Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/230/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 941/181/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.02.2026, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 03.04.2026 включно, з визначенням застави в обсязі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого скасувати, як таку, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та винесена з порушенням прав обвинуваченого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України. В даному випадку до обвинуваченого можливо було б застосувати домашній арешт в нічний час доби. Зазначає, що ОСОБА_7 буде прибувати до суду за першою вимогою; не буде відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; буде утримуватися від спілкування із свідками та обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; буде повідомляти суд та прокурора про зміну свого проживання або місця роботи. ОСОБА_7 немає будь-якого сенсу переховуватися від органів досудового розслідування. Наразі не доведено ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 буде переховуватись від суду та залишатиме своє зареєстроване місце проживання у разі домашнього арешту. Він не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню, тим паче скоювати інші кримінальні правопорушення. Вважає, що ОСОБА_7 за чималий термін перебування під вартою зрозумів всі наслідки своїх дій, тому наразі можливо було б застосувати домашній арешт в нічний час доби. Крім того, судом не враховано, що хоча обвинувачений офіційно не був працевлаштований, але постійно працював, бо має на своєму утриманні дружину та дітей, які потребують його фінансової допомоги. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, мотивуючи тим, що ухвалу суду від 03.02.2026 вона тримала 11.02.2026, про що свідчить розписка.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №00000871 від 14.08.2023 щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України.

03.02.2026 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що прокурор довів наявність ризиків визначених, зокрема п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ризик незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в складі організованої групи злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, які закон класифікує як особливо тяжкі, та карає позбавленням волі на строк до дванадцяти років. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що у обвинуваченого може виникнути бажання незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які не допитувалися судом, з метою зміни останніми своїх показів з урахуванням ймовірної зацікавленості обвинуваченого у спотворенні їх свідчень про дійсні обставини та події кримінального правопорушення. Крім того, обвинувачений не має на утриманні неповнолітніх осіб, офіційного місця роботи, що вказує на те, що він не має стійких (міцних) соціальних зв`язків. На підтвердження протилежного доказів суду не надано. Не маючи офіційних джерел для існування та накопичених коштів, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів. Викладене, свідчить про існування ризику можливості вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та подану апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час провадження в суді першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення.

За наведеного, доводи захисника про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 03.02.2026 пропущено з поважних причин, зважаючи на викладене та те, що остання не допустила тривалого необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги, є обґрунтованими, відтак, враховуючи вимоги ч.1 ст.117 КПК України, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №00000871 від 14.08.2023 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.27,ч.3 ст.307 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.04.2026.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені ризики існують, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував тяжкість покарання, що йому загрожує, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскаціє майна, перешкоджати кримінальному провадженню, так як може незаконно впливати на свідків, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також варто відзначити, що ОСОБА_7 обвинувачується у злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, у разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 постійного джерела доходу не має, а отже, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, є підстави вважати, що він може вчинити новий злочин.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Таким чином, обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не гарантує унеможливлення продовження злочинної діяльності ОСОБА_7 навіть у разі перебування під домашнім арештом чи особистому зобов`язані, оскільки, залишиться доступ до Інтернет мережі, тобто існує можливість в інший спосіб продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Крім того, апеляційний суд вважає, що місцевий суд правильно врахував обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який пов`язаний зі збутом особливо небезпечних наркотичних засобів, а також особу обвинуваченого, який не працює, та у відповідності до ст.182 КПК України правильно визначив підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.02.2026.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.02.2026 щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: