ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/547/26 Справа № 191/1201/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_7 на виправдувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої директором КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року ОСОБА_10 було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, ОСОБА_10 , відповідно до рішення №207-20/УІІ від 14 грудня 2017 року, виданого сільським головою Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, прийнята на роботу з 2 січня 2017 року на посаду директора комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області строком на 1 рік - до 2 січня 2019 року і з нею укладається контракт.

В подальшому, на підставі рішення сільського голови про трудові відносини з керівником закладу від 15.02.2019 № 481-34/УІІ, між Раївською сільською радою та ОСОБА_10 було укладено контракт № 4-К-19 «з керівником комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області» від 15.02.2019, який (згідно п. 25 ч. 7 зазначеного контракту) діє з 15 лютого 2019 року по 15 лютого 2022 року, тобто строком 3 роки.

Відповідно до п. 2.13. Наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1988 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Відповідно до п. 6.2. Наказу Міністерства фінансів України № 758 від 22.06.2012 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» право першого підпису належить керівнику, його заступникам та іншій уповноваженій на те особі і не може бути надано головному бухгалтеру та іншим особам, які мають право другого підпису. У разі відсутності у штатному розписі посади заступника керівника право першого підпису або тимчасове право першого підпису може бути надано іншим посадовим особам.

Тобто, ОСОБА_10 , обіймаючи посаду директора КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради та відповідно будучи посадовою особою, зобов`язана здійснювати контроль за фінансово-господарською діяльністю комунального закладу для забезпечення дотримання працівниками закладу норм чинного законодавства.

Відповідно до контракту з керівником комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області» № 4-К-19 від 15 лютого 2019 року, укладеного між сільським головою Раївської сільської ради та ОСОБА_10 , на останню покладено наступні посадові обов`язки:

Відповідно до п. 6: «Керівник здійснює керівництво Центром, організовує його, соціально-побутову та інші види діяльності, забезпечує виконання завдань Центру, передбачених законодавством, статутом Центру та цим контрактом.»

Відповідно до п. 7: «Керівник зобов`язаний:

- дотримуватись положень чинного законодавства України;

- своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам Центру;

- забезпечувати цільове та ефективне використання коштів державного або місцевого бюджету;

- забезпечувати складання в установленому порядку кошторису доходів і видатків/планів використання бюджетних коштів та подавати його на затвердження (погодження) Органу управління майном;

- дотримуватись визначених нормативно-правовими актами фінансових та бюджетних правових норм, здійснювати контроль за збереженням майна, ощадливим і раціональним використанням матеріальних цінностей;

видавати в межах своїх повноважень накази організаційно- розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання;

- розпоряджається в установленому порядку майном і коштами Центру;

- призначати на посаду та звільняти з посади працівників Центру;»

Відповідно до п. 5.1 Статуту комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (нова редакція) від 2018, директор очолює Центр, а також:

п. 5.1. - здійснює загальне керівництво діяльністю Центру, несе персональну відповідальність за виконання покладених на Центр завдань, законність прийнятих ним рішень, та видає в межах своїх повноважень накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Тобто, ОСОБА_10 , обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а відтак будучи відповідно до пункту 1 примітки до ст.364 КК України службовою особою, неналежно виконуючі свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, в період з 03.04.2018 по 28.04.2020, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді директора комунального закладу «Центр надання соціальних послуг», та будучи відповідальною за фінансового-господарську діяльність вказаного закладу, тобто наділена та здійснює організаційно- розпорядчі функції, таким чином згідно з п.1 примітки до ст.364 КК України є службовою особою, знаходячись у службовому кабінеті, що розташований за адресою: м. Синельникове, вул. Каштанова, буд. 19, неналежно виконуючі свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, вчинила службову недбалість, а саме користуючись правом першого підпису, попередньо не перевіривши документи та внесені відомості до них, які надані на підпис провідним бухгалтером КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради ОСОБА_11 , підписала платіжні доручення:

№ 74 від 03.04.2018 на суму 18 178,80 грн.;

№ 79 від 12.04.2018 на суму 35 000,00 грн.;

№88 від 25.04.2018 на суму 60 076,99 грн.;

№ 94 від 03.05.2018 на суму 20 416,58 грн.;

№ 104 від 11.05.2018 на суму 61 820,00 грн.;

№ 115 від 25.05.2018 на суму 63 119,97 грн.;

№ 128 від 12.06.2018 на суму 59 000,00 грн.;

№ 145 від 12.07.2018 на суму 24 397,91 грн.;

№ 147 від 20.07.2018 на суму 55 000,00 грн.;

№ 167 від 02.08.2018 на суму 40 456,70 грн.;

№ 178 від 07.08.2018 на суму 12335,46 грн.;

№ 4 від 27.08.2018 на суму 40 083,41 грн.;

№11 від 04.09.2018 на суму 8 777,72 грн.;

№ 19 від 06.09.2018 на суму 2 735,18 грн.;

№ 24 від 12.09.2018 на суму 24 100,00 грн.;

№ 29 від 20.09.2018 на суму 3 452,00 грн.;

№ 46 від 02.10.2018 на суму 7 520,36 грн.;

№ 59 від 25.10.2018 на суму 75 587,16 грн.;

№ 74 від 01.11.2018 на суму 8 672,73 грн.;

№ 76 від 01.11.2018 на суму 8 700,07грн.;

№ 132 від 17.12.2018 на суму 15 157,79 грн.;

№ 8 від 28.01.2019 на суму 70 464,53 грн.;

№ 36 від 04.03.2019 на суму 7 835,00 грн.;

№ 41 від 12.03.2019 на суму 53 000,00 грн.;

№ 1 від 02.04.2019 на суму 83 509,85 грн.;

№ 7 від 18.04.2019 на суму 81 858,79 грн.;

№ 14 від 07.05.2019 на суму 6125,44 грн.;

№ 27 від 13.05.2019 на суму 67 500,00 грн.;

№31 від 28.05.2019 на суму 88 114,81 грн.;

№ 6 від 29.05.2019 на суму 652,15 грн.;

№ 38 від 13.06.2019 на суму 84 198,00 грн.;

№ 43 від 24.06.2019 на суму 100 614,66 грн.;

№ 54 від 11.07.2019 на суму 77677,91 грн.;

№ 57 від 29.07.2019 на суму 79065,51 грн.;

№ 56 від 13.08.2019 на суму 115312,10 грн.;

№ 75 від 11.09.2019 на суму 56233,73 грн.;

№ 3 від 26.09.2019 на суму 81636,27 грн.;

№ 1 від 10.10.2019 на суму 56200,00 грн.;

№ 7 від 29.10.2019 на суму 89361,08 грн.;

№ 20 від 12.11.2019 на суму 77468,29 грн.;

№ 31 від 22.11.2019 на суму 75048,18 грн.;

№ 67 від 23.12.2019 на суму 73 720,42 грн.;

№ 2 від 22.01.2020 на суму 53596,00 грн.;

№ 9 від 12.02.2020 на суму 80087,78 грн.;

№ 13 від 12.02.2020 на суму 47700,00 грн.;

№ 21 від 17.02.2020 на суму 7840,26 грн.;

№ 25 від 25.02.2020 на суму 79897,85 грн.;

№ 42 від 16.03.2020 на суму 37003,00 грн.;

№ 47 від 26.03.2020 на суму 85084,66 грн.;

№ 57 від 14.04.2020 на суму 57900,00 грн.;

№ 65 від 28.04.2020 на суму 97161,90 грн.

до яких провідним бухгалтером вказаного закладу ОСОБА_11 внесено завідомо неправдиві відомості, а саме умисно завищено суми, необхідні для виплати на карткові рахунки працівників комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради на загальну суму 523 495,24 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них діями ОСОБА_10 державним інтересам спричинено майнову шкоду на суму 523 495,24 грн.

Умисні дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 КК України, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 367 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 367 КК України та призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк два роки та зі штрафом 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, приймаючи до уваги, що на час розгляду кримінального провадження закінчився встановлений п.3 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення обвинуваченої ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності та звільнити останню у відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України, від призначеного покарання.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не досліджено покази свідка ОСОБА_11 у зв`язку зі смертю, наданих нею в ході проведення досудового розслідування у зв`язку з чим позбавляє можливості прийняти об`єктивне та обґрунтоване остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Крім того, суд першої інстанції не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, як того вимагає ст. 23 КПК України. Зокрема, суд обмежився поверхневою оцінкою доказів сторони обвинувачення, не дослідивши їх у взаємозв`язку та не надавши їм належної правової оцінки відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, суд першої інстанції проігнорував висновки судово-економічних експертиз № 740/741-21 від 23.02.2021 та №742/743-21 від 23.02.2021, які документально підтверджують факт зайвого зарахування коштів на картковий рахунок бухгалтера ОСОБА_11 у розмірі 483 254,65 грн. за період 2018-2020 років, а також на рахунки інших осіб (зокрема, ОСОБА_12 - 1 279,76 грн., ОСОБА_10 - 1 198,27 грн., ОСОБА_13 - 200,35 грн., ОСОБА_14 - 893,98 грн., ОСОБА_15 - 16 849,99 грн., ОСОБА_16 - 746,74 грн.). Ці відомості прямо свідчать про причинно-наслідковий зв?язок між недбалістю ОСОБА_10 як директора КЗ «Центр надання соціальних послуг» та тяжкими наслідками для державних інтересів у формі матеріальної шкоди. Замість цього суд безпідставно послався на "відсутність реальної можливості" у ОСОБА_10 виявити порушення, не взявши до уваги акти перевірки достовірності виплат заробітної плати від 11.06.2020 та 29.07.2020, які встановлюють розбіжності між платіжними дорученнями, підписаними ОСОБА_10 , та фактичними виписками з казначейства та банку.

Також, судом першої інстанції проігноровано покази свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні повідомила, що з 22.05.2020 працевлаштована на посаді бухгалтера КЗ «ЦНСП» Раївської сільської ради. Приступивши до виконання своїх безпосередніх обов?язків під час перевірки фінансової звітності вона виявила невідповідність між оборотними коштами та обліковими, в частині готівкових коштів для виплати заробітної плати, а саме платіжні доручення, які направлялись до банку не відповідали розрахунковій відомості. Після чого вона написала доповідну та подала її ОСОБА_10 , яка своєю чергою подала голові ОТГ, який в подальшому дав доручення заявити у поліцію й було ініційовано проведення аудиторської перевірки. Вона повідомила, що зазначені платіжні доручення підписуються директором та головним бухгалтером. Також вона зазначила, що керівник може перевірити та проконтролювати рух коштів звіривши платіжні доручення з розрахунковою платіжною відомістю, тоді вказані розбіжності будуть встановлені.

Суд першої інстанції порушив ст. 94 КПК України, надаючи перевагу показанням обвинуваченої ОСОБА_10 як способу її захисту, без належної перевірки їх на достовірність у сукупності з іншими доказами. Зокрема, суд не мотивував, чому ігнорує показання свідка ОСОБА_17 , яка підтвердила можливість ОСОБА_10 виявити порушення шляхом звірки документів.

Така неповнота розгляду призвела до того, що суд не встановив об?єктивну сторону складу злочину - невиконання або неналежне виконання службових обов?язків через несумлінне ставлення (ст. 367 КК України), - ігноруючи сукупність доказів, які підтверджують персональну відповідальність ОСОБА_10 за контроль фінансово-господарської діяльності відповідно до п. 5.1 Статуту Центру та п. 7 Контракту №4-K-19 від 15.02.2019.

Також, суд безпідставно дійшов висновку про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_10 , стверджуючи, що вона "не мала підстав сумніватися в діях бухгалтера ОСОБА_11 " та "не була зобов?язана перевіряти кожен документ". Ці висновки суперечать встановленим фактам: ОСОБА_10 , як службова особа з організаційно-розпорядчими функціями (п. 1 примітки до ст. 364 КК України), була зобов`язана забезпечувати контроль за ефективним використанням бюджетних коштів відповідно до п. 2.13 Наказу Мінфіну № 88 від 24.05.1988, п. 6.2 Наказу Мінфіну № 758 від 22.06.2012, п. 7 Контракту № 4-К-19 та п. 5.1 Статуту Центру. Її власні показання в суді першої інстанції підтверджують несумлінне ставлення: вона визнала, що була обізнана про вакантні посади та лікарняні працівників, що мало формувати економію фонду заробітної плати, але ігнорувала це протягом двох років (з 03.04.2018 по 28.04.2020), не проводячи перевірки; підписувала платіжні доручення без звірки з розрахунковими відомостями, хоча мала таку можливість і робила це на початкових етапах, але згодом припинила, вважаючи "не своїм обов?язком". Це прямо свідчить про бездіяльність, яка призвела до тяжких наслідків.

Таким чином судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме суд помилково тлумачить об?єктивну сторону складу злочину за ч. 2 ст. 367 КК України, вважаючи, що недбалість ОСОБА_10 не перебуває в причинному зв?язку з наслідками, хоча докази (експертизи, акти перевірок) підтверджують її бездіяльність (відсутність контролю та звірки), що створило умови для заволодіння коштів ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції не застосував системне тлумачення ст. 367 КК України, ігноруючи, що недбалість може виявлятися в тривалій бездіяльності, а не лише в одноразовій дії, та що ОСОБА_10 мала реальну можливість виконати обов?язки (звірка документів), як того вимагають нормативні акти (Накази Мінфіну, Статут, Контракт). Замість цього суд застосував вузьке тлумачення "несумлінного ставлення", посилаючись на "відсутність досвіду" ОСОБА_10 , що не є підставою для звільнення від відповідальності. Так, із системного тлумачення кримінального закону вбачається, що об?єктивна сторона недбалості передбачає несумлінне ставлення службової особи до службових обов?язків, які на неї покладені, що виражається: в іх невиконанні або у неналежному виконанні; у спричиненні істотної шкоди (4. 1 ст. 367 КК України) або у тяжких наслідках (ч. 2 ст. 367 КК України), 1 таке ставлення перебуває в причинному зв?язку із зазначеними наслідками. Невиконання або неналежне виконання службовою особою свох службових обов?язків може виявлятися не лише в одноразовій бездіяльності або дії, а й у тривалій бездіяльності або ряді дій, виконаних неналежним чином.

Таким чином судом першої інстанції проігноровано те, що ОСОБА_10 , як керівник установи будучи обізнаною про те, що в КЗ «ШНСП» Раївської сільської ради повинна бути економія заробітної плати, беручи до уваги її твердження про те, що в установі тривалий час були вакантні посади, а також працівники час від часу перебували на лікарняних, знаючи про штатні оклади працівників, їх преміювання та iн., впродовж проконтролювала ефективне використання фонду заробітної плати, двох років не перевірила куди саме зникає економія фонду заробітної плати, а також під час підписання щомісячних платіжних доручень, впродовж двох років жодного разу не звірила останні з розрахунковою відомістю, хоча мала змогу та повинна була це зробити, що свідчить про неналежне виконання ОСОБА_10 , як службовою особою своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Крім того, варто звернути увагу на те, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами наявність у діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у зв?язку з чим вона підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Водночас у резолютивній частині вироку суд постановив виправдати особу «у зв?язку з недоведеністю вчинення нею правопорушення», за своїм змістом відповідає п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Така невідповідність між мотивувальною та резолютивною частинами створює правову невизначеність щодо фактичної підстави виправдання та свідчить про істотне порушення вимог ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. У результаті вирок є суперечливим і необґрунтованим, що згідно зі ст. 409 КПК України є підставою для його скасування.

Крім того, необхідно повторно дослідити у суді апеляційної інстанції докази, на підтвердження фактичних обставин, зазначених в обвинувальному акті та винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй діяння, яким суд першої інстанції надав неналежну оцінку, а саме повторно допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , представника потерпілої сторони ОСОБА_8 , у зв?язку зі смертю свідка ОСОБА_11 дослідити покази вказаного свідка наданих нею в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а також дослідити письмові докази а саме: актами перевірки достовірності виплат заробітної плати працівникам комунального закладу «ЦНСП» від 11.06.2020, 29.07.2020; висновки експертів №740/741-21 від 23.02.2021, №742/743-21 від 23.02.2021, №CE-19/104-21/21427-ПЧ від 07.07.2021, №CE-19/104-21/21440-ПЧ від 15.07.2021, №СЕ-19/104-21/21438-ПЧ від 14.07.2021, №CE-19/104-21/21429-ПЧ від 08.07.2021, №CE-19/104-21/21433-ПЧ від 09.07.2021, контракт №4-K-19 з керівником комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області» №4-K-19 від 15 лютого 2019 року, статут комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 2018 року.

Від захисника ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких він зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора і просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Захисник та обвинувачена проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили виправдувальний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За статтею 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

За пунктом 1 частини 3 статті 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, в її мотивувальній частині зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

За змістом ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого. Тобто саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_10 , повний та неупереджений судовий розгляд, встановив обставини кримінального провадження, допитав свідків та дослідив всі наявний в матеріалах справи письмові докази, надав їм оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

В апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнала та пояснила, що з 02.01.2018 обіймала посаду директора КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради, не маючи попереднього досвіду керівництва установою з окремим балансом та рахунками, а знання з бухгалтерського обліку здобувала в процесі роботи. Провідним бухгалтером з 02.01.2018 була призначена ОСОБА_11 , яка відповідала за ведення бухгалтерії, достовірність нарахувань заробітної плати, складання звітності та проведення платежів.

Вона зазначила, що здійснювала загальний фінансовий контроль: перевіряла наявність документів, погоджувала розрахунково-платіжні відомості, підписувала кошториси, штатні розписи, фінансову звітність і накази щодо виплат. При цьому безпосередня перевірка правильності сум у платіжних дорученнях входила до обов`язків бухгалтера.

Через скарги на роботу ОСОБА_11 їй було оголошено догану та позбавлено премії, а 21.05.2020 її звільнено. Під час передачі справ новопризначений бухгалтер ОСОБА_18 виявила розбіжності між даними казначейства та внутрішніми документами. Було встановлено, що у 20182020 роках ОСОБА_11 перераховувала на власну картку значно більші суми, ніж передбачалося відомостями, зокрема привласнила: у 2018 році 227 448,61 грн, у 2019 році 213 230,88 грн, у січніквітні 2020 року 69 177,17 грн, а також здійснювала незаконні перерахування іншій особі.

Повідомила, що електронний ключ доступу до «Приват24 для бізнесу» мав лише бухгалтер, що унеможливлювало її втручання в розподіл коштів. Після виявлення порушень вона подала доповідну записку сільському голові та ініціювала внутрішній фінансовий контроль, за результатами якого підтверджено факт привласнення коштів ОСОБА_11 . Також зазначила, що на той час в установі не існувало постійної аудиторської комісії, її створено вже після викриття правопорушення.

Так, суд першої інстанції в ході судового провадження дослідив надані стороною обвинувачення наступні письмові докази:

-витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000156 від 07.04.2021 (т.2 а.с. 1,2,3);

-копію рішення Раївської сільської ради №481-34/VІІ від 15.02.2019 про призначення директором КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради ОСОБА_10 та укладення контракту строком на 3 роки з 15.02.2019 (т.2 а.с.12);

-копія контракту №4-К-19 від 15.02.2019 з керівником комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради ОСОБА_10 (т.2 а.с.13-15);

-інформація, надана виконавчим комітетом Раївської сільської ради на запит слідчого щодо проведення службового розслідування за фактом заволодіння ОСОБА_11 грошовими коштами (т.2 а.с.19-58);

-копія акту перевірки достовірності виплати заробітної плати працівникам КЗ «ЦНСП» від 11.06.2020 за період з 09.06.2020 по 11.06.2020 (т.2 а.с.67-72);

-копія акту перевірки достовірності виплати заробітної плати працівникам КЗ «ЦНСП» від 29.07.2020 за період з 23.07.2020 по 29.07.2020 та перевірка видатків на оплату праці в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (т.2 а.с.73-91);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2021 (т.2 а.с.97-99);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2021 (т.2 а.с.108-110);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2021 (т.2 а.с.117-119);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2021 (т.2 а.с.125-127);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 02.09.2021 (т.3 а.с.13-14);

-копія Статуту Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (т.3 а.с.20-21);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2022 (т.3 а.с.34-36);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 30.05.2022 (т.3 а.с.53-54);

-рішення Раївської сільської ради №207-20/VІІ від 14.12.2017 «Про створення комунального закладу «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Раївської сільської ради, затвердження його статуту та призначення керівника» (т.3 а.с.81);

- контракт з керівником комунального закладу «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 від 02.01.2018;

- копія вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_11 ( т.3 а.с.194-215).

Також, судом першої інстанції, в ході судового провадження, було проведено допит представника потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 і досліджено:

-копія висновку експерта №740/741-21 від 23.02.2021 (т.2 а.с.128-142);

-копія висновку експерта №742/743-21 від 23.02.2021 (т.2 а.с.143-174);

-висновок експерта №СЕ-19/104-21/21427-ПЧ від 07.07.2021 (т.2 а.с.184-188);

-висновок експерта №СЕ-19/104-21/21440-ПЧ від 15.07.2021 (т.2 а.с.194-199);

-висновок експерта №СЕ-19/104-21/21438-ПЧ від 14.07.2021 (т.2 а.с.205-210);

-висновок експерта №СЕ-19/104-21/21429-ПЧ від 08.07.2021 (т.2 а.с.216-221);

-висновок експерта №СЕ-19/104-21/21433-ПЧ від 09.07.2021 (т.2 а.с.227-232);

-висновок експерта №740/741-21 від 23.02.2021 (т.3 а.с.55-62);

-висновок експерта №742/743-21 від 23.02.2021 (т.3 а.с.63-78);

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази в межах висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, допитавши представника потерпілого та свідків, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що органом досудового розслідування беззаперечно не доведено, що в діях ОСОБА_10 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а саме не встановлено факту невиконання або неналежного виконання нею службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, яке перебувало б у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням тяжких наслідків для державних інтересів.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, на підставі досліджених письмових доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_10 об`єктивної та суб`єктивної сторін інкримінованого кримінального правопорушення, а також не встановлено, що інкриміновані їй порушення перебували у межах її службової компетенції та знаходилися у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням тяжких наслідків для державних інтересів.

Водночас, в своїй апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_10 однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги прокурора, вважає їх необґрунтованими та невідповідними ані фактично встановленим судом першої інстанції в ході судового провадження обставинам справи, ані правовому аналізу діючим нормам закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції виходив з того, що обставини викладені в обвинувальному акті, які прокурор вважає доведеними, не знайшли свого підтвердження і суперечать обставинам, встановленим судом.

Так, за нормативним визначенням, об`єктивна сторона недбалості припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається: у їх невиконанні або у неналежному виконанні; у спричиненні істотної шкоди (частина 1 стаття 367 КК) або у тяжких наслідках (частина 2 стаття 367 КК); і таке ставлення знаходиться в причинному зв`язку із зазначеними наслідками.

Невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків може виявлятися не лише в одноразовій бездіяльності або дії, але й у тривалій бездіяльності або ряді дій, виконаних неналежним чином.

З юридичної точки зору суб`єктивна сторона недбалості найчастіше полягає у необережній формі вини як щодо діяння, так і його наслідків. Можлива і змішана форма вини - умисел до діяння і необережна вина до наслідків цього діяння. Не виключається недбалість й у тих випадках, коли умисне порушення службових обов`язків призводить до наслідків, яких винний хоча й не бажав, але свідомо припускав їх настання (непрямий умисел частина 3 стаття 24 КК).

Відповідно до частини 1 статті 367 КК службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Частиною 2 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

За висновком Верховного Суду, викладеному в його постанові від 23.06.2020 року у справі №159/3738/16-к, провадження №51-9229км18, системний аналіз положень статті 367 КК дає підстави вважати, що відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обв`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Отже, з суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 367 КК України характеризується злочинною самовпевненістю або службовою недбалістю, яка полягає в тому, що службова особа не передбачає, що в результаті її поведінки може бути завдано істотну шкоду, хоча повинна була і могла це передбачити.

Об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність наступних складових: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових` обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них; 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Таким чином, відповідальність за ст. 367 КК України настає лише тоді, коли службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином. Така можливість зумовлена об`єктивними (наявність належної охорони товарно-матеріальних цінностей, адекватний обсяг роботи, правомірна поведінка інших працівників тощо) та суб`єктивними факторами (досвід і кваліфікація службової особи, рівень її освіти, тощо).

Для висновку про наявність у діях особи об`єктивної сторони службової недбалості необхідно також встановити, які конкретні обов`язки й у якому порядку вона повинна була виконати в існуючій обстановці.

Таким чином, відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило, передбачені ст. 367 КК України наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений до кола службових повноважень такої особи.

Відповідно до досліджених як судом першої інстанції посадових інструкцій так і апеляційним судом, копій контрактів, укладених з керівником комунального закладу «Центру надання соціальних послуг» Раївської сільської ради не входив обов`язок здійснення аудиту бухгалтерської чи фінансової діяльності, складання та перевірка наданих провідником бухгалтером сум.

Вказані обставини також підтверджуються і показами допитаних судом першої інстанції представника потерпілого та свідків, які на момент розглядуваних подій працювали в Раївській сільській раді, зокрема, представник потерпілого ОСОБА_8 повідомила суду першої інстанції, що юридичній особі Раївській сільській раді Синельниківського району Дніпропетровської області, інтереси якої вона представляє, діями або бездіяльністю директора КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради ОСОБА_10 будь-яких матеріальних збитків завдано не було.

Вона зазначила, що Раївська сільська рада, так само як і вона як її представник, не зверталися до правоохоронних органів із заявами про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення щодо юридичної особи, не подавали заяв про залучення Раївської сільської ради до кримінального провадження в якості потерпілої та не надавали згоди на визнання її потерпілою стороною.

Крім того, ОСОБА_8 підкреслила, що права Раївської сільської ради ОСОБА_10 порушені не були, а її діями матеріальних збитків завдано не було. Навпаки, саме завдяки діям ОСОБА_10 як керівника установи було ініційовано проведення аудиторської перевірки та виявлено порушення, допущені провідним бухгалтером ОСОБА_11 , дії якої й призвели до завдання матеріальних збитків сільській раді.

Зазначені обставини були встановлені судом під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 , за результатами якого з неї було стягнуто суму завданих матеріальних збитків на користь Раївської сільської ради.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона має вищу економічну освіту. Стаж її роботи у сфері економіки складає більш аніж 27 років у різних установах та органах у тому числі казначействі.

З 22.05.2020 вона приступила до виконання обов`язків провідного бухгалтера КЗ «ЦНСП» Раївської сільської ради. До цього вказану посаду займала ОСОБА_11 . Приступивши до посадових обов`язків вона відразу стала вивчати Головну книгу за 2020 рік. Оскільки записи у ній були зроблені дуже дрібним почерком, вона звернулась до ОСОБА_11 за допомогою розібратись, але остання відмовилась це робити. Оскільки у неї не зводились розрахунки, вона звернулась до Державної казначейської служби м. Синельникове та отримала дублікати виписок по рахунках.

У процесі звірки було виявлено розбіжності між сумами, зазначеними у виписках казначейської служби, та виписками, які були підшиті до щомісячних бухгалтерських документів колишнього бухгалтера ОСОБА_11 . Також встановлено невідповідність сум у платіжних дорученнях і розрахунково-платіжних відомостях із заробітної плати.

Про виявлені факти вона повідомила керівника ОСОБА_10 шляхом подання доповідної записки, після чого ОСОБА_10 ініціювала проведення аудиторської перевірки. Вона також зазначила, що керівник має можливість самостійно перевірити та проконтролювати рух коштів шляхом звірки платіжних доручень із розрахунково-платіжними відомостями, однак для цього необхідно робити певні розрахунки, оскільки до них входить значна кількість різних нарахувань.

Платіжки, в яких сума прописом відрізнялася від суми цифрами, була без підпису керівника та можливо була вже підроблена бухгалтером ОСОБА_11 та підкладена нею під бухгалтерські документи.

Стверджує, що ОСОБА_10 самостійно, без виписок з казначейства та відповідно ревізії виявити це не мала можливості, оскільки ОСОБА_11 підробляла платіжні доручення, які надавала до казначейства та завишала суми заробітної плати, при цьому у Головній книзі були вказані правильні цифри і все сходилось. Для того щоб виявити приписки, які робила ОСОБА_11 потрібна відповідна освіта, опит роботи та ревізія.

Свідок ОСОБА_19 також повідомив суду першої інстанції, що він обіймає посаду голови Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. У КЗ «Центр надання соціальних послуг» після звільнення бухгалтера ОСОБА_11 було виявлено факти розкрадання коштів. Про це йому повідомила керівник установи ОСОБА_10 , після чого було ініційовано проведення аудиторської перевірки.

У ході аудиту встановлено, що ОСОБА_11 вносила недостовірні дані до платіжних доручень на отримання готівкових коштів через ПАТ «КБ «ПриватБанк», зокрема шляхом завищення сум, необхідних для виплат. Завдані матеріальні збитки сільській раді стали наслідком дій саме ОСОБА_11 , а не керівника установи ОСОБА_10 .

Також ОСОБА_19 зазначив, що в межах даного кримінального провадження Раївська сільська рада не вважає себе потерпілою стороною.

З аналізу пояснень наведених вище свідків убачається, що після виявлення невідповідностей у бухгалтерській документації саме ОСОБА_10 , як керівник КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради, належним чином відреагувала на отриману від бухгалтера ОСОБА_18 інформацію та ініціювала проведення аудиторської перевірки. Зазначені дії свідчать про здійснення нею належного контролю за фінансово-господарською діяльністю установи та відсутність з її боку бездіяльності або сприяння можливим порушенням.

Проведений аудит підтвердив факти внесення провідним бухгалтером ОСОБА_11 недостовірних відомостей до платіжних доручень, у тому числі шляхом завищення сум при отриманні готівкових коштів через банківську установу, що й призвело до заволодіння бюджетними коштами та завдання матеріальних збитків Раївській сільській раді. Таким чином, встановлені порушення були наслідком виключно протиправних дій ОСОБА_11 , тоді як дії ОСОБА_10 були спрямовані на виявлення порушень, забезпечення їх фіксації та усунення негативних наслідків, що підтверджується показаннями свідків та результатами аудиторської перевірки.

Перевіряючи доводи прокурора про те, що суд першої інстанції нібито помилково дійшов висновку щодо невстановлення потерпілої сторони у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд звертає увагу, що службова недбалість, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 367 КК України, є злочином із матеріальним складом і вважається закінченою лише з моменту настання тяжких наслідків, зокрема спричинення істотної шкоди або матеріальних збитків конкретному потерпілому.

Органом досудового розслідування потерпілою стороною у цьому кримінальному провадженні було визначено Раївську сільську раду на підставі постанови слідчого від 20.06.2022, а представником потерпілого залучено ОСОБА_8 . Водночас із матеріалів провадження вбачається, що Раївська сільська рада неодноразово у своїх письмових зверненнях до слідчого зазначала, що виявлення фактів заволодіння бюджетними коштами стало можливим саме завдяки діям директора КЗ «ЦНСП» ОСОБА_10 , яка діяла в межах своїх службових повноважень та належним чином виконувала покладені на неї обов`язки.

Крім того, Раївська сільська рада прямо вказувала, що у межах даного кримінального провадження вона не вважає себе потерпілою стороною, оскільки діями ОСОБА_10 будь-яких матеріальних збитків їй завдано не було, а заподіяна шкода була відшкодована шляхом стягнення коштів з ОСОБА_11 у межах іншого кримінального провадження.

Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на обставини залучення представника потерпілого. Зокрема, долучена слідчим ОСОБА_20 до матеріалів провадження копія довіреності на ім`я ОСОБА_8 не підтверджує її повноважень представляти інтереси Раївської сільської ради у даному кримінальному провадженні, оскільки, як було встановлено під час судового розгляду, зазначена довіреність Радою не видавалася, була отримана слідчим з матеріалів іншого кримінального провадження, а строк її дії на момент винесення постанови слідчого вже закінчився.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність належним чином визначеної потерпілої сторони у даному кримінальному провадженні, а доводи прокурора з цього приводу не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Щодо доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції не було досліджено показання ОСОБА_11 , апеляційний суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, суд першої інстанції надав оцінку всім доказам у їх сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, керуючись принципами безпосередності, повноти та об`єктивності дослідження доказів. Обставини, на які посилається сторона обвинувачення, були предметом аналізу суду під час ухвалення вироку у нарадчій кімнаті, що відображено у мотивувальній частині рішення.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент розгляду цього кримінального провадження існував обвинувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду від 28 січня 2022 року щодо ОСОБА_11 , яким її було визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 та ч. 4 ст. 191 КК України, який набрав законної сили.

Зазначеним вироком установлено, що ОСОБА_11 , обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, маючи відповідні повноваження, доступ та реальну можливість розпоряджатися бюджетними коштами, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи умисно, з єдиним прямим протиправним умислом, спрямованим на заволодіння бюджетними грошовими коштами, у період з квітня 2018 року по квітень 2020 року вчинила умисні корупційні кримінальні правопорушення.

Крім того, у вироку встновлено, що ОСОБА_11 повністю визнала свою вину у пред`явленому обвинуваченні, не заперечувала фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, щиро розкаялася у скоєному та пояснила, що причиною їх вчинення стало скрутне матеріальне становище її сім`ї та наявність значних боргових зобов`язань.

З огляду на наявність обвинувального вироку, що набрав законної сили, обставини вчинення злочину ОСОБА_11 були встановлені судом у передбаченому законом порядку та не підлягали повторному доведенню. Відтак показання ОСОБА_11 , на необхідності дослідження яких наполягає прокурор, не могли вплинути на встановлення фактичних обставин у даному провадженні та не мали істотного значення для прийняття рішення щодо обвинуваченої особи.

Щодо тверджень прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було проігноровано висновки судово-економічних експертиз № 740/741-21 від 23.02.2021 року та № 742/743-21 від 23.02.2021 року, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, зазначені висновки експертиз були безпосередньо досліджені судом та отримали належну оцінку у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні. Суд першої інстанції навів переконливі мотиви, з яких дійшов висновку про відсутність у діях обвинуваченої складу інкримінованого кримінального правопорушення, у тому числі з урахуванням змісту та доказового значення вказаних експертних досліджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Зі змісту судового рішення вбачається, що такі вимоги закону судом дотримано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди прокурора з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, що саме по собі не свідчить про їх ігнорування та не є підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Перевіряючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини неналежного виконання ОСОБА_10 своїх службових обов`язків та дійшов помилкового висновку про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона обвинувачення фактично ототожнює сам факт перебування ОСОБА_10 на посаді керівника установи з наявністю у неї обов`язку безпосередньо здійснювати детальний контроль за формуванням та розподілом фонду заробітної плати, включно з перевіркою кожного платіжного доручення та звіркою його з розрахунковими відомостями. Водночас такі твердження не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які б підтверджували, що відповідні функції входили саме до кола її службових обов`язків у тому обсязі, на який посилається прокурор.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено ані конкретного переліку обов`язків ОСОБА_10 , які вона була зобов`язана виконувати особисто, ані факту їх порушення, ані прямого причинного зв`язку між її діями (бездіяльністю) та настанням інкримінованих наслідків.

Посилання прокурора на те, що у зв`язку з наявністю вакантних посад та перебуванням працівників на лікарняних мала утворюватися економія фонду заробітної плати, саме по собі не свідчить про наявність злочинної бездіяльності з боку керівника. Обвинувачення не надало суду належних доказів того, що ОСОБА_10 була обізнана про конкретні неправомірні операції, усвідомлювала факт неправомірного використання бюджетних коштів та мала реальну можливість і юридичний обов`язок запобігти цьому, але свідомо цього не зробила.

Крім того, твердження про те, що ОСОБА_10 «повинна була звіряти кожне платіжне доручення з розрахунковою відомістю», не підтверджені жодним нормативним актом, посадовою інструкцією чи іншим документом, який би прямо покладав на неї такий обов`язок. Саме по собі підписання платіжних доручень за наявності відповідних бухгалтерських служб не може автоматично свідчити про кримінально карану недбалість.

Апеляційний суд також враховує, що кримінальна відповідальність не може ґрунтуватися на припущеннях або на формальному підході до визначення службового статусу особи. Відповідно до ст. 17 КПК України та принципу презумпції невинуватості, обов`язок доведення винуватості покладається на сторону обвинувачення, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.

З огляду на разом все вищенаведене, колегія суддів, вважає необхідним зазначити, що суд першої інстанції, проаналізувавши в сукупності надані стороною обвинувачення і стороною захисту та досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого та законного висновку про недоведеність, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_10 є склад інкримінованого їй кримінального правопорушення, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, є підставою для їх виправдування.

Колегія суддів вважає, що висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо правильності таких висновків, в тому числі, й з огляду на те, що протилежне не було доведено прокурором на стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, а тому підстав для його скасування про що просить прокурор, не вбачається.

Будь-яких істотних порушень, які б були безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, які передбачені ч. 2 ст. 412 КПК України прокурором у своїй апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 22, 94, 370, 373 КПК України, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає до уваги одні докази і відхиляє інші. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Виправдувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 367 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4