Справа № 718/3526/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 м. Заставна

Заствнівський районний суд Чернівецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Заставна, кримінальне провадження № 0000224 від 19.09.2025 з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Лашківка Кіцманського району Чернівецької області, з середньою освітою, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

19.09.2025 приблизно о 11:54 водійка ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «ToyotaYaris» номерний знак НОМЕР_1 , рухалася автодорогою М-19 сполучення «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» в межах населеного пункту м. Кіцмань Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м.Заставна Чернівецького району Чернівецької області в напрямку м. Чернівці.

Доїжджаючи до будинку № 55 по вул. Незалежності у м. Кіцмань, водійка ОСОБА_3 не врахувавши дорожньої обстановки неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, не переконалась, що це буде безпечно та не створить небезпеки (перешкоди) іншим учасникам дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для руху, а саме велосипедистку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка змінювала напрямок свого руху у попутному напрямку на смугу руху ОСОБА_3 , де у подальшому допустила зіткнення із велосипедом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистці ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: вогнищевого забою головного мозку, перелому склепіння черепу з переходом на основу, забою головного мозку середнього ступеня важкості, субдурального крововиливу правої гемісфери головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому 4-го та 6-го ребер зліва, подвійного перелому 5-го ребра по середньоключинній та задньоаксилярній лініях, забою ділянки тазу зліва, підшкірної гематоми лівої сідниці.

Відповідно до висновків експерта ЧОБ СМЕ №145-Мд від 17.10.2025 та № 099 від 09.12.2025, підшкірна гематома відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я; переломи 4,5,6 ребер зліва до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я; закритий перелом склепіння та основи черепу з забоєм головного мозку, який ускладнився субдуральним та субарахноїдальним крововиливом правої гемісфери до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водійка ОСОБА_3 вчинила в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 встановлених «Правилами дорожнього руху», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та введені в дію з 01.01.2002, при чому порушення п.п. 12.3 Правил безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, зокрема:

п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинила кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушила правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

Позиція учасників провадження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , після роз`яснення їй суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнала повністю, адже всі обставини, викладені у пред`явленому їй обвинуваченні відповідають дійсності. Крім того додала що неодноразово відвідувала потерпілу, частково відшкодувала їй завдані збитки. Шкодує про вчинене, просить її суворо не карати, не позбавляти права керування транспортними засобами.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , не заперечуючи вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, просила суд призначити обвинуваченому покарання, що передбачено санкцією статті, застосовуючи ст.75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому обставинами, які слід врахувати при призначенні покарання захисник зазначила щире каяття, визнання вини, повне сприяння розкриттю злочину із самого початку, думку потерпілої щодо несуворого покарання ОСОБА_6 , правопорушення вчинене з необережності та відшкодування шкоди.

Потерпіла ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася. Відповідно до поданої заяви вказала, що внаслідок віддаленості суду від місця її проживання, наявними проблемами із здоров`ям просила суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що момент дорожньо-транспортної пригоди не пам`ятає, частину коштів необхідних їй для лікування ОСОБА_3 їй відшкодувала. Просила суд суворо не карати ОСОБА_3 та призначити їй покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Прокурор ОСОБА_4 судовому засідання, вважаючи доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України просив призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в межах санкції статті, застосовуючи ст.ст. 75 76 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, стягнути з обвинуваченої на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню, вирішити долю речових доказів.

Встановлені судом обставини.

Оскільки обвинуваченою, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозуміла зміст пред`явленого їй обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності її позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої, та дослідженням матеріалів справи, які характеризують її особу, документів, що стосуються речових доказів.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченої, які вона надала суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленою із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, за обставин наведених у вироку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Кваліфікація дій обвинуваченої судом

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта від 16.01.2025, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки остання порушила правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином (ст.12 КК України), вчиненим з необережності, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, її сімейний стан, зокрема, обвинувачена одружена, пенсіонерка.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відносить - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, згідно ст.67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , прокурором не заявлено та судом не встановлено.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, що спричинили потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, суспільну небезпеку скоєного, правову позицію прокурора та захисту, думку потерпілої, яка при призначенні покарання просить суд не позбавляти волі та не позбавляти права керування транспортними засобами, претензій до обвинуваченої не заявляє, дані про особу винної, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих обставин, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, та з огляду на всі обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченій належить призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, не застососовуючи додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Поряд із цим, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків) та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, враховуючи при цьому повне та беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини, а також беручи при цьому до уваги, що обвинувачена є особою похилого віку, пенсіонеркою, раніше не судимою, суд вважає, що виправлення останньої можливе без відбування реального покарання, а тому знаходить підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При цьому суд враховує положенняст. 3 Конституції Українилюдина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Мотиви інших рішень

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Щодо розподілу процесуальних витрат (заявлених витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні), суд керується положеннями ст.124 КПК України. У зв`язку із ухваленням обвинувального вироку у справі, витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, слід компенсувати державі за рахунок обвинуваченої.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.09.2025 року відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Питання стосовно речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судові витрати на залучення експертів в загальній сумі 11588 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 22 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.09.2025, якою накладено арешт на автомобіль «ToyotaYaris» номерний знак НОМЕР_1 , велисопед зеленого кольору - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

- автомобіль «ToyotaYaris» номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_3 , велосипед зеленого кольору повернути власнику ОСОБА_6

- оптичний диск із відеозаписом з камери відео спостереження, на якому зафіксовано подія, яка відбулася 19.09.2025 залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК Українисуд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_1