ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1170/26 Справа № 932/2484/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2026 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2026 року включно.

Цією ж ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший більш м?який.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що відсутнє обґрунтування підозри та / або обвинувачення, а матеріали кримінального провадження щодо нього сфабриковані, зібрані пояснення потерпілих отриманні під тиском та залякуванням.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення, а також судом, жодними доказами не підтверджені і ґрунтуються на припущенні. Зазначає про ідентичність поданих прокурором клопотань про продовження тримання під вартою.

Звертає увагу, що він жодного разу не вчиняв дії, які б свідчили про його намір переховуватись від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, відсутні.

Зазначає, що за час перебування його під вартою, погіршився його стан здоров`я.

Наголошує, що судом порушуються його конституційні права та права, передбачені кримінальним процесуальним законом.

Позиції сторін в суді :

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В рамках розгляду даної апеляційної скарги учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участю до суду не надійшло, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні зокрема тяжкого і особливо тяжких злочинів, що пов`язані з діями сексуального характеру відносно неповнолітніх, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2026 року включно. Цією ж ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший більш м?який.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та стадію судового розгляду, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Зокрема, суд виходив з того, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_6 та серйозність висунутого йому обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику того, що ОСОБА_6 може без перешкод залишити місце мешкання та переховуватися від суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження.

Крім того, враховуючи стадію судового провадження, коли судовий розгляд справи не розпочатий, потерпілі та свідки не допитані, а докази не досліджені, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_6 впливу на них, місце проживання яких йому відоме, у зв`язку із чим суд вважав, що відсутні підстави для зміни йому запобіжного заходу.

Судом 1-ї інстанції враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, відсутність в нього стримуючих факторів від вчинення інших кримінальних правопорушень, що також дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд обґрунтовано прийняв до уваги, що хоча і тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд врахував характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою і прийшов до обґрунтованого висновку, що застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків та їх необґрунтованість, судом не приймаються, оскільки при розгляді клопотання встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та наявність обґрунтованих ризиків, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин для зміни обвинуваченому запобіжного заходу стороною захисту не наведено. З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також судом враховано, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, суд не вбачав підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень зокрема проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а тому з урахуванням встановлених судом ризиків, обставин справи, даних про особу обвинуваченого, суд не вбачавє підстав для визначення застави.

Отже, суд зважив на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду, та обґрунтовано прийшов до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинуваченим під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють його перебування під вартою. Отже, судом 1-ї інстанції вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_6 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності стороною обвинувачення підозри та складу інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України. Питанням доведеності обвинувачення суд 1-ї інстанції має дати оцінку при ухваленні рішення по суті, після оцінки всіх зібраних під час судового розгляду доказів, як і доводам сторони захисту щодо наявності чи відсутності порушень норм діючого КПК України під час досудового розслідування.

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Тому, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено порушень конституційних прав обвинуваченого та його прав, передбачених кримінальним процесуальним законом, через продовження щодо нього найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга обвинуваченого, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року,залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4