УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 756/19432/25

провадження № 51-897ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Як убачається з копій судових рішень, слідчийсуддя Оболонського районного суду м. Києва ухвалою від 17 грудня 2025 року відмовив у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на постанову дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП в м. Києві про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000771.

Не погоджуючись із цією ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої Київський апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки цю скаргу подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню.

ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та дослідивши зміст ухвали апеляційного суду, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Крім того, ч. 3 ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Також Суд зауважує, що положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді за результатами розгляду скарги на постанову дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП в м. Києві про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000771. Таким чином, адвокат оскаржував до Київського апеляційного суду ухвалу слідчого судді, апеляційне оскарження якої не передбачено статтями 307, 309 КПК.

Частиною 4 ст. 399 КПК визначено, зокрема, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, суддя апеляційного суду, з урахуванням вищезазначених положень закону, правильно встановив, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до приписів КПК не підлягає апеляційному оскарженню, а тому, відмовляючи одноособово у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17) суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у цьому рішенні йдеться про постановлення слідчим суддею ухвал, що не передбачені кримінальним процесуальним законом. Водночас у цій справі слідчий суддя під час постановлення ухвали керувався, зокрема приписами ст.ст. 303, 307 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таким чином, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3