Номер провадження 11-сс/816/194/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5

учасників кримінального провадження:

підозрюваного - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000761, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2025 року за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 26 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 ,

установила:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року задоволено клопотання слідчого, підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Визначений строк дії ухвали до 01.03.2026 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, підозрюваний ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який з можливістю проходження військової служби.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ризики, на які вказував прокурор та врахував слідчий суддя під час винесення ухвали про продовження запобіжного заходу тримання під вартою є перебільшені. Розуміє, що накоїв, кається. Усвідомлює, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286-1 КК України. Зазначає, що після скоєного сприяв слідству, опір працівникам поліції не чинив, не давав жодного приводу вважати, що в подальшому може незаконно впливати на свідків. Ступінь суспільної небезпеки його особи не відповідає дійсності і не відноситься до ризиків наведених прокурором та у винесеній ухвалі слідчого судді. Також зазначає, що проходить військову службу у складі батальйону НОМЕР_1 обр ТРО з 04 березня 2022 року не змінюючи військової частини, не мав доган, стягнень, не залишав самовільно військову частину, є учасником бойових дій, на момент затримання був на посаді офіцера групи планування штабу, в повній мірі виконував поставлені задачі та завдання, а тому вважає, що взяття його на поруки за клопотанням його командира капітана ОСОБА_8 в повній мірі забезпечить виконання ним процесуального обов`язку прибувати на виклики до слідчого та на судові засідання у зазначений час, а подальше проходження ним військової служби, буде більш необхіднішим та корисним для держави.

Також, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 26.01.2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість рішення слідчого судді. Зокрема, зазначає, що судом не в повному обсязі досліджені підстави для продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, зокрема, крім наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України, не доведено, що перебуваючи на волі, її підзахисний може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Не було взято до уваги дані про особу підозрюваного, а саме те, що підозрюваний одружений, має на утриманні малолітню дитину, що свідчить про його сталі соціальні зв`язки. Виключно позитивно характеризується за місцем служби, є раніше не судимою особою. З початку повномасштабного вторгнення повернувся в Україну і, не вагаючись, став на захист нашої держави. Має статус учасника бойових дій. Характеризуючи особу підозрюваного, немає підстав на даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Підозрюваний наразі дає показання, не заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, шкодує про ту ситуацію, що сталась. Наміру ухилятися від слідства і суду не має. Крім того, прокурором в клопотанні, а згодом і слідчим суддею не наведено мотивів на обґрунтування того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у справі, ухилятися від слідства й суду. Ризик того, що підозрюваний може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджений доказами, а в оскаржуваному рішенні суду, такі докази наведені не були. Доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені. Враховуючи те, що ОСОБА_6 має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем служби, має намір в подальшому продовжити військову службу, дає показання, активно сприяє розкриттю і розслідуванню кримінального правопорушення, підозрюється у вчиненні не умисного кримінального правопорушення, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Просила апеляційну скаргу розглядати за її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи підозрюваного ОСОБА_6 , який підтримав свою та захисника апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

22 січня 2026 року до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, звернувся заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000761 від 01 грудня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

01 грудня 2025 року ОСОБА_6 було вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.01.2026 включно, без визначення розміру застави.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, тому слідчий просив продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави підозрюваному ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000761 від 01.12.2025 , тобто до 01.03.2026 року.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст.ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_6 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення, існування ризиків, передбачених п1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри, колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою для суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у кримінальному провадженні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії продовження запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

При вирішенні вказаного вище питання, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного; 8) наявність судимостей у підозрюваного; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК).

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені слідчим суддею за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваної особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки «небезпека ризику переховування може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

ОСОБА_6 може переховуватись від слідства, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, а також фактичні обставини його вчинення. При цьому ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

Ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК підтверджується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінально відповідальності, матиме можливість впливати на свідків шляхом вмовлянь та/або погроз для зміни ним (відмови від) показань.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи те, що підозрюваний є жителем іншої області та в той же час військовослужбовцем Збройних Сил України, може в будь-який момент бути переведеним для проходження військової служби до іншої області чи регіону України, що в свою чергу буде перешкоджати швидкому досудовому розслідуванню в розумні строки, а тому підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Таким чином, наведені підозрюваним та його захисником доводи не спростовують наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та не усувають підстав, які стали підґрунтям для продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені аргументи не змінюють правової оцінки та не впливають на правильність висновків слідчого судді щодо необхідності продовження застосування саме цього запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про ув`язнення підозрюваного, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому, згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Твердження підозрюваного та захисника про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, незважаючи на те, що ОСОБА_6 має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем служби, є учасником бойових дій, має намір в подальшому продовжити військову службу, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК, що нівелює певним чином вказані обставини та не зменшує наявні ризики, передбачені п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і умотивованою, а тому необхідно її залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4