1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4446/25 1-кп/335/391/2026
17 березня 2026 року м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
У судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Так, в обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187, п.п.1,6,11 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України.
У клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків; продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.
Так, прокурор посилається на те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ст.187, п.п. 1, 6, 11 ч.2 ст.115 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.
З метою уникнення покарання та відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 може переховуватися від суду, що являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, прокурор посилається на те, що обвинувачена ОСОБА_8 розлучена та офіційно не працевлаштована, отже не має стійких соціальних зв`язків, а тому є достатні підстави вважати, що остання, з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може безперешкодно переховуватися від суду та взагалі залишити територію України, і це також є обґрунтуванням ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків можливими спробами вмовляння, переконання, примусу та погроз вплинути на їх дії, оскільки їй відомі анкетні, контактні дані більшості з них, що надасть можливість безпосередньо здійснювати на них вплив з метою змінити свідчення, що мають суттєве значення, або взагалі відмовитися від них. У випадку обрання до обвинуваченої запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не виключається вірогідність особистих зустрічей обвинуваченої ОСОБА_8 з потерпілими, свідками, що негативно впливатиме на психологічний та моральний стан потерпілих, свідків у провадженні, провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, що викривають обвинувачену у вчиненні особливо тяжкого злочину, очікуючи на можливу її помсту, що вплине на швидкість, повноту, всебічність та швидкість судового розгляду кримінального провадження, оскільки потерпілі та свідки на сьогоднішній день безпосередньо судом не допитані, їх показання безпосередньо судом не сприйняті.
Ризик того, що обвинувачена ОСОБА_8 може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, підтверджується тим, що остання організувала та керувала готуванням до вчинення розбою та умисного вбивства свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 , його матері ОСОБА_10 та брата ОСОБА_11 . Після того, як ОСОБА_8 отримала від виконавця злочину, якого сама підшукала, грошові кошти, отримані нібито злочинним шляхом, підтвердження вчинення вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та завірення про подальше вчинення вбивства ОСОБА_10 , позитивно відреагувала на дану звістку, та дала згоду на вбивство ОСОБА_10 у подальшому. Після цього ОСОБА_8 була затримана працівниками поліції. Будучи на свободі, вона може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що являється ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням зазначеного, прокурор просить суд його клопотання задовольнити та продовжити відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_8 вчинене із застосуванням насильства.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та просила суд його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просив суд його задовольнити.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики, на які посилається прокурор є надуманими та недоведеними, а тому просила суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а у разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 просила суд визначити розмір застави.
Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала позицію свого захисника.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.12.2024 до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, який був неодноразово продовжений та спливає 22.03.2026.
Відповідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Так, судом встановлено, що на даний час триває судовий розгляд кримінального провадження, розпочато стадію дослідження письмових доказів.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187, п.п.1,6,11 ч.2 ст.115 КК України, за які законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, та довічне позбавлення волі і які, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_8 , усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих їй діянь й суворість можливого покарання, може переховуватися від суду, що дає підстави для висновку про обґрунтованість ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, суд зазначає про те, що обвинувачена ОСОБА_8 обізнана про місце мешкання потерпілих, які є її родичами, а також свідків, які не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, а тому вони можуть змінити свої покази у разі впливу на них ОСОБА_8 шляхом залякування, вмовляння або іншим шляхом, що свідчить про наявність ризиків передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Також суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 може продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, задля досягнення своєї мети.
З урахуванням зазначеного, суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується.
Судом при вирішенні даного питання, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, враховується, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки (дітей, батьків), разом з цим це не спростовує і не зменшує достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу.
На думку суду, дані про особу обвинуваченої та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_8 , не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_8 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, не надає можливості обвинуваченій перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченої під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, наявне обвинувачення відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187, п.п.1,6,11 ч.2 ст.115 КК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, існуюча практика Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого, свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При визначенні виду можливого запобіжного заходу, суд враховує існування встановлених на досудовому розслідуванні, у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду ризиків та вважає необхідним продовжити ОСОБА_8 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, на даний час, не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. Суд також бере до уваги стан здоров`я обвинуваченої, щодо якої в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що на даний час, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченої, з огляду на що, клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів підлягає задоволенню.
Разом з цим, продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 197, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 15 травня 2026 року включно, без можливості внесення застави.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 березня 2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2026 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3