КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/737/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2105/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні №0002290 - прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року про відмову у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітнього, уродженця с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, українця, учня 10 класу, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року залишено без задоволення клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено раніше застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, заборонивши підозрюваному залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби, строком на 60 діб, а саме, до 15.03.2026 (включно) в межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, контактних засобів мобільного зв`язку та роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покладено на уповноваженого слідчого та/або прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом, в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні №0002290 - прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2026 та постановити нову ухвалу, якою продовжити неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, строком на 60 діб, помістивши останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є підставами для застосування стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, прокурор вважає, що ухвала слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2026 року є незаконною та підлягає скасуванню у зв?язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

10.02.2026 до Київського апеляційного суду від прокурора ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначає, що застосований запобіжний захід є недостатнім, надто м`яким та не може забезпечити ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя погодився з доводами прокурора щодо:

- обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

- наявності підстав для продовження запобіжного заходу з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі;

- доведеністю наявності ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України (п.4).

Водночас стороною обвинувачення зверталась увага на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте факт відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України в ухвалі жодним чином не проаналізовано та не обґрунтовано.

Крім того, в ухвалі слідчого судді підставами, що обумовили прийняття рішення про недоцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначено, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, продовжує навчатися у ліцеї.

Проте вказані висновки спростовуються фактичними обставинами, встановленими під час досудового розслідування, зокрема:

- тяжкістю кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 (ч.3 ст. 307 КК України);

- відсутністю відомостей про постійне місце проживання.

Відповідно фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування, підозрюваний зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Факт проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , матеріалами кримінального провадження не підтверджується. Більше того, на момент вчинення злочину ОСОБА_7 фактично проживав у м. Києві, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв?язків за місцем обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, мати ОСОБА_7 перебуває за кордоном, а належний контроль з боку законних представників фактично відсутній.

- продовження навчання в ліцеї також не є стримуючим фактором, з огляду на те, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 фактично не знаходився за місцем розташування навчального закладу, що свідчить про його легковажне ставлення до навчання.

Таким чином всупереч вимогам ст.ст. 178, 183 та 492 КПК України слідчий суддя, змінюючи запобіжний захід на більш м`який, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку, що нічний домашній арешт є достатнім для нейтралізації встановлених ризиків. Посилання виключно на неповнолітній вік підозрюваного не може розцінюватися як безумовна підстава для відмови у застосуванні виняткового запобіжного заходу, оскільки сам закон прямо допускає тримання під вартою неповнолітніх у разі підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину за умови неможливості досягнення мети кримінального провадження іншими заходами.

Більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу підозрюваному переховуватись від органу досудового розслідування і суду, негативно впливати на розслідування вказаного кримінального провадження.

Таким чином, ухвала слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2026 року не відповідає вимогам законності та обгрунтованості, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, доводи захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Подільської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002290, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи на меті особисте збагачення, вчинив кримінальне правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин за таких обставин.

Так, у невстановленому слідством місці та у невстановлений слідством час, однак не пізніше 20.11.2025, у неповнолітнього ОСОБА_7 з корисливого мотиву, переслідуючи мету особистого збагачення, виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP в особливо великих розмірах, та наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабіс, з метою збуту.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, діючи з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, неповнолітній ОСОБА_7 , за невстановлених обставин, у невстановлений слідством час однак не пізніше 20.11.2025, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РУР в особливо великих розмірах, та наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, які залишив зберігати з метою подальшого збуту за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , до 20.11.2025.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, неповнолітній ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20.11.2025, взяв частину раніше придбаних у невстановленої слідством особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, та наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, які поклав до свого рюкзака, тим самим продовжив зберігати вказані речовини з метою збуту третім особам.

У подальшому, 20.11.2025 о 17 год. 00 хв., за адресою: м. Київ, пр-т. Василя Порика, 13, працівниками поліції зупинено неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого у ході проведення особистого обшуку виявлено та вилучено 5 зіп-пакетів із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, загальна маса PVP в речовинах складає 83,685 г., та І зіп-пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, загальною масою 1,86 г, які останній зберігав з метою подальшого збуту.

Крім того, у період часу з 23:33 20.11.2025 по 00:06 год. 21.11.2025, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено речовину рослинного походження, темно-зеленого кольору, що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, загальною масою 88,15 г., 1 зіп пакет з кристалоподібною речовиною зеленого кольору, 1 зіп пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, 1 зіп пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, ємність із залишками кристалоподібної речовини білого кольору, 1 зіп пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 3,997 г.

Загальна маса вилучених речовин, а саме: особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP - 87,682 г., наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс - 90,01 г.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

13.01.2026 року прокурор Подільської окружної прокуратури в м. Києві ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування вимог даного клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами:

- протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України від 20.11.2025;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

- протоколами оглядів від 21.11.2025;

- висновком експерта № CE-19/111-25/71343-НЗПРАП від 21.11.2025;

- висновком експерта № CE-19/111-25/72806-НЗПРАП від 26.12.2025;

- висновком експерта № CE-19/111-25/72818-НЗПРАП від 31.12.2025;

- висновком експерта № CE-19/111-25/71343-НЗПРАП від 21.11.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження, в сукупності.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів, на підставі яких прокурором може бути пред`явлено обвинувачення, у зв`язку з чим 13.01.2026, прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 доручено слідчому слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві відкрити сторонам кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, матеріали кримінального провадження.

Однак до вказаного дня ознайомити сторону захисту з матеріалами кримінального провадження, скласти обвинувальний акт та виконати інші дії, передбачені на вказаній стадії кримінального провадження неможливо.

Направлення обвинувального акту до суду без проведення процедури ознайомлення з матеріалами кримінального провадження матиме наслідком визнання всіх доказів недопустимими.

Орган досудового слідства вважає, що з метою забезпечення нормальної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі, необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи, що неповнолітній ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке не передбачає можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Тяжкість злочину та серйозність покарання створюють реальний ризик ухилення від кримінальної відповідальності шляхом неявки на виклики слідчого, прокурора чи суду або зміни місця проживання. Ця обставина узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» та «Бессієв проти Молдови», де вказано, що суворість передбаченого покарання є важливим чинником у оцінці ризику переховування.

Враховуючи, що неповнолітній ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, щодо якого неможливе застосування судом звільнення від відбування покарання з випробуванням, та передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, у підозрюваного може виникнути умисел на ухилення від кримінальної відповідальності шляхом неявки на виклики слідчого прокурора, суду або зміни місця проживання. Також, враховуючи що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_7 вчинив злочин з корисливих мотивів, у органу досудового розслідування є підстави вважити, що підозрюваний має матеріальну можливість змінити місце проживання як на території України, так і виїхати за її межі.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що неповнолітній ОСОБА_7 , з метою уникнення покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вчинене неповнолітнім ОСОБА_7 кримінальне правопорушення класифікується як особливо тяжкий злочин, який має корисливий мотив.

Відсутність законного джерела доходу та наявність корисливого мотиву з метою особистого збагачення, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, створюють підстави для висновку, що зазначена особа може продовжувати злочинну діяльність, збагачуючись шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, існує реальний ризик, що неповнолітній ОСОБА_7 може здійснити й інші кримінальні правопорушення, тобто наявний реальний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час перевіряються відомості щодо залучення інших осіб до вчинення особливо тяжкого злочину, які могли сприяти їх вчиненню або подальшому переховуванню підозрюваного. Крім цього, приховання доказів, знищення речових доказів, повідомлення невстановленим співучасникам інформації, яка сприятиме їхньому переховуванню, є актуальною.

Одночасно з тим, на вказаний ризик вказує те, що під час затримання неповнолітнього ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, у ході проведення допиту підозрюваного, останній вказав місце проживання АДРЕСА_1 , однак у ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що підозрюваний проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними доказами, отриманими в установленому порядку під час досудового розслідування.

Органом досудового розслідування 20.11.2025 проведено невідкладний обшук за вказаною адресою, за результатами якого було вилучено речовини, що ззовні схожі за наркотичні засоби та психотропні речовини.

Таким чином, підозрюваний неповнолітній ОСОБА_7 з метою приховання доказів, та ймовірного подальшого знищення речових доказів, вказав невірну адресу фактичного проживання.

Враховуючи викладене, існує реальний ризик, що неповнолітній ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто наявний реальний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність обгрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є підставами для обрання відносно неповнолітнього ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, з приводу можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів слід звернути увагу на наступне.

Домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому що вказаний запобіжний захід не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, переховування від органу досудового розслідування та іншим вищевказаним ризикам. З цієї ж позиції недостатнім є і застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу підозрюваному переховуватись від органу досудового розслідування і суду, негативно впливати на розслідування вказаного кримінального провадження.

Більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу підозрюваному переховуватись від органу досудового розслідування і суду, негативно впливати на розслідування вказаного кримінального провадження.

Застава як альтернативний запобіжний захід не забезпечить належної поведінки підозрюваного, оскільки він має значні фінансові ресурси, отримані внаслідок незаконної діяльності, пов`язаної з обігом психотропних речовин.

Такі кошти можуть бути використані для ухилення від правосуддя. Накопичені грошові засоби дозволять підозрюваному безперешкодно внести заставу та, перебуваючи на волі, продовжувати свою протиправну діяльність.

Крім того, обрання альтернативи у вигляді застави створює ризик, що підозрюваний може втекти за кордон, використати зв`язки для уникнення відповідальності або вплинути на свідків і знищити докази. За таких обставин застава не зможе ефективно гарантувати, що підозрюваний дотримуватиметься умов виконання покладених на нього обов`язків.

Вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року залишено без задоволення клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено раніше застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, заборонивши підозрюваному залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби, строком на 60 діб, а саме, до 15.03.2026 (включно) в межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, контактних засобів мобільного зв`язку та роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покладено на уповноваженого слідчого та/або прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважав, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України від 20.11.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколами оглядів від 21.11.2025; висновком експерта № CE-19/111-25/71343-НЗПРАП від 21.11.2025; висновком експерта № CE-19/111-25/72806-НЗПРАП від 26.12.2025; висновком експерта № CE-19/111-25/72818-НЗПРАП від 31.12.2025; висновком експерта № CE-19/111-25/71343-НЗПРАП від 21.11.2025; іншими матеріалами кримінального провадження, в сукупності.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано визнано доведеним прокурором ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з чим погоджується і колегія суддів.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що решта зазначених у клопотанні ризиків, зокрема ризики вчинення інших кримінальних правопорушень або переховування від органів досудового розслідування та суду, прокурором належним чином не обґрунтовано та не доведено.

Такі висновки слідчий суддя зробив, враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного, та те, що останній раніше не судимий, має постійне місце проживання та продовжує навчатися в ліцеї.

При цьому, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявність лише обгрунтованої підозри та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, в даному випадку не може бути єдиним виправданням продовження вказаного слідчим запобіжного заходу, а тому при вирішенні клопотання, крім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя оцінює всі обставини, що в своїй сукупності дають слідчому судді підстави вважати, що застосування або продовження щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідатиме меті його застосування.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність прокурором у клопотанні та під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи наявність у ОСОБА_7 сталої репутації, постійного місця проживання, навчання у ліцеї та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме, у виді домашнього арешту.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не вбачає.

При цьому, апеляційна скарга прокурора не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Як встановлено колегією суддів, ні в самому клопотанні слідчого, ні прокурором в судовому засіданні, не було наведено переконливих та достатніх підстав для підтвердження необхідності застосування до ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зокрема, клопотання слідчого не містить переконливого обґрунтування припущень про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, зміна запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт узгоджується з матеріалами справи та відповідає законній меті застосування запобіжного заходу.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності, при цьому, зміна підозрюваному з тримання під вартою на такий запобіжний захід, як домашній арешт із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Також колегія суддів зважує на ту обставину, що стороною обвинувачення направлено для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002290 від 20.11.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до Подільського районного суду міста Києва. Підготовче судове засідання було проведено 16.02.2026 року та призначене судове засідання по суті на 13.03.2026 року.

При цьому, дискреційні повноваження слідчого судді закінчуються з завершенням досудового розслідування, тобто коли обвинувальний акт направлено до суду. З цього моменту саме суд, якому направлено для розгляду обвинувальний акт, має повноваження оцінювати законність та правомірність застосування, а також вирішувати питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому на стадії судового розгляду справи за відповідним клопотанням прокурора.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри, ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, особи підозрюваного, а також враховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту - без змін, оскільки, на думку колегії, саме такий запобіжний захід у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні №0002290 - прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4