Справа № 459/3991/25
Провадження № 1-кп/459/271/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 05.11.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Перемишляни Перемишлянського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні «старший содат», раніше судимого, зокрема, востаннє вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 25.04.2025 за ст. 390-1 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 125 КК України

У С Т А Н О В И В :

31.10.2025 приблизно о 00 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив словесний конфлікт з дружиною ОСОБА_6 , під час якого діючи умисно, свідомо передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких для здоров?я останнього, реалізовуючи свій протиправний умисел, пов?язаний із домашнім насильством та спрямований на спричинення тілесних ушкоджень особі із якою пов?язаний спільним побутом, умисно наніс декілька ударів по тілу ОСОБА_6 . Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому та правому передпліччі, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та пояснив, що точної дати події не пам`ятає, однак не заперечує обставин та погоджується з датою, зазначеною у матеріалах справи. Зазначив, що подія відбулася за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У той день, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту з дружиною, схопив її за руку та не розрахувавши силу спричинив тілесне ушкодження у вигляді синця. Після події потерпіла викликала поліцію, у нього було відібрано пояснення, згодом його викликали до слідчого та проводилися відповідні слідчі дії. Обвинувачений свою вину фактично визнав, у вчиненому щиро розкаявся, повідомив, що просив вибачення у потерпілої. Зазначив, що на даний час стосунки з дружиною налагоджуються, конфліктів між ними немає.

Потерпіла у судовому засіданні просила суд обвинуваченого суворо не карати.

У зв`язку із повним визнанням вини обвинуваченим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване доведена повністю.

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого.

Так, у відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченим є кримінальним проступком.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є людиною молодого віку, одружений, скарг від жителів громади на обвинуваченого не надходило, за медичною допомогою до лікаря нарколога не звертався та на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою до лікаря психіатра протягом останніх 5-ти років не звертався, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому.

Також суд враховує і те, що обвинувачений являється військовослужбовцем (довідка, видана командиром 8 окремої автомобільної санітарної роти за місцем вимоги №62 від 31.05.2023 (а. с. 86)), а відповідно до ст. 56, 61 КК України обмеження волі, громадські роботи не застосовуються до військовослужбовців строкової служби.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не є військовослужбовцем-строковиком, то обмеження, визначені у ст. 56, 61 КК України на нього не поширюються і покарання у виді обмеження волі, громадських робіт може бути до нього застосоване.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді громадських робіт, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Окрім цього, як встановлено в ході судового розгляду, 25.04.2025 ОСОБА_4 був засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі 1 (один) рік та на підставі ст. 75 КК України останній звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Отже, враховуючи те, що інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинений ним після постановлення вироку, під час іспитового строку, суд вважає за необхідне призначити йому покарання на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків та до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 25.04.2025, з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, виходячи із розрахунку, що вісім годин громадських робітвідповідають одному дню обмеження волі.

Запобіжний захід відносно підозрюваного не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані із залученням експертів чи на проведення експертизи відсутні.

Арешти на майно в межах даних кримінальних проваджень не накладалися.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 160 (ста шістдесят) годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 25.04.2025 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) днів, виходячи із наступного розрахунку: 160 годин громадських робіт відповідає 20 дням обмеження волі.

Речові докази, а саме: відеозаписи, які містяться на дисках - залишити при матеріалах справи.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Шептицький міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1