Номер провадження: 11-кп/813/1953/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.04.2026, якою в межах к/п №0001239 від 01.10.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Болград, громадянин України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.06.2026, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду від 06.04.2026 було задоволено клопотання прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.06.2026 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор", відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченогоч. 4 ст. 185 КК України із визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 грн.

Зазначеною ухвалою місцевого суду було також продовжено строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на два місяці, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченогоч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який водночас не є для обвинуваченого безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою та такою, що суперечить практиці ЄСПЛ з таких підстав:

- стороною обвинувачення не доведено, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 може лише запобіжний захід у виді тримання під варто, оскільки він не має наміру переховуватися від суду, у іншому кримінальному провадженні за його обвинуваченням ОСОБА_7 належно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, має міцні соціальні зв`язки, допомагає матері похилого віку;

- визначений судом розмір застави є вочевидь непомірним для обвинуваченого, оскільки загальний розмір завданої шкоди потерпілій у кримінальному провадженні складає 250 000 грн. Більш того, викрадене майно було повернуто потерпілій, відтак фактично шкода відсутня та застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід є безальтернативним ув`язненням.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду від 06.04.2026 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або зменшити розмір застави до меж, визначених п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України.

Ухвала суду, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Захисник ОСОБА_6 направила на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності, викладені у ній доводи підтримала у повному обсязі, при цьому прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, із жодними клопотаннями не звертався, у зв`язку з чим на підставі приписів ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, апеляційний розгляд здійснено за відсутності учасників провадження та без фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апелянта, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Хаджибейському районному суді м. Одеси знаходиться к/п №0001239 від 01.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи із положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

За приписами ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, місцевий суд прийшовши до висновку про наявність підстав для продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою врахувавши тяжкість інкримінованого злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відомості про особу обвинуваченого.

Дійсно, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції прийняте з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є підстави вважати, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів також не виключає ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою схиляння їх до зміни пояснень.

Апеляційний суд враховує приписи законодавства з приводу того, що вина особи встановлюється лише обвинувальним вироком суду, однак вважає обґрунтованими висновками суду з приводу існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на умисний характер та корисливу спрямованість інкримінованих злочинів.

Вказаний ризик підтверджується тим, що до затримання ОСОБА_7 будучи у працездатному віці не був працевлаштований, а отже він не мав законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.

Доводи захисника з приводу того, що загальний розмір завданої шкоди потерпілій складає 250 000 грн. не відповідають матеріалам справи, оскільки у обвинувальному акті зазначений розмір матеріального збитку 690 172 грн. 76 коп.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду з приводу того. що на теперішній час поведінка ОСОБА_7 вимагає виняткового контролю, що виправдовує застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який водночас не є для обвинуваченого безальтернативним.

Що стосується доводів захисника відносно визначеного обвинуваченому ОСОБА_7 непомірного розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскаржуваною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 грн.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ по справі «Хрістова проти Болгарії» суд зазначив, що національні суди повинні приводити достатні аргументи, щоб виправдати суму встановленої застави. Так, серйозність обвинувачення не тільки не може бути єдиним фактором, що обґрунтовує розмір застави, вона не може бути вирішальним фактором. Так само небезпека переховування від правосуддя не може бути оціненою виключно на основі міркувань, що стосуються тяжкості покарання, яке, ймовірно, буде накладено».

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ зі спливом часу ризики зменшуються, втрачають актуальність або зникають зовсім, вимагаючи від судів додаткової мотивації для продовження запобіжних заходів, а не просто посилання на початкові підстави.

Відтак, апеляційний суд враховує фактичні обставини інкримінованого злочину, його умисний характер та корисливу спрямованість, наявність ризиків, і приходить до висновку про те, що застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на теперішній час є необхідною і достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому, Європейським судом з прав людини визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи обвинуваченого, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та предмет кримінального правопорушення (справа «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) від 25.04.2000).

Водночас апеляційний суд додатково вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини.

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду від 06.04.2026 був продовжений строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів - до 06.06.2026.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Відтак, визначення судом 1-ої інстанції строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 06.06.2026 не узгоджується із приписами кримінального процесуального законодавства.

Додатково апеляційний суд зауважує, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено про те, що строк дії ухвали суду визначено тривалістю 60 днів, який обчислюється з моменту її ухвалення, тобто з 07.04.2026.

На переконання колегії суддів зазначені порушення є істотними та являються безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Приписами п. 3) ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню в частині продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , із постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до 04.06.2026 із зменшенням розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.04.2026, якою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу скасувати, в частині продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.06.2026, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 665 600 грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали апеляційного суду від 11.05.2026, заставна сума за ОСОБА_7 судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави у визначеному апеляційним судом розмірі, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього на строком до 04.06.2026 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи;

- не відлучати з Одеської області без дозволу суду;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт для виїзду за кордон (за наявності).

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

В іншій частині ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4