Справа № 487/1748/26
Провадження № 1-кс/487/1371/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання старшого слідчого Слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадження № 0000303, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.4 ст. 185 КК України-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2026 старший слідчий СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000303, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 з встановленням розміру застави у вигляді 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 199 680 грн. з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000303, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України.

05.03.2026 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких злочинів, а також запобігання ризикам, передбаченим частинами 1, 3, 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку сторони обвинувачення, лише обрання найбільш суворого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просила про задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 , у судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання. Посилався на недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, та недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання, або обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт. Крім того просив врахувати дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, перебуває на метадоновій підтримувальній терапії .

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначав, що провину у інкримінованому злочині визнає, однак наміру на підпал приміщення не мав. Має намір добровільно відшкодувати завдані збитки. Просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000303, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України.

Відповідно до клопотання 24.02.2022 указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено введення в Україні воєнний стан який діє до теперішнього часу.

Будучи достовірно обізнаним про введення на території України правового режиму воєнного стану, 03.03.2026, в період часу з 00:01 годин по 07:00 годин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у ОСОБА_4 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , виник раптовий, корисливий, злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 будучи достовірно обізнаним, що у будинку АДРЕСА_1 відсутні мешканці, скориставшись тим, що його злочинні дії не помітні для оточуючих, переліз паркан на територію вказаного домоволодіння. В подальшому, ОСОБА_4 , підійшов до дерев`яних вхідних дверей приміщення літньої кухні, яка розташована на території вказаного домоволодіння та застосувавши фізичну силу, пошкодив замикаючий пристрій вхідних дверей та проник до приміщення літної кухні, звідки таємно викрав належне ОСОБА_7 майно, а саме: телевізор торговельної марки «Philips» моделі «LC370WX1-SL04» вартістю 3800 гривень.

В подальшому ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальний збиток на суму 3800 гривень.

Крім того, 03.03.2026, в період часу з 00:01 годин по 07:00 годин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим ОСОБА_4 , перебував у приміщенні літньої кухні, яка розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , куди він проник з метою викрадення майна.

В подальшому на території вказаного домоволодіння у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний намір, направлений на умисне пошкодження майна належного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом підпалу.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, направлений на умисне пошкодження чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, розраховуючи на те, що за ним ніхто не спостерігає і здійсненню його наміру ніхто не перешкодить, перебуваючи в приміщенні літньої кухні, яка розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження чужого майна та заподіяння майнової шкоди, бажаючи настання вказаних суспільно-небезпечних наслідків, здійснив підпал вказаного приміщення літньої кухні шляхом внесення джерела запалювання у вигляді відкритого полум`я у трьох різних місцях, чим утворив три осередка пожежі.

У подальшому, ОСОБА_4 , впевнившись, що йому вдалось здійснити намір, спрямований на пошкодження приміщення шляхом підпалу, залишив місце вчинення злочину. Внаслідок пожежі приміщення літньої кухні, яка розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було пошкоджено дією відкритого полум`я.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , пошкоджено майно, чим заподіяно майнову шкоду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

05.03.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному із проникненням до іншого приміщення особи, вчиненому в умовах воєнного стану та в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_4 , а саме: Заяви про скоєння кримінальних правопорушень від ОСОБА_7 від 03.03.2026; Протоколи огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , від 03.03.2026; Протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 від 05.03.2026; Заява про добровільну видачу від ОСОБА_9 від 05.03.2026; Протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 05.03.2026; Протокол огляду предмету (телевізора марки «Philips») від 05.03.2026; Висновок експерта № СЕ-19/115-26/3504-ТВ від 05.03.2026; Протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 04.03.2026; Протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 05.03.2026; Протокол пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 05.03.2026; Протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 05.03.2023; Висновок про причини пожежі від 05.03.2026; Акт про пожежу 03.03.2026.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення передбачені ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років ( ч.4 ст. 185 КК України), та покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років ( ч.2 ст. 194 КК України).

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу на свідків, оскільки вони не допитані безпосередньо судом. Також слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_4 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім цього, враховуючи виявлену у діях підозрюваного корисливу мету, слідчий суддя вважає обґрунтованим ризик повторного вчинення ОСОБА_4 аналогічного кримінального правопорушення.

Разом з цим слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено існування ризику передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КК України.

Крім того слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, який не одружений, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, перебуває на метадоновій підтримувальній терапії.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 .

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, можливе вчинення злочину в період воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства та повідомлення про підозру, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_4 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_4 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 28 вересня 2010 року, зазначив, що відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави, який можна вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує доведення існування ризиків визначених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, дані про особу підозрюваного, його майновий стан, тяжкість та обставини кримінального правопорушення у якому він обґрунтовано підозрюється, та вважає, що заставу слід визначити у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 04.05.2026 включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_4 повинен бути звільнений з під варти, у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66 560 гривень.

Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу зобов`язання передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися за межі м.Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.03.2026 о 10.20год.

Слідчий суддя : ОСОБА_1