КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/6207/25-к Слідчий суддя в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2966/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2026 року в кримінальному провадженні № 0000707 від 22.08.2023 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 із забороною відчуження, розпорядження та користування таким майном, з метою забезпечення майбутніх цивільних позовів потерпілих, а саме:

- 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності оформлено на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- 2/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності оформлено на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_2 , право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку к/н: :02:146:0102, розташована за адресою: АДРЕСА_3, право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку к/н: :02:146:0100, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 22.08.2023 за підозрою колишнього Президента України ОСОБА_9 , колишнього Прем`єр-міністра України ОСОБА_12 , судді Господарського суду міста Києва ОСОБА_13 у вчиненні державної зради за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 111 Кримінального кодексу України в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05.04.2001.

ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 111 Кримінального кодексу України в редакції Закону України №2341-ІІІ від 05.04.2001, а саме в державній зраді, тобто в діянні, умисно вчиненому громадянином України за попередньою змовою групою осіб на шкоду економічній безпеці України - наданні іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

У зв`язку з наявністю доказів причетності до організації вчинення державної зради 18.01.2025 колишньому Президенту України ОСОБА_9 повідомлено про підозру за частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 111 КК України (в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

У зв`язку із не встановленням місця перебування підозрюваного, що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити письмові повідомлення про підозру у день його складення, такі повідомлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України, направлено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

У ході досудового розслідування встановлено, що діями підозрюваного ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду (збитки) Державному бюджету України: у 2012 році на суму 58 815, 27 тис рос руб, гривневий еквівалент яких становить 15 423, 13 тис грн; у 2013 році на суму 90 162, 62 тис рос руб, гривневий еквівалент яких становить 23 749, 83 тис грн. Вказану шкоду на теперішній час не відшкодовано.

У зв`язку з цим, у відповідності до п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_9 , а також до інших підозрюваних у кримінальному провадженні, прокурором пред`явлено позов в інтересах держави на суму 38 676 069, 12 грн.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що колишнім Президентом України ОСОБА_9 та пов`язаними з ним особами і підконтрольними організаціями здійснювалась злочинна діяльність в економічній сфері на території України, що дало можливість останнім отримувати надмірні прибутки, набувати у власність майно та інші матеріальні цінності.

ОСОБА_9 отримував значну кількість матеріальних вигод та майнових прав, які не відповідали його офіційним доходам.

Установлено, що разом з ОСОБА_9 в резиденції проживала також ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , між якими були близькі відносини. Також з ними проживала неповнолітня донька ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 2013 рік ОСОБА_10 володіла значною кількістю нерухомого майна, яке було оформлено на неї у період спільного проживання з ОСОБА_9 , а саме:

- 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 148,50 м2, придбана 02.03.2013, інша частина 2/3 квартири цього ж дня оформлено на її доньку ОСОБА_11 , вартістю 3 350 000 грн.;

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , площею 416,9 м2, придбаний 24.12.2013, вартістю 6 070 720 грн.;

- земельна ділянка к/н: :02:146:0102, розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 148,50 м2, придбана 31.07.2013, вартістю 650 000 грн.;

- земельна ділянка к/н: :02:146:0100, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0205 га, придбана 26.11.2013, вартістю 15 000 грн.

Придбання усього вказаного нерухомого майна ОСОБА_10 у 2013 році співпадає з періодом її спільного проживання з ОСОБА_9 , а також уся придбана нею нерухомість знаходиться у безпосередній близькості до об`єктів нерухомого майна, якими користувався ОСОБА_9 , що може свідчити про його придбання саме ОСОБА_9 у незаконний спосіб.

Указані обставини дають підстави вважати, що насправді придбання вказаного майна відбувалось саме ОСОБА_9 , однак з метою приховання факту володіння ним, оформлення права власності здійснено на ОСОБА_10 та її доньку ОСОБА_11 .

Встановлено, що ОСОБА_10 23.02.2014 разом з колишнім Президентом України ОСОБА_9 перетнула державний кордон в напрямку РФ та по даний час до України не поверталась, що свідчить про близькій стосунки останніх та залежність її від ОСОБА_9 .

В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно фактично належить ОСОБА_9 та є таким, щодо якого він здійснює права користування та розпорядження.

Поряд з цим у ході досудового розслідування встановлено, що 20.07.2021 у м. Києві ОСОБА_10 за довіреністю (оформленою в РФ) уклала договори купівлі-продажу раніше згаданих земельних ділянок к/н: :02:146:0102, к/н: :02:146:0100 та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого майнові права на вказану нерухомість перейшли до можливо підконтрольної особи - ОСОБА_8 , (РНОКПП НОМЕР_2 ). За цими договорами загальна вартість майна становила 6 735 720 грн.

За версією органу досудового розслідування згадані цивільно-правові відносини мають фіктивний характер та були здійснені виключно з метою у такий спосіб приховання майна ОСОБА_9 від правоохоронних органів.

Аналізом відомостей інформаційної системи «Податковий блок» про джерела, види та розміри отриманих доходів, сплачених податків, зборів, обов`язкових платежів ОСОБА_8 встановлено, що за увесь наявний період (3 кв. 2001 р. - 1 кв. 2024 р.) нею отримано дохід на загальну суму 926 372, 80 грн, що є недостатнім для придбання вищевказаного нерухомого майна.

Встановлено, що у період з 1 кв. 2008 року по 2 кв. 2010 року ОСОБА_8 отримувала заробітну плату від ТОВ «Танталіт» (на яке було раніше оформлено резиденція «Межигір`я»). Саме у вказаний період компанією відбувалось оформлення майнових прав на резиденцію «Межигір`я», яка фактично належала ОСОБА_9 .

Зазначені обставини вказують на чіткий зв`язок ОСОБА_8 з

ОСОБА_9 , а також її обізнаність у незаконній діяльності останнього.

Об`єкти нерухомого майна, а саме: 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оформлена на ОСОБА_10 , та 2/3 цієї квартири, оформлена на ОСОБА_11 , житловий будинок та земельні ділянки к/н: :02:146:0102, к/н: :02:146:0100, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , оформлені на ОСОБА_8 фактично належать та є майном підозрюваного ОСОБА_9 .

Прокурор вказував, що вказане майно фактично належить та є майном підозрюваного ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2026 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 із забороною відчуження, розпорядження та користування таким майном, з метою забезпечення майбутніх цивільних позовів потерпілих, а саме:

- 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності оформлено на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- 2/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності оформлено на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_2 , право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку к/н: :02:146:0102, розташована за адресою: АДРЕСА_3, право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку к/н: :02:146:0100, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна підозрюваного та недопущення його відчуження.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 02.03.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати арешт в частині, на наступне майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка :02:146:0100; земельна ділянка площею 0,0205 0,148 га, га, кадастровий кадастровий номер :02:146:0102, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_8 .

Просив суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2026 року у зв`язку з тим, що в грудні 2025 році, з метою процесуальної економії, ОСОБА_8 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України. Розгляд справи тривав до 24.02.2026 року, коли була проголошена вступна та резолютивна частина рішення. Повний текст було проголошено 02.03.2026 року. В цю ж дату повний текст ухвали надійшов до електронного кабінету адвоката ОСОБА_7 , про що свідчить картка руху документа.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_14 не є ані підозрюваними, ані обвинуваченими, ані засудженими. Також заявники не є особами, що в силу закону несуть відповідальність за іншу особу. В той же час саме ОСОБА_8 та ОСОБА_14 є власниками майна, на яке було накладено арешт. Виходячи з наведеного, накладення арешту на майно ОСОБА_8 та ОСОБА_14 у якості забезпечення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що єдиними власниками арештованого майна є ОСОБА_14 та ОСОБА_8 . Наведене підтверджується договорами купівлі-продажу, витягами з реєстру речових прав, та свідоцтвом про одруження.

Майно було придбане на загальну суму 6 735 720 грн., а саме: 6 070 720, 00 грн. (дім), 15 000, 00 грн. (земельна ділянка з кадастровим номером :02:146:0100), 650 000, 00 грн. (земельна ділянка з кадастровим номером :02:146:0102). З наведеної суми 6 000 000 грн. влітку 2021 року було позичено ОСОБА_14 у громадянина ОСОБА_15 . Договір позики було укладено на 1 рік. За умовами договору позики ОСОБА_14 зобов`язувався продати належну йому нерухомість та погасити наведений борг. ОСОБА_14 продав належну йому нерухомість восени 2022 року на суму більше 7 000 000 грн, та погасив наведену позику. Другу частину суми у розмірі 735 720 грн. складали особисті заощадження ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Наведене додатково підтверджується матеріалами справи, наданими стороною обвинувачення. Так, в першому томі наданих матеріалів, починаючи зі сторінки 194, містяться документи про суми доходів ОСОБА_14 на суму понад 10 млн. гривень. При цьому, слід зазначити, що ціна придбання зазначеної нерухомості є ринковою, не є завищеною або заниженою.

Не відповідає наведене майно і ознакам, передбаченим п. п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 Кримінального кодексу України, а саме: не є одержаним внаслідок кримінального правопорушення (майно придбане за договором-купівлі-продажу); не призначалося для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/ або матеріального забезпечення кримінального правопорушення, або винагороди за його вчинення; не було предметом кримінального правопорушення; не було підшукано, виготовлено, пристосовано, або використано як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 є добросовісним набувачем. Відповідно до ч. 5 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

ОСОБА_8 придбала нерухоме майно, на яке накладено арешт за договором купівлі продажу в липні 2021 року. На момент укладення спірного договору в жодного державному реєстрі не було жодного, в тому числі і публічного, обтяження на зазначене майно. Більше того, 26.03.2021 року двома ухвалами Вищого антикорупційного суду України було скасовано арешти, накладені на будинок та земельні ділянки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги, з наведених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 22.08.2023 за підозрою колишнього Президента України ОСОБА_9 , колишнього Прем`єр-міністра України ОСОБА_12 , судді Господарського суду міста Києва ОСОБА_13 у вчиненні державної зради за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 111 Кримінального кодексу України в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 05.04.2001.

Об`єкти нерухомого майна, а саме: 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оформлена на ОСОБА_10 , та 2/3 цієї квартири, оформлена на ОСОБА_11 , житловий будинок та земельні ділянки к/н: :02:146:0102, к/н: :02:146:0100, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , оформлені на ОСОБА_8 фактично належать та є майном підозрюваного ОСОБА_9

12 лютого 2026 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 із забороною відчуження, розпорядження та користування таким майном, з метою забезпечення майбутніх цивільних позовів потерпілих, а саме:

- 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності оформлено на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- 2/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності оформлено на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_2 , право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку к/н: :02:146:0102, розташована за адресою: АДРЕСА_3, право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку к/н: :02:146:0100, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності оформлено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна підозрюваного та недопущення його відчуження.

Колегією суддів встановлено, що 02.03.2026 повний текст ухвали слідчого судді першої інстанції надійшов до електронного кабінету адвоката ОСОБА_7 , про що свідчить картка руху документа, а тому строк на подання апеляційної скарги не пропущений.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна, з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном, з тих підстав, що вказане майно може підлягати спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України та з метою забезпечення майбутніх цивільних позовів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою можливої спеціальної конфіскації та з метою забезпечення майбутніх цивільних позовів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на не рухоме майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що єдиними власниками арештованого майна є ОСОБА_14 та ОСОБА_8 та наведене підтверджується договорами купівлі-продажу, витягами з реєстру речових прав, та свідоцтвом про одруження, на даному етапі досудового розслідування не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_14 не є ані підозрюваними, ані обвинуваченими, ані засудженими. Також заявники не є особами, що в силу закону несуть відповідальність за іншу особу, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна

Надані слідчому судді матеріали судового провадження свідчать про те, що на даний час є підстави вважати, що вказане майно придбано третьою особою за грошові кошти, які одержані унаслідок вчинення кримінального правопорушення. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінальних правопорушень.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України при постановленні ухвали або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4