Справа №278/3302/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000131 від 01.04.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запоріжжя Токмацького району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ходорів Стрийського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про зміну запобіжного заходу (ст. 201 КПК України) у зв`язку з відсутністю правових підстав для подальшого тримання його під вартою, а також те, що обставини, які стали підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме: він має добросовісну процесуальну поведінку, постійно з`являвся до суду та до органів слідства, відтак у нього відсутній намір ухилитись від виконання своїх процесуальних обов`язків; не може перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки досудове розслідування наразі завершене, усі матеріли кримінального провадження знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення, усі свідки та експерти допитані; ризик щодо вчинення ним іншого кримінального правопорушення є формальним, надуманим та безпідставним, оскільки не підтверджений належними доказами; усі вказані прокурором твердження щодо кримінального провадження є припущеннями, а кримінальне провадження сфальсифіковане. Наголосив, що він раніше не судимий; має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має чотирьох малолітніх дітей; за місцем проживання характеризується позитивно, являється учасником бойових дій та має міцні соціальні зв`язки. Крім того, він перебуває під вартою протягом 10 місяців, що розцінює як приховану форму покарання до встановлення вини, що є неприпустимим. Відтак, вважає що є підстави для зміни запобіжного заходу, обраного відносно нього, з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів та покладенням відповідних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав клопотання свого підзахисного, просив його задовольнити; наголосив, що при продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд має формальний підхід щодо дослідження обставин справи; відсутні реальні ризики для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, свідок був вже допитаний у судовому засіданні, обвинувачений характеризується як дисциплінований; просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів та покладенням відповідних обов`язків. Крім того, захисник неодноразово наголосив на необхідності врахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 22 січня 2026 року у справі Ridkodubskyy and Others v. Ukraine (заяви № 16317/24 та ще п`ять, у тому чилі за заявою ОСОБА_8 ), у тому числі щодо питання, що з часом, ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можуть зменшуватись.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що наявні реальні ризики ухилення від виконання процесуальних обов`язків, шляхом переховування обвинуваченого від суду. Наголосив, що обвинувачені є військовослужбовцями за мобілізацією, відтак ОСОБА_6 у разі звільнення його з-під варти може звернутись із клопотанням про зупинення провадження у справі, що в свою чергу матиме негативні процесуальні наслідки для двох інших обвинувачених.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтримали клопотання ОСОБА_6 та просили його задовольнити.

Заслухавши думки учасників судового провадження з приводу клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 3 ст. 201 КПК України, до клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Крім того, застосовуючи (продовжуючи) запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно також виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 в обґрунтування заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу, наводить обставини та доводи, що вже досліджувались судом у повному обсязі при постановленні ухвал про продовження дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, зокрема, й відносно ОСОБА_6 .

Оцінюючи наявність ризиків, що зазначені прокурором, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, віддаленість постійного місця проживання та реєстрації, суд враховує реальну можливість, що ОСОБА_6 може з метою уникнення відповідальності переховуватися від суду, оскільки є мешканцем іншої області; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд також наголошує на тому, що кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом факту винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому, з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості обвинувачення, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції при постановленні вироку.

На зазначеній стадії кримінального провадження підлягають оцінці судом характер, тяжкість та наслідки кримінальних правопорушень, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відтак, оцінюючи доводи обвинуваченого, прокурора та інших учасників, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

З урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушенння, особу обвинуваченого, стадію розгляду кримінального провадження, зважаючи на те, що на даний час відсутні докази того, що ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшилися, враховуючи, що на території України запроваджено і діє правовий режим воєнного стану, суд приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених прокурором ризиків, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

З огляду на наведене, з метою дотримання обвинуваченими його процесуальних обов`язків, суд відмовляє ОСОБА_9 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу (ст. 201 КПК України).

Керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу (ст. 201 КПК України) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, які утримуються під вартою, в той же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Головуюча суддя ОСОБА_1