Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/184/26 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяст. 111 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 25.02.2026, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережки Дубровицького району Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000133, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України строком на 60 днів, тобто з 09 год. 45 хв. 23.02.2026 до 23.04.2026 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області підполковника юстиції ОСОБА_9 , за погодження з прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , підозрюваному в скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 07.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

ОСОБА_8 підозрюється у тому, що: мешканець м. Рівне Рівненської області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянином України, маючи достатній рівень знань для розуміння факту здійснення шпигунської та підривної діяльності проти України представниками іноземної держави агресора - розвідувальних органів рф, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, у невстановленому місці та час, але не пізніше початку жовтня 2025 року, з ідеологічних та корисливих мотивів, вирішив надати представникам іноземної держави агресора - розвідувальних органів Російської Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 , з використанням власного Telegram-акаунту створеного в Інтернет-месенджері «Telegram» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », встановив контакт із представниками рф, з метою надання іноземній державі, представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом підшукування і вербування осіб для проведення підривної діяльності в Україні та здійснення за їх участі підпалів.

Так, на виконання завдання представника рф про організацію підпалів з метою здійснення підривної діяльності в Україні ОСОБА_8 в період з жовтня 2025 року до лютого 2026 року, перебуваючи в м. Рівному Рівненської області, вжив заходів для підшукання та вербування осіб, яким пропонував отримати заробіток за вчинення підпалу в м. Кропивницькому Кіровоградської області.

Зокрема, на виконання завдання представників іноземної організації, спрямованого на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки, 03.10.2025 ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, здійснив листування з мешканцем м. Кропивницький ОСОБА_11 , якому запропонував здійснити підпал військового автомобіля за грошову винагороду у сумі 500 доларів США та надав останньому детальні інструкції щодо способу вчинення підпалу.

Про вказану пропозицію ОСОБА_11 повідомив правоохоронні органи та в подальшому діяв під їх контролем.

Так, 13.10.2025 ОСОБА_11 , на виконання завдання ОСОБА_8 , здійснив у м. Кропивницький імітацію підпалу автомобіля, у камуфльованому забарвленні, після чого надіслав відеозапис підпалу останньому.

Крім цього, на виконання завдання представників іноземної організації, спрямоване на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки, 07.02.2026 ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, здійснив листування з мешканцем м. Кропивницький ОСОБА_12 , якому запропонував здійснити підпал військового автомобіля за грошову винагороду у сумі 600 доларів США, та надав останньому детальні інструкції щодо способу вчинення підпалу.

Про вказану пропозицію ОСОБА_12 повідомив правоохоронні органи та в подальшому діяв під їх контролем.

Продовжуючи свої злочинні дії, на виконання завдання представників іноземної організації, спрямованого на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки, 20.02.2026 ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, здійснив листування з мешканцем м. Кропивницький ОСОБА_12 , якому запропонував здійснити підпал стаціонарного генератора біля однієї з лікарень міста Кропивницького за грошову винагороду у сумі 2500 доларів США, на що останній надав згоду, оскільки діяв під контролем правоохоронних органів.

22.02.2026 ОСОБА_12 , на виконання завдання ОСОБА_8 , здійснив у м. Кропивницький імітацію підпалу стаціонарного генератора, після чого 23.02.2026 надіслав відеозапис підпалу останньому.

Отримані відеозаписи з підпалами військового автомобіля та генератора, надісланих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_8 надіслав представникам іноземної організації, з метою отримання грошової винагороди.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 25.02.2026 задоволено зазначене клопотання.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 год. 45 хв. 23.02.2026 до 23.04.2026 включно, в межах строку досудового розслідування.

Судове рішення мотивовано тим, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, які б свідчили про наявність підстав та необхідність застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, навіть за умови що він неповнолітній, оскільки менш суворий запобіжний захід не може гарантувати належну поведінку підозрюваного, строк якого слід обліковувати з моменту затримання підозрюваного.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного

ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що копію ухвали Слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького виготовлено, засвідчено та направлено захиснику лише 11.03.2026.

Аргументи наведені в ухвалі слідчого судді щодо необхідності застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є достатніми та повними.

Так, у судовому засіданні його підзахисний свою вину визнав, обґрунтованість підозри не оспорював, виражаючи щире каяття.

Окрім того, раніше ОСОБА_8 добровільно погодився на співпрацю, з метою повного та всебічного розгляду кримінального провадження стосовно нього.

Ризики можливого впливу на свідків не є доведеними в повній мірі, з урахуванням того, що стороною обвинувачення не надано перелік таких на яких ОСОБА_8 міг здійснюватися тиск.

Також, наразі ОСОБА_8 проживає зі своєю матір`ю, що унеможливлює його переховування від суду та/або органів досудового розслідування, оскільки має змогу знаходитися під її постійним наглядом.

Окрім того, на даний момент ОСОБА_8 є неповнолітнім, тобто відповідно до вимог чинного процесуального законодавства, питання обрання запобіжного заходу щодо нього має вирішуватися в окремому порядку.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував запобіжний захід, саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_8 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме: протокол проведення НСрД від 31.10.2025 відносно ОСОБА_8 , протокол проведення НСрД від 24.02.2026 відносно ОСОБА_8 , протоколами допиту свідків, протоколом обшуку від 23.02.2026, в своїй сукупності свідчать про обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_14 до вчинення злочинів, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність

ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, санкція за вчинення якого передбачає максимальних строк покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, ОСОБА_8 усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути застосована у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть можливість виїхати до російської федерації.

Також підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на свободі, підозрюваний маючи можливість вільного пересування та контактів, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, документів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб ОСОБА_8 може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, які ще не допитані, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися ОСОБА_8 від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній розумів, що його дії можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України так і для забезпечення міцності оборони та суверенітету України.

А тому, на думку колегії суддів інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти спробам вчинення нових кримінальних правопорушень. В протилежному випадку, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу дії ОСОБА_8 можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України так і для інтересів та суверенітету держави Україна.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо вчинення нового кримінального правопорушення, є наявним, оскільки, підозрюваний вчиняв інкримінове йому кримінальне правопорушення у прихований спосіб, конспіративно, з метою уникнення можливого викриття правоохоронними органами.

Більш того відповідно до вимог ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке йому інкримінують є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених пп. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

А тому, у разі застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній з високою імовірністю може вчинити спроби направлені як на ухилення від явки до суду, впливати на свідків, а також на вчинення нових кримінальних правопорушень.

В той же час, доводи про відмову у задоволенні клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не зможуть гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

При цьому доводи апеляції про те, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, визнання вини, а також наявності місця проживання, як підстава для застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки вимогами ст. 176 КПК України встановлено законодавцем застосування до осіб підозрюваних за ст. 111 КК України виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, у справі наявна реальна можливість ОСОБА_8 ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду шляхом залишення тимчасового місця проживання.

З цих же підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, слідчим суддею правильно встановлено наявність ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до підозрюваного, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного

ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 25.02.2026.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного

ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 25.02.2026, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000133, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України строком на 60 днів, тобто з 09 год. 45 хв. 23.02.2026 до 23.04.2026 включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4