№ 207/7854/25
№ 1-кп/207/172/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

потерпілого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні № 0001075 за звинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2025 року до Південного районного суду міста Кам`янського з Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обирався 22 жовтня 2025 року слідчим суддею Південного районного суду міста Кам`янського ОСОБА_6 на строк 60 діб до 19 грудня 2025 року, та був продовжений ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 15 січня 2026 року і закінчується 15 березня 2026 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просить міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому продовжити на 60 днів, так як не перестали існувати ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_3 клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження міри запобіжного заходу та в задоволенні клопотання прокурора просив суд відмовити. ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну йому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши прокурора, потерпілого, обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, не працевлаштований, легального джерела доходу, утриманців та неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність соціально - стримуючих факторів у запобіганні ризикам, раніше неодноразово судимий, а отже може переховуватися також і від суду та в будь-який момент залишити або змінити місце мешкання з метою ухилення від судового розгляду справи та уникнення можливого покарання. Таким чином існують достатні та обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що може призвести до затягування своєчасного розгляду справи у суді.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

При наданні правової оцінки ризику переховування також враховується, що ОСОБА_5 є особою без громадянства та який офіційної реєстрації не має, що у свою чергу унеможливлює контроль за застосуванням альтернативних запобіжних заходів.

Крім того, з хронології попередніх судимостей ОСОБА_5 слідує, що останній по відбуттю покарання фактично одразу вчиняв нові злочини, що у своїх сукупності свідчить про вагомість ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Отже, суд враховує ризик вірогідності його переховування від суду, скоєння нових злочинів чи правопорушень, незаконний вплив на потерпілого, свідків, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_5 обвинувачень, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, з застосуванням насильства до потерпілого, суд приходить до висновку про неможливість визначення застави на даній стадії розгляду.

Окрім цього ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2026 року було залишено без змін ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського від 10 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001075 щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи ризик можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків, вірогідності його переховування від суду, з урахуванням можливості скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, та приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Продовжити термін застосування запобіжного заходу обвинувачуваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ташкент, Узбекистан, раніше судимому, проживаючому без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , фактично утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» за адресою: м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 80, - у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 02 травня 2026 року включно.

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1