Житомирський апеляційний суд
Справа №279/120/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/106/26
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №279/120/26 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.01.2026,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_8 , на бездіяльність прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу. При цьому, зазначає, що 17 грудня 2025 року він - захисник, діючий в інтересах засудженого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_8 , звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.384 КК України) до Коростенської окружної прокуратури, яку вручено одержувачу 24 грудня 2025 року. Звертає увагу, що при особистому зверненні захисника 08.01.2026 до Коростенської окружної прокуратури щодо результатів розгляду заяви від 17.12.2025 було надано копію листа від 31.12.2025 №52/2-11388Вих-25 за підписом першого заступника керівника Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_10 адресований начальнику Житомирського районного управління поліції № 2 ГУНП в Житомирській області про направлення заяви захисника ОСОБА_7 від 17.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення з додатками (ч.2 ст.384 КК України) для перевірки та прийняття рішення. Вважає, що слідчим суддею не надано оцінки зазначеним протиправним діям прокурора з огляду на вимоги ч.3 ст.214 КПК України, та зроблено невірні висновки про відсутність підстав для висновку про бездіяльність Коростенської окружної прокуратури (24.12.2025 - 31.12.2025), таким чином слідчим суддею не застосовано закон, який підлягає застосуванню - ч.1 та ч.3 ст. 214 КПК України. Наголошує, що в заяві від 17.12.2025 наявні відомості, які містять ознаки кримінальних правопорушень та можуть стати предметом перевірки у кримінально-процесуальному порядку, оскільки в цій заяві наведені об`єктивні дані щодо фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, які свідчать про наявність ознак: кримінально караного протиправного діяння - завідомо неправдивий висновок експерта, складений для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, поєднані з обвинуваченням у тяжкому злочині або зі штучним створенням доказів обвинувачення (ч. 2 ст. 384 КК України). Рахує, що висновки експерта (статті 69, 101, 102 КПК) ОСОБА_11 щодо механізму та обставин ДТП - № 3/658 від 16.11.2018 року, № 11/2-165 від 11.03.2020 та додаткова експертиза № 11/2-331 від 21.04.2020 у справі №» 279/1912/20 є неправдивими, та таким, що принаймні спростовуються висновком експерта № 043-25 від 28.11.2025, доданий до заяви від 17.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду, клопотання захисника про витребування від Коростенської окружної прокуратури заяви від 17.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення з додатками залишено без реалізації, у зв`язку з чим залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та судового рішення. Вважає, що завідомо неправдивими висновками експерта штучно створені докази обвинувачення ОСОБА_8 у тяжкому злочині - ч.2 ст.384 КК України. Одночасно, звертає увагу на зміст п.1 ч.2 ст.459 КПК, згідно якого нововиявленими обставинами визнається штучне створення або підроблення доказів, на яких ґрунтується вирок. Наголошує, що належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення прокурора стосовно апеляційних доводів адвоката, дослідивши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вважає апеляційний суд, зазначених вимог кримінального процесуального законодавства слідчим суддею при розгляді скарги адвоката ОСОБА_7 було дотримано.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Приписами ч.2 ст.214 КПК України зазначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Внесення відомостей до ЄРДР урегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженим Наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року №298.

Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, в межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор або інша службова особа, дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати, що в заяві (повідомленні) містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як убачається з матеріалів провадження №279/120/26, 06.01.2025 року захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області зі скаргою на бездіяльність прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 , в якій просив зобов`язати внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України за заявою від 17.12.2025 та розпочати досудове розслідування. Згідно змісту скарги, 17 грудня 2025 року адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах засудженого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_8 , звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, до Коростенської окружної прокуратури, яку прокуратурою отримано 24 грудня 2025. Разом з цим, у встановлений ст.214 КПК України строк прокурор не вніс відомості, зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст. 384 КК України), до ЄРДР, відповідного процесуального рішення не прийнято, підстави відмови не відомі. При цьому, звертає увагу, що висновки експерта (статті 69, 101, 102 КПК) Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 щодо механізму та обставин ДТП - № 11/2-165 від 11.03.2020 та додаткова експертиза № 11/2-331 від 21.04.2020, суперечать його ж висновкам у експертизі №3/658 від 16.11.2018 року, є неправдивим, з невірно викладеним ходом дослідження, зроблені завідомо неправильні висновки, перекручені певні факти та обставини. Так, в дослідницьких частинах зазначених експертиз не віднято колісну базу автомобіля при розрахунку швидкості автомобіля по слідах гальмування, у зв`язку з чим збільшилась розрахункова швидкість автомобіля і, відповідно, всі наступні розрахунки віддалення; неправильно визначено відстань переміщення пішохода від хвіртки до місця зіткнення та його швидкість (а.п.2-7, 18-20).

За результатами судового розгляду скарги адвоката ОСОБА_7 , слідчим суддею встановлено те, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.04.2025 (справа №279/1912/20) за вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

В подальшому, вироком Житомирського апеляційного суду від 29.04.2025 року, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.04.2024 відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання та застосування ст.ст.75, 76 КК України - скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.09.2025 вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2024 року та вирок Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишено без зміни, касаційну скаргу захисника - без задоволення.

В свою чергу, звертаючись з заявою про вчинення кримінального правопорушення, адвокат ОСОБА_7 наголошує на вчиненні експертом Житомирського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, посилаючись на неправдиві висновки цього експерта.

Разом з цим, встановлення факту надання суду завідомо неправдивого висновку експерта є виключно прерогативою суду за результатами розгляду провадження по суті, оскільки саме суд під час розгляду справи дає оцінку доказам на предмет їх належності, достовірності та допустимості, у тому числі й висновку експерта, і за наявності на це підстав, відповідними учасниками провадження можуть бути ініційовані питання про притягнення експерта до кримінальне відповідальності за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином, за відсутності встановленої вироком суду, який розглядає справу, неправдивості висновку експерта неможливо встановити обов`язковий елемент складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України, оскільки у такому разі, досліджуючи питання достовірності в якості доказу висновку/висновків експерта, суд змушений досліджувати докази, які вже булу предметом оцінки в іншому кримінальному провадженні, яке вже набрало законної сили.

Тобто, як встановлено слідчим суддею, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що зі змісту заяви захисником ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 17.12.2025 (а.п.5-7), останнім не наведено жодних фактичних даних та обставин, які могли б свідчити про кримінально-карні діяння, а тому наведене не може бути підставою для скасування рішення слідчого судді.

Апеляційний суд звертає увагу, що захисником ОСОБА_7 не наведено конкретні факти події та наявність в діях відповідної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України. При цьому, інші будь-які обставини (відповідні докази) щодо наявності самого факту події правопорушення та причетності певних осіб до їх вчинення, захисником ОСОБА_7 не надані, відсутні такі докази і в матеріалах провадження.

Як слушно зазначає слідчий суддя, в даному випадку захисник ОСОБА_7 фактично висловлює свою незгоду із суб`єктивною оцінкою висновком експерта щодо механізму та обставин ДТП, як доказу у кримінальному провадженні №0001087 за обвинуваченням за ч.2 ст.286 КК України стосовно ОСОБА_8 , при тому, що в цьому кримінальному провадженні відсутні висновок суду першої/апеляційної інстанцій стосовно неправдивості чи недостовірності зазначеного висновку експерта, що б подальшому призвело до висновку існування ознак обов`язкового елемента складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України.

В зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає необґрунтованими апеляційні посилання ОСОБА_7 на те, що ним послідовно зазначені обставини вчинення кримінальних правопорушень та наведено докази на підтвердження даного факту. Посилання останнього на факти вчинення кримінальних правопорушень наведені формально, без жодної конкретизації, тощо.

Крім того, у відповідності до листа Коростенської окружної прокуратури від 31.12.2025 №52/2- 11388 ВИХ-25 заява адвоката ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення з додатками направлена за територіальною підслідністю до Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області для прийняття рішення у порядку ст.214 КПК України, що в такому випадку об`єктивно свідчить про відсутність підстав для висновку про бездіяльність Коростенської окружної прокуратури.

В зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_7 на те, що ним послідовно зазначені обставини вчинення кримінального правопорушення та наведено докази на підтвердження даного факту.

Таким чином, істотних порушень вимог положень КПК України, які були б безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.01.2026, якою відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_8 , на бездіяльність прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, - без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: