технічну можливість її скопіювати, в зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні поданого клопотання.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку учасників, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт даного майна слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що майно було вилучено під час проведення обшуку 13.03.2026, клопотання скеровано до суду 14.03.2026, що стверджується копією поштового конверту, а тому суд вважає, що строки його подачі слідчим, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, дотримано.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю. Серед таких вимог, згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, зокрема, є те, що в клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 20.10.2025 до ЄРДР за №0000754 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 246 ч.1 КК України.

Мотивуючи необхідність накладення арешту на майно, слідчий покликавшись на положення статей 170-173 КПК України, зазначив, що арешт майна зумовлений лише необхідністю збереження речових доказів, згідно його пояснень в судовому засіданні, під час огляду телефону POCO X3 NFC IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 (протокол від 17.03.2026) міститься інформація, яка має значення для проведення досудового розслідування; інший телефон, про який вказує ОСОБА_6 був ним виданий добровільно, у ньому не міститься інформації що становить інтерес для органу досудового розслідування, тому він невідкладно буде повернутий власнику.

Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, а втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Судом встановлено, що мобільний телефон марки POCO X3 NFC IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 серійний номер НОМЕР_3 з сім-картою абонентського номеру НОМЕР_4 належить ОСОБА_6 , який є не службовою особою Смідинської сільської ради, наявна на ньому інформація досліджена, та, зважаючи на термін його вилучення, добровільне надання власником відповідних паролів доступу, про що він ствердив в судовому засіданні і проти чого не заперечувала сторона обвинувачення, відповідно до вимог ч.2 ст.168 КПК України, за наявності інтересу органу досудового розслідування, мала бути скопійована без його вилучення; даних про необхідність проведення експертного дослідження суду не надано, оскільки дані про наявність у ньому інформації, що потребує подальшого дослідження у клопотанні відсутні та під час судового розгляду суду не надані; твердження слідчого прокурора про можливість її вилучення, оскільки ухвалою суду про надання обшуку надано такий дозвіл, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки судом надається дозвіл на проведення обшуку лише з метою виявлення та відшукання майна, рішення щодо вилучення майна приймається виключно слідчим, прокурором, а тому таке посилання не може слугувати підставою для арешту майна особи, яка у даному провадженні виступає у процесуальному статусі свідка; даний телефон не отриманий у результаті вчинення кримінального правопорушення, не є засобом або знаряддям його вчинення, він необхідний власнику для роботи, оскільки останній є ФОП, тому, відповідно до ч.2 ст.168 КПК України, він не підлягає вилученню.

Одночасно, зважаючи на наявну у ньому інформацію, яка, згідно пояснень слідчого та прокурора, може мати значення для досудового розслідування, а також, враховуючи, що він визнаний речовим доказом у справі, тому на нього слід накласти арешт в частині заборони ним розпоряджатись.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 13.03.2026 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон POCO X3 NFC IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 з сім-картою абонентського номеру НОМЕР_4 .

Заборонити розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1