ВИРОК

Іменем України

16.02.2026 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000636 від 22.11.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів, Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого, із середньо-спеціальною освітою, розвідник-санітар 3 ровідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат»

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у порушення вимог ст.. 17,65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.. ст.. 11,16,129,130,199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.. ст.. 1,4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумісне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу його командування, у не встановлений час, однак не пізніше 08:00 год. 28.11.2016 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду та перебував поза межами розташування військової частини до моменту добровільної явки до органу досудового розслідування, а саме до 22.12.2025.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно самовільно залишив військову частину без поважних причин. Просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та за можливості застосувати положення ст. 75 КК України.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України, так як він, будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, скарг по місцю служби не надходило.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України (в редакції КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_5 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, вчинення кримінального правопорушення до посилення відповідальності за військові злочини, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, добровільне з`явлення до військової частини, готовність відповідати за скоєне, позитивні дані службової характеристики обвинуваченого щодо його добросовісного виконання поставлених задач, думка прокурора про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання згідно ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

Разом з тим, на ОСОБА_5 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Запобіжний відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» слід скасувати та звільнити з під варти в залі суду.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» - скасувати та звільнити з під варти в залі суду.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1