Номер провадження 11-сс/816/160/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.12.2025 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.12.2025, задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000552 від 04.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України про арешт майна.

Накладено у кримінальному провадженні № 0000552 від 04.06.2025 року арешт на речі (майно), вилучені 05.12.2025 у ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням власника (користувача) права на користування, відчуження та розпорядження, з метою збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та можливістю проведення слідчих дій з їх використанням, а саме: 1. мобільний телефон 15 Pro Max з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ; 2. посвідчення «Детектив антикорупційного управління КС ОВС України на ім`я ОСОБА_8 , № НОМЕР_4 від 17.05.2025 з предметом, ззовні схожим на жетон з № 25000079; 3. мобільний телефон SIGMA з ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 .

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасового вилученого майна. Крім того, просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, оскільки власник майна та його представник участі під час розгляду справи не брали, а оскаржувану ухвалу отримали 06.01.2026.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що у даному випадку втручання держави у мирне володіння майном не є законним, так як з матеріалів справи не вбачається, що вилучене майно є речовим доказом.

З приводу накладення арешту на мобільні телефони апелянт зазначає, що ОСОБА_8 добровільно надав свій мобільний телефон та пароль від нього працівникам правоохоронних органів.

Звертає увагу представник власника майна й на те, що ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні є свідком, жодного відношення до кримінального провадження не має.

Відповідно абз. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскільки ухвала слідчого судді була постановлена 11.12.2025 без участі сторін, оскаржувану ухвалу власник майна та його представник отримали 06.01.2026 і того ж дня адвокат ОСОБА_7 звернувся через підсистему «Електронний суд» з апеляційною скаргою, тому колегія суддів вважає за необхідне поновити пропущений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних і об`єктивних причин.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, представника власника майна, котрий вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ слідчого управління ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000552 від 04.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що представники кримінального середовища телефонують клієнтам різних банківських установ та, представляючись представниками служби безпеки банків, під різними приводами шахрайським шляхом отримують доступ до онлайн-банкінгу, яку надсилають іншим учасникам злочинної схеми, які без картки здійснюють зняття грошових коштів потерпілих з банкоматів або оплачують товар в магазинах електроніки, який в подальшому реалізують, розподіляючи між всіма учасниками отримані кошти.

Також органом досудового розслідування встановлено, що до придбання ювелірних виробів, здобутих внаслідок злочинної діяльності, причетний ОСОБА_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

05.12.2025 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за вищевказаною адресою, під час якого було вилучено: 1. мобільний телефон 15 Pro Max з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ; 2. посвідчення «Детектив антикорупційного управління КС ОВС України на ім`я ОСОБА_8 , № НОМЕР_4 від 17.05.2025 з предметом, ззовні схожим на жетон з № 25000079; 3. мобільний телефон SIGMA з ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 .

На виявлені та вилучені під час проведення обшуку речі слідчим подано клопотання про накладення арешту, оскільки вони є доказами вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність накладення на них арешту.

З врахуванням доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності. Не застосування цих заходів забезпечення кримінального провадження не дають змоги досягти дієвості цього кримінального провадження, оскільки існує реальна загроза їх знищення, що унеможливить досягнення завдання заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На спростування доводів апелянта, з такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується в повному обсязі, та вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами закону, з яким пов`язано вирішення вказаного питання, доводи представника власника майна щодо необхідності скасування арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки воно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, могло використовуватися під час вчинення злочинів, а тому з метою збереження речових доказів є необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Крім того, слідчим зазначено, що у разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню та унеможливить проведення подальших експертиз.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-1 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі сліди вчиненого злочину, містить важливі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст.170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

На спростування доводів апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 , колегія суддів зауважує про те, що на стадії досудового розслідування у слідчого судді, суду відсутні повноваження вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто на цій стадії не можуть оцінюватися докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а є лише можливим і обов`язковим на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Так, додані до клопотання матеріали дають підстави вважати, що виявлене та вилучене майно за переліком у клопотанні, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно, арешт з метою забезпечення збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, тобто незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна про те, що мобільний телефон був добровільно наданий ОСОБА_8 працівникам правоохоронних органів разом із паролем доступу до нього не спростовують законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді про накладення арешту на зазначене майно з огляду на таке.

З матеріалів клопотання слідчого, які були предметом дослідження слідчим суддею, вбачається, що вилучений мобільний телефон може містити інформацію, що має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема дані щодо контактів, листування, електронних файлів та інших відомостей, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. За таких обставин, зазначене майно обґрунтовано визнано органом досудового розслідування речовим доказом, що зумовлює необхідність забезпечення його збереження шляхом накладення арешту.

При цьому, сам по собі факт добровільної передачі мобільного телефону працівникам правоохоронних органів не виключає можливості накладення на нього арешту у порядку, передбаченому ст. 170 КПК України, оскільки така процесуальна дія спрямована на забезпечення належного збереження речового доказу та недопущення можливості його знищення, зміни чи приховування інформації, що міститься на відповідному носії.

Крім того, посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 у кримінальному провадженні має статус свідка та не причетний до вчинення кримінального правопорушення, не є підставою для скасування арешту майна.

Положення ст. 170 КПК України не ставлять можливість накладення арешту на майно у залежність від процесуального статусу його власника, оскільки арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, або необхідне для досягнення цілей кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене та спростувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підсумовує про те, що слідчий суддя дійшов вірних висновків про накладення арешту на вилучене майно, яке здатне забезпечити виконання завдання щодо запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, є розумним та співрозмірним обмеженням права власності ОСОБА_8 відносно завдань кримінального провадження та не має для власника майна наслідків, які б не виправдовували такий ступінь втручання у його права.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, відповідно до ст.132, 170, 173 КПК України дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та врахував наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення власнику майна, не надано та під час їх розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 170,173,404,405,407,419,422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.12.2025.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000552 від 04.06.2025- залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4