Провадження № 1-кп/947/288/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)

02.04.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 27.06.2022 року у відношенні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 27.06.2022 року, у відношенні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений ухиляється від суду, його місцезнаходження не встановлено, він оголошений у розшук, а наявні у провадженні дані свідчать про існування передбачених законом ризиків, які дають підстави для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Прокурор просив клопотання задовольнити, посилаючись на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, тривале ухилення обвинуваченого від участі у судовому провадженні, неможливість забезпечення його явки менш суворими процесуальними заходами, а також на необхідність вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що сама по собі відсутність обвинуваченого не може автоматично свідчити про наявність усіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а застосування найбільш суворого запобіжного заходу та попереднього заходу у вигляді дозволу на затримання повинно ґрунтуватися на належних і достатніх даних.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, клопотання прокурора та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жодна невинувата особа не була обвинувачена або засуджена, а до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Положення ст. 28 КПК України покладають на суд обов`язок забезпечити розгляд справи у розумні строки.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України обвинувачений, серед іншого, зобов`язаний прибути за викликом до суду, а у разі неможливості прибути у визначений строк - завчасно повідомити про це суд та повідомити про причини неприбуття. Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою, факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Аналогічні положення щодо процесуальних наслідків неприбуття обвинуваченого визначені у ст. 323 КПК України, згідно з якою у разі неявки обвинуваченого суд відкладає судовий розгляд та вживає заходів до забезпечення його прибуття, у тому числі вправі постановити ухвалу про привід. Ці правові підстави також відображені у поданих матеріалах.

Частиною 1 ст. 335 КПК України передбачено, що у разі якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо такого обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору. Вказані приписи закону прямо спрямовані на забезпечення реальної участі обвинуваченого у кримінальному провадженні та унеможливлення блокування судового розгляду його свідомою неявкою.

З наданих суду матеріалів убачається, що 09.07.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а 23.11.2022 року обвинувальний акт скеровано до суду для розгляду по суті. Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до відомостей військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 з 18.11.2025 року по 13.02.2026 року перебував на військовій службі, однак 26.02.2026 року його знято з усіх видів забезпечення та матеріалів за фактом самовільного залишення військової частини спрямовано до відповідного підрозділу ДБР. Із наведеного вбачається, що на час вирішення клопотання обвинувачений не виконує обов`язків військової служби у встановленому порядку, його фактичне місцеперебування не встановлено, а наведені відомості, навпаки, свідчать про його вибуття з місця проходження служби та ухилення від належної процесуальної поведінки.

Суд бере до уваги також ті матеріали, на які посилається прокурор, а саме протокол огляду телефону свідка, скриншоти листування, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій, матеріали службового розслідування, інші документи, долучені на обґрунтування клопотання. У своїй сукупності вони не вирішують наперед питання винуватості особи, однак є достатніми на цій стадії провадження для висновку про наявність даних, які пов`язують ОСОБА_5 з інкримінованим кримінальним правопорушенням і дозволяють визнати висунуте щодо нього обвинувачення таким, що не є очевидно необґрунтованим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра або обґрунтоване обвинувачення у контексті вирішення питань процесуального примусу означає наявність фактів чи інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. На даному етапі суд не вирішує питання доведеності вини, кваліфікації дій особи у вироку чи достатності доказів для засудження, а перевіряє наявність установлених законом передумов для тимчасового процесуального примусу з метою забезпечення належного розгляду питання про запобіжний захід.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, експертів, спеціалістів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа обвинувачується.

Суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду.

Такий висновок обумовлений сукупністю наступних обставин.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Відповідно до ч. 3 ст. 332 КК України за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб або щодо кількох осіб, законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до трьох років та з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України такий злочин відноситься до категорії тяжких. Суворість можливого покарання сама по собі не є самостійною підставою для тримання під вартою, однак у сукупності з іншими обставинами істотно посилює ризик ухилення особи від правосуддя.

Із наданих матеріалів убачається, що місцезнаходження обвинуваченого на даний час не встановлено, він вибув з місця проходження військової служби, а ухвалою суду від 10.03.2026 року його оголошено у розшук. Факт перебування особи у розшуку у зв`язку з невстановленням її місця перебування і неможливістю забезпечити явку до суду є безпосереднім та переконливим підтвердженням її фактичного ухилення від судового провадження. Саме на цю обставину прямо вказують матеріали, надані прокурором. Згідно з наданим текстом, суд уже виходив з того, що систематична неявка, невиконання ухвал про привід і оголошення особи в розшук утворюють достатні підстави для висновку про ризик переховування.

Даних про добровільне прибуття обвинуваченого до суду, повідомлення ним причин своєї відсутності, підтримання належного зв`язку зі стороною обвинувачення чи судом, а також обставин, які б об`єктивно унеможливлювали його явку за викликом та виключали висновок про свідоме ухилення, матеріали клопотання не містять.

Окрім цього, суд доходить висновку про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження.

Зазначений ризик обумовлений тим, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, при цьому безпосередність дослідження доказів та допиту свідків судом має ключове значення для встановлення фактичних обставин провадження. Не допитані судом свідки та інші особи, показання яких мають значення для кримінального провадження, залишаються процесуально вразливими до можливого впливу з боку обвинуваченого. Суд враховує характер інкримінованого ОСОБА_5 діяння, яке, за версією сторони обвинувачення, було пов`язане з координацією дій з іншими особами, використанням засобів комунікації, контактами з різними учасниками протиправної схеми. За таких обставин ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених чи осіб, обізнаних з обставинами справи, не є абстрактним.

Також суд бере до уваги ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик продовження кримінального правопорушення або вчинення іншого кримінального правопорушення.

На переконання суду, такий ризик випливає із способу дій, які інкримінуються обвинуваченому, а також з подальшої його поведінки після передачі обвинувального акта до суду. Ухилення від явки до суду, відсутність за місцем проживання, залишення місця несення служби, відсутність добровільного контакту з органами правосуддя свідчать про зневажливе ставлення обвинуваченого до покладених на нього правових обов`язків та про реальну небезпеку вчинення ним нових протиправних дій задля уникнення відповідальності.

Оцінюючи можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, суд виходить з того, що на цій стадії розглядається не саме клопотання про обрання запобіжного заходу, а питання про надання дозволу на затримання з метою приводу особи до суду для участі в такому розгляді. Водночас уже на цьому етапі матеріали дають достатні підстави вважати, що менш суворі способи забезпечення явки обвинуваченого є неефективними.

Суд враховує, що виклики, обов`язок самостійно з`являтися, а також інші м`якші процесуальні механізми не призвели до належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Навпаки, наявні дані свідчать, що він фактично вибув із поля досяжності суду. Отже, без його затримання фактичне забезпечення участі ОСОБА_5 у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор має право звернутися до суду із клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Згідно з ч. 3 ст. 189 КПК України суд відмовляє у наданні такого дозволу, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу, вказують на наявність підстав для тримання під вартою, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу. У даному випадку прокурором наведено та належними матеріалами підтверджено обставини, які у своїй сукупності свідчать про існування передбачених законом ризиків, про фактичне ухилення обвинуваченого від суду та про необхідність його примусового доставлення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.

Суд окремо зазначає, що надання дозволу на затримання з метою приводу не є вирішенням питання про винуватість особи, не є наперед визначенням виду чи міри покарання та не підміняє собою судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу. Це виключно процесуальний захід, спрямований на забезпечення участі обвинуваченого у засіданні та реального здійснення правосуддя.

За таких обставин суд доходить висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим, доведеним належними матеріалами та таким, що підлягає задоволенню.

Суд також враховує, що оперативне супроводження даного кримінального провадження на стадії досудового розслідування здійснювалося Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, яке володіє відповідною оперативною інформацією щодо обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, зв`язків обвинуваченого, можливих місць його перебування, а також має необхідні ресурси та повноваження для ефективного виконання заходів, пов`язаних із встановленням місцезнаходження та затриманням особи. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне доручити виконання ухвали саме цьому органу як такому, що забезпечував оперативний супровід провадження та обізнаний з його фактичними обставинами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 28, 110, 135, 140-143, 314, 323, 309, 369-372, 392- 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Надати дозвіл на затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з метою його приводу до Київського районного суду м. Одеси для участі у розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_5 не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання доставити його до Київського районного суду м. Одеси для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або звільнити, якщо спливе встановлений законом строк для тримання особи без відповідної ухвали суду.

Визначити строк дії ухвали суду до 02.10.2026 року включно.

Виконання цієї ухвали доручити Управлінню Служби безпеки України в Одеській області, яке здійснювало оперативне супроводження даного кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ст.392 КПК України

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1