ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 686/26356/23

провадження № 51-3780 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003500, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2011 року за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 (два) роки; 2) вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2013 року за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України до визначеного на підставі ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 роки. Вирок від 31 серпня 2011 року ухвалено виконувати самостійно; 3) вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2025 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 липня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 засуджений за те, що 29 серпня 2023 року, приблизно о 13:40 год, перебуваючи у приміщенні магазину за адресою: вул. Старокостянтинівське Шосе, 2/1Б в м. Хмельницький, взяв із торгового стелажу один набір алкогольного напою, вартістю 588, 80 грн та направився до виходу із магазину повз каси не розрахувавшись за товар, проігнорувавши сигнал звукової сигналізації і вимоги працівників служби охорони, які виявили його протиправні дії, з місця пригоди з викраденим майном втік та таким чином заподіяв ПП «Таврія Плюс» майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 03 жовтня 2023 року, приблизно о 15:30 год, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в дворі будинку АДРЕСА_1, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив та отримав від потерпілого ОСОБА_9 належний останньому мобільний телефон та, утримуючи його при собі, спробував залишити місце події, однак його дії були викриті потерпілим, який став вимагати повернення свого мобільного телефону, проте ОСОБА_8 з місця пригоди втік та таким чим повторно відкрито викрав належне ОСОБА_9 майно вартістю 3609 грн.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді. За змістом скарги захисник вважає, що більшість доводів його апеляційної скарги не були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, в зв`язку з чим ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вказує, що залишились поза увагою суду його посилання на відсутність належних та достатніх доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Одночасно захисник наводить доводи про те, що кримінальне провадження за епізодом викрадення майна з приміщення магазину, слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України та, з огляду на суму викраденого, кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю. Зазначає про порушення права на захист під час апеляційного розгляду, оскільки апеляційний суд не забезпечив особистої участі ОСОБА_8 , а твердження останнього про поганий відеозв`язок проігнорував, таким чином забезпечивши формальну присутність засудженого під час апеляційного розгляду, що на думку захисника, свідчить про порушення права на захист останнього.

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 висловив позицію на підтримання поданої ним касаційної скарги та просив її задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду вважала, що підстав для задоволення касаційних вимог захисника немає, а тому просила оскаржуване судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 під час касаційного розгляду також висловив позицію про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги захисника.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

При цьому положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За вимогами ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.

Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Так, у касаційній скарзі захисник не погоджується з ухвалою апеляційного суду, постановленою за результатом розгляду апеляційної скарги сторони захисту, посилаючись на її невідповідність вимогам ст. 419 КПК України.

Проте колегія суддів вважає такі доводи захисника безпідставними та констатує, що апеляційний суд дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону. Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами засудженого та захисника, в яких вони ставили питання про його скасування та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , дав належні та обґрунтовані відповіді на всі їх доводи.

Перевіряючи апеляційні вимоги в частині неправильної, на їх думку, кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України та необхідності перекваліфікації на ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано визнала їх безпідставними з огляду на те, що за встановлених судом фактичних обставин справи, ставлення засудженого до вчиненого, спрямованості умислу та доказів, які досліджені під час судового розгляду і оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності, висновки суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч. 4 ст. 186 КК України виснувала правильними.

Вказаний суд дав належну оцінку всім посиланням засудженого і захисника про те, що ОСОБА_8 мав намір примиритися з представниками магазину і розрахуватися за товар, сам просив викликати поліцію та обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки грабіж вважається закінченим з моменту, коли особа заволоділа майном і мала реальну можливість розпоряджатися цим майном.

Також перевіряючи апеляційні вимоги сторони захисту в частині недоведеності, на їх думку, винуватості ОСОБА_8 за епізодом відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував їх голослівність, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілого, який послідовно протягом досудового слідства та в ході судового розгляду пояснював, що отримавши мобільний телефон, ОСОБА_8 почав віддалятися від нього та всі вимоги повернути майно ігнорував і навпаки, почав прискорюватися та втікати з двору, що свідчить про те, що останній заволодів майном і мав реальну можливість розпоряджатися ним. Намір в подальшому повернути майно потерпілому для правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 186 КК України значення не має, а є лише способом захисту останнього з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Таким чином, апеляційний суд, переглядаючи апеляційні скарги сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, обґрунтовано залишив їх без задоволення та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості останнього у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), повторно, в умовах воєнного стану і залишення вироку суду першої інстанції без змін.

Що стосується посилання в касаційній скарзі про порушення апеляційним судом права на захист, в зв`язку з тим, що апеляційний суд не забезпечив особистої участі ОСОБА_8 в залі суду та всі твердження останнього про поганий відеозв`язок проігнорував, таким чином забезпечивши формальну присутність засудженого під час апеляційного розгляду, то ці доводи захисника є безпідставними та спростовуються зафіксованим на технічному носії інформації перебігом судового засідання, з якого убачається, що перебіг судового засідання належної якості, засуджений добре чув та бачив учасників процесу, безперешкодно надавав пояснення і відповіді на всі питання суду.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, вона містить докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, з яких апеляційні скарги засудженого і захисника визнано необґрунтованими, відповідає вимогам законності та обґрунтованості та погоджується з наведеними в ній висновками про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Отже, касаційна скарга захисника не містить доводів на обґрунтування наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і таких порушень, у цій справі, колегією суддів не встановлено, а також доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог, немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3