Справа № 751/1486/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/90/26
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

04 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання частково, слідчий суддя вказала на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, який розуміючи тяжкість можливого покарання може ухилитися від слідства та суду, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення у разі обрання більш м`якого виду запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання. При застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Аргументує тим, що прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування реальних, а не гіпотетичних ризиків. Саме по собі формальне посилання на можливість переховування від органів досудового розслідування чи суду, впливу на свідків або перешкоджання кримінальному провадженню, не може бути достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральності, місце проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

ОСОБА_6 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, є учасником бойових дій, одружений, має місце реєстрації, є студентом заочного відділення Національного університету «Чернігівська політехніка», що в сукупності підтверджує наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, що може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

У той же час, ані слідчим в матеріалах клопотання, ані прокурором в судовому засіданні не додано жодного доказу, який би хоч якось давав підстави дійти висновку, що підозрюваний має намір переховуватися від слідства. Зокрема, слідство не володіє доказами придбання квитків для виїзду ОСОБА_6 з місця проживання, як відсутні і свідки про такі наміри підозрюваного, також, відсутні будь-які дані про неявки до слідчого чи прокурора.

Ризик впливу на потерпілого та свідків є малоймовірним, адже потерпілий у кримінальному провадженні та свідки вже допитані і підстав вважати, що вони змінять надані ними показання не встановлено. Крім того, потерпілий є пасинком підозрюваного, претензій до останнього не має та просить закрити кримінальне провадження. Отже, запобігти цьому ризику цілком було б можливо поклавши на ОСОБА_6 обов`язок утримуватися від спілкування з визначеними особами.

Об`єктивних можливостей перешкоджати кримінальному провадженню у підозрюваного нема, що стороною обвинувачення не спростовано.

Про відсутність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить відсутність у ОСОБА_6 судимостей, наявність позитивної характеристики, сім`ї та соціальних зв`язків, в той час, як стороною захисту цей ризик належними доказами не підтверджується.

За таких обставин, з урахуванням особи підозрюваного, його соціальних зв`язків, стану здоров`я та відсутності доведених ризиків, визначених ст. 177 КПК України, запобігти можливим ризикам у даному кримінальному провадженні можливо шляхом застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , та обставини його вчинення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 14 лютого 2026 року, близько 19 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кухонній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , під час спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 , вчинив сварку з останнім, з мотивів неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи в руці ніж, умисно завдав не менше трьох ударів лезом ножа в область живота, грудної клітки та шиї потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини без пошкодження внутрішніх органів та не проникаючих колото-різаних ран грудної клітки, та шиї, які відповідно до ст. 2.1.4 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

За даним фактом слідчим відділом Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області 14 лютого 2026 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

15 лютого 2026 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі ст. 208 КПК України, був затриманий ОСОБА_6 .

У цей же день ОСОБА_6 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.

Той факт, що підозрюваний одружений, є учасником бойових дій, має постійне місце проживання в м. Чернігові та є студентом заочного відділу університету не є свідченням міцних соціальних зв`язків, як помилково вважає захисник, при наявній інформації про те, що ОСОБА_6 зловживає алкогольними напоями, підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я людини, а також з огляду на інформацію щодо звернень, які надійшли до правоохоронних органів, з якої убачається, що підозрюваний звертався до поліції з повідомленням про те, що його пасинок ОСОБА_9 є особою, яка самовільно залишила військову частину в жовтні 2025 року.

Приводом для конфлікту підозрюваний в ході його допиту вказував, що його обурює той факт, що потерпілий, який є його пасинком, самовільно залишив військову частину та ухиляється від проходження військової служби, в той час як він є учасником бойових дій. З огляду на те, що раніше ОСОБА_6 вже звертався до правоохоронних органів з повідомленням про ухилення ОСОБА_9 від військової служби, колегія суддів вважає, що цей конфлікт є довготривалим, а підозрюваний не приймає факт ухилення потерпілим військової служби, як належний, що не сприятиме зменшенню настання ризиків при застуванні до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить захисник.

При цьому, можливості ухилення ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду може сприяти й те, що підозрюваний не працює, на його утриманні малолітні діти або інші особи не перебувають, він був звільнений з військової служби, а тому цілком ймовірним є настання заявленого стороною обвинувачення ризику.

Вказівка захисника на те, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що підозрюваним були замовлені квитки, що могло б свідчити про його намір втечі, є безпідставними, адже з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 був затриманий відразу після злочину, у вчиненні якого він підозрюється, що виключає настання заявлених стороною захисту обставин.

Більш того, колегія суддів звертає увагу захисника на те, що ризик це завжди ймовірність, а не факт настання заявленої обставини. З огляду на встановлені обставини, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , особу потерпілого, тривалість конфлікту між чоловіками, вірним є твердження слідчого судді про доведеність заявленого ризику ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Доведеним на думку колегії суддів є й ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, що підтверджується й наявністю родинних зв`язків підозрюваного та потерпілого, а також тривалою конфліктною ситуацією між цими особами, через невдоволення ОСОБА_6 тим, що ОСОБА_9 залишив військову службу.

Те, що потерпілий та свідки у кримінальному проваджені допитані не виключає можливість настання цього ризику, як помилково вважає сторона захисту , адже ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого/свідків та дослідження їх судом.

На даному етапі досудового розслідування доведеним є й ризик можливості вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, який не нівелюється тим, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався, як про це стверджує сторона захисту, при тому, що підтверджується поведінкою підозрюваного та способом його життя після звільнення з військової служби, а також конфліктною ситуацією між ним та потерпілим, при тому, що потерпілий є членом родини підозрюваного, кількістю нанесених потерпілому ударів (три удари колюче-ріжучим предметом), що не виключає можливість настання негативних наслідків у майбутньому.

Наведені захисником відомості щодо біографічних та характеризуючих даних щодо підозрюваного не приймаються до уваги, адже слідчий суддя не вирішував питання про призначення міри покарання ОСОБА_6 , коли ці відомості мають важливе значення та об`єктивно можуть вплинути на строк можливого покарання.

Отже, на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

При цьому, слідчим суддею проаналізовані доводи сторони захисту щодо можливості обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, але обставин, які б вказували на доцільність такого запобіжного заходу на даному етапі досудового розслідування, коли тільки розпочато збір доказів. не проведені експертні дослідження та інші необхідні слідчі й процесуальні дії,не встановлено й стороною захисту не наведено.

Отже, підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2026 року про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12