Номер провадження: 11-сс/813/292/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.12.2025, якою в межах к/п № № 0001206 від 28.12.2025 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25.02.2026 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого ст. слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.02.2026 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведення, фактично застосування найбільш суворого запобіжного заходу обумовлено тяжкістю покарання, яке може бути призначеного підозрюваному у разі визнання його винуватим, що суперечить практиці ЄСПЛ. Підозрюваний не вживав жодних заходів для незаконного впливу на свідків, а сам факт наявності свідків у кримінальній справи не свідчить те, що підозрюваний вживатиме дії, спрямовані на вплив на них;

- підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, 3 дітей, має місце проживання, матір пенсійного віку, працював будівельником по найму, є єдиним годувальником у родині;

- слідчий суддя обмежилася цитуваннями КПК України та не обґрунтувала належним чином неможливість визначення альтернативного запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 ;

- слідчим суддею не були вжиті заходи реагування, передбачені ч. 6 ст. 206 КПК України після повідомлення підозрюваним про застосування до нього заходів фізичного впливу;

- підозрюваний ОСОБА_8 був затриманий 27.12.2025 о 20 год., судове засідання з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відбулося 30.12.2025 о 10 год. 30 хв., відтак строк затримання підозрюваного ОСОБА_8 мав сплинути 30.12.2025 о 08 год. у відповідності з приписами ст. 211 КПК України. Окрім того, відомості до ЄРДР були внесені після затримання ОСОБА_8 , що свідчить про незаконне утримання співробітниками ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл.

- повідомлення про підозру містить суперечності у зазначенні анкетних даних потерпілого та підозрюваного, що залишилося поза увагою слідчого судді;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 30.12.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та прав підозрюваного, які тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали.

Так, апеляційним встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 в суді 1-ої інстанції заявляв про застосування до нього заходів фізичного впливу з боку працівників поліції під час його затримання.

Окрім того, як вбачається із заперечень захисника ОСОБА_7 , які були скеровані слідчому судді під час затримання підозрюваного ОСОБА_8 відносно нього працівниками поліції були застосовані заходи фізичного впливу, в результаті чого у нього оніміли верхні кінцівки, що призвело до втрати їх рухливості.

Приписами ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є серед іншого щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, ч. 6 ст. 206 КПК України передбачає, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених серед іншого працівником право-охоронного органу.

Виходячи із положень ст. 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24.06.2010), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011).

Аналогічну позицію висловив суд касаційної інстанції в постанові № 532/47/16-к від 21.06.2018. Верховний суд підкреслив, що залишення без процесуальної уваги заяв обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону відповідно до ст. 419 КПК України.

Водночас, колегія суддів зауважує, що оскаржувана ухвала всупереч зазначених правових норм та судової практики не містить будь-яких висновків з приводу зазначених захисником доводів, що є безумовною підставою для її скасування.

У судовому засіданні апеляційного суду була надана відповідь керівника 2 СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 , відповідно до якої вивченням змісту повідомлення підозрюваного було встановлено, що воно не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування яких здійснюється слідчими ДБР та було скеровано до УГІ ГУНП в Одеській обл. для перевірки на наявність підстав для службового розслідування.

Водночас, зазначена відповідь жодним чином не нівелює обов`язок суду виконати дії, передбачені ст. 206 КПК України.

Відтак, колегія суддів, вважає за необхідне доручити другому СВ (з дислокацією в м. Одеса) ТУ ДБР розташованому в м. Миколаєві, провести перевірку фактів викладених в його усній заяві шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Окрім того, виходячи із приписів Конституції України, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, з метою забезпечення прав обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідальних посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження підозрюваного та надати останньому кваліфіковану медичну допомогу.

Розглядаючи клопотання слідчого, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на даному етапі є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з обґрунтованих доводів слідчого, в даному кримінальному провадженні існують доведені слідчим ризики переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування або суду, незаконного впливу на учасників провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, існування ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлене зокрема тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим.

ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Апеляційний суд також вважає реальними ризики незаконного впливу на учасників провадження, зокрема на свідків, з огляду на те, що йому відомі їх анкетні дані.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів враховує аргументи захисника з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, 3 дітей, має місце проживання, матір пенсійного віку, працював будівельником по найму водночас зауважує, що зазначені обставини безумовно не нівелюють зазначені вище ризики.

Апеляційний суд також не виключає ризику вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на продемонстроване підозрюваним відношення до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини.

Колегія суддів наголошує, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження перебуває на початковій стадії, проводяться відповідні слідчі дії та приходить до висновку про те, що на теперішній час поведінка підозрюваного вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оцінюючи можливість застосування відносно підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, до прикладу домашнього арешту, колегія суддів зауважує, що рівень ізоляції особи під час домашнього арешту суттєво відрізняється від тримання під вартою з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт не запобігає можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації зі свідками, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд також не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу з таких підстав.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя, суд вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, його наслідки, наявність ризиків, та констатує, що потреби досудового розслідування та суспільний інтересах на даному етапі провадженні виправдовують застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, колегія суддів враховує наявність протирічь в частині дати затримання підозрюваного ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, врахувавши відповідні пояснення захисника та прокурора із наданими відомостями із журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, з метою дотримання прав підозрюваного вважає за можливе встановити строк дії запобіжного заходу до 20.02.2026.

При цьому, наявність зазначених порушень не спростовують обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність зазначених вище ризиків.

Колегія суддів враховує аргументи захисника з приводу суперечностей, які містяться у повідомленні про підозру в частині зазначення даних підозрюваного та потерпілого, водночас зауважує що вони вочевидь є технічною опискою.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, з огляду на зазначені обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого слід задовольнити частково із підстав, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 206, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.12.2025, якою в межах к/п №0001206 від 28.12.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25.02.2026, без визначення застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою із утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 20.02.2026 включно, без визначення застави.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КП України доручити 2 СВ (з дислокацією в м. Одеса) ТУ ДБР розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в усній заяві підозрюваного ОСОБА_8 про застосування до нього заходів фізичного впливу співробітниками поліції при його затриманні та проведенні слідчих дій 27.12.2025 шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Доручити службовим особам ДУ «Одеський слідчий ізолятор» провести невідкладне судово- медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_8 та надати кваліфіковану медичну допомогу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4