Справа № 161/5593/26 Провадження №11-сс/802/142/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2026 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000134),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2026 року відмовлено в клопотанні про арешт майна дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , у матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 11.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що вилучений транспортний засіб та документи, є доказом вчинення кримінального правопорушення, отже не накладення арешту на транспортний засіб може призвести втрати слідової інформації про обставини вчинення кримінального правопорушення. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримувала подану апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на майно, представників власника майна, які заперечували апеляційну скаргу і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення дізнавача, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо відмови в накладенні арешту на майно.

Як вбачається з клопотання дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000134, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження дізнавач Луцького РУП ГУНП у Волинській області звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про накладення арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2026 року у клопотанні дізнавача відмовлено.

Своє рішення у відмові в накладенні арешту на майно слідчий суддя мотивував тим, що у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру жодній особі не здійснено, у протоколі огляду місця події, проведеного за участю експерта-криміналіста, відсутня будь-яка інформація з приводу наявності ознак можливої заміни або ж підробки агрегатів, в тому числі ідентифікаційного номера транспортного засобу, наявні документи, які підтверджують законність його придбання; натомість посилання у витягу ЄРДР, інших документах даного провадження про вилучення автомобіля на підставі добровільної згоди власника не підтверджене, оскільки така відсутня у матеріалах, наданих суду, представники власника майна, допущені судом, зазначили, що автомобіль було зупинено безпідставно, а їх сина, незважаючи на наявну до кінця квітня відстрочку, було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, матеріалами клопотання, кримінального провадження в цілому, не доведено, що вказане майно має або ж може мати значення речового доказу у даному провадженні.

З вказаним висновком погоджується і апеляційний суд.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить накласти арешт на транспортний засіб марки «BMW» моделі «4281» тимчасовий номерний знак НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2 чорного кольору та ключі до нього; акт огляду транспортного засобу №8905/26/000525 від 10.03.2026; договір купівлі-продажу транспортного засобу №DT-0002087 від 10.03.2026; акт приймання передачі №DT-0002087; акт технічного стану транспортного засобу №8905/26/1/000539 від 10.03.2026, мотивуючи це тим, що вказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення.

Однак, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки ні до клопотання про накладення арешту на майно, а ні до апеляційної скарги не долучено доказів того, що вказане майно може бути використане як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що в органу досудового розслідування відсутні фактичні дані та докази, які свідчили про наявність ознак можливої заміни або ж підробки агрегатів, в тому числі ідентифікаційного номера транспортного засобу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до приписів ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132КПКУкраїни, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту на вищевказане майно, може призвести до обмеження прав їх власника.

Таким чином, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на згадане вище майно, які би відповідали меті та завданням його арешту, не містить.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання дізнавача про накладення арешту на транспортний засіб марки «BMW» моделі «4281» тимчасовий номерний знак НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2 чорного кольору та ключі до нього; акт огляду транспортного засобу №8905/26/000525 від 10.03.2026; договір купівлі-продажу транспортного засобу №DT-0002087 від 10.03.2026; акт приймання передачі №DT-0002087; акт технічного стану транспортного засобу №8905/26/1/000539 від 10.03.2026 не відповідає вимогам закону, оскільки слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.

Підстави для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2026 року про відмову в накладенні арешту на майно без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: