печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000429 від 26.03.2024,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором третього відділу другого управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000429 від 26.03.2024.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000429 від 26.03.2024, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України та окупацією частини території України. В ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення Збройних Сил рф (далі - зс рф), інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - ЖК(IV)), особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЖК(IV) жінки потребують особливого захисту, зокрема, захисту від зґвалтування, примушування до проституції чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність.

Статтею 147 Конвенції передбачено, що серйозними порушеннями є дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема нелюдяне поводження.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року (далі - ДП І), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі;

e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Збройне захоплення територій Київської області, почалося разом із повномасштабним вторгненням РФ в Україну. Починаючи з 27.02.2022 частина території Київської області поступово почали переходити під контроль російських окупаційних військ, у тому числі смт. Макарів Макарівської селищної громади Бучанського району Київської області.

За результатами досудового розслідування встановлено, що у березні 2022 року (точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені) громадянин рф ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем зс рф у військовому званні капітан медичної служби, перебуваючи на посаді командира госпітального взводу медичної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на окупованій території АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 , як командир госпітального взводу медичної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлював обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, а також свою участь в бойових діях у ньому.

Громадянка України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи цивільною особою, одягненою в цивільний одяг, у складі Збройних Сил України чи інших військових формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі у бойових діях не брала, до таких дій не готувалась, у березні 2022 року разом із своєю матір`ю ОСОБА_9 та її доглядальницею ОСОБА_10 проживала у домоволодінні на окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, в останню декаду березня 2022 року, більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, в період часу з 13 до 15 години, військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , будучи одягненим у військову форму та озброєним вогнепальною зброєю, перебуваючи у стані, що мав ознаки алкогольного сп`яніння, разом із невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем зс рф, який мав вогнепальне поранення, перебуваючи на території смт. Макарів, Бучанського району Київської області, прийшов до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому на той час мешкала цивільна особа - потерпіла ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_6 , незаконно проникнувши на територію домоволодіння, розташованого за вказаною вище адресою, а у подальшому в середину будинку, здійснив огляд приміщень з метою виявлення наявності осіб у будинку та перебуваючи у вітальні домоволодіння, наказав потерпілій надати пораненому військовослужбовцю зс рф медичну допомогу. Побоюючись за власне життя та здоров`я ОСОБА_8 обробила вогнепальну рану пораненого військовослужбовця зс рф медичними препаратами, після чого останній, почувши шум транспортного засобу, залишив будинок.

Після цього у ОСОБА_6 , який залишився у приміщенні разом із потерпілою, раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру щодо цивільної особи - ОСОБА_8 . Реалізуючи цей намір, ОСОБА_6 ініціював розмову про свою дружину та зазначив, що скучив за жіночою увагою та ласкою.

Розуміючи наміри ОСОБА_6 , потерпіла перейшла з вітальні до кухні на першому поверсі будинку для підігріву їжі для своєї матері, яка через похилий вік (приблизно 90 років) та стан здоров`я майже не пересувалась по будинку, однак ОСОБА_6 пішов слідом за нею.

Під час перебування на кухні удвох із потерпілою, ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка за даних обставин не має можливості чинити опір, діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, в порушення вимог ч. 2 ст. 27, ст. 147 ЖК(IV), ст. 75(2) (e, b) ДП І, підійшов до ОСОБА_8 та з метою вступу з нею у статеві відносини, міцно взяв її за ліву руку і наказав пройти з ним до спальні на другому поверху будинку.

Отримавши відмову від ОСОБА_8 виконати вказані дії, ОСОБА_6 , знаючи планування житла та користуючись тим, що мати потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувають в іншій частині будинку та не здатні надати ОСОБА_8 допомогу, у порушення вимог ст. ст. 27, 147 ЖК(IV), ст. 75(2) (e, b) ДП І, застосовуючи фізичну силу почав тягнути її до сходів, що ведуть у кімнату на другому поверху будинку.

Однак, ОСОБА_8 , яка реально сприйняла погрози щодо зґвалтування, побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою уникнення вчинення щодо неї дій сексуального характеру, схопилась руками за поручень сходів та почала чинити опір і умовляти не чіпати її. Після чого, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що ОСОБА_6 не реагує на її умовляння, з метою відволікти його від скоєння сексуального насильства щодо неї, запропонувала останньому вжити алкогольний напій, а саме вино з ознаками бродіння, яке знаходилось у трьох літровій банці на терасі будинку, на що ОСОБА_6 погодився.

Після вжиття вина з ознаками бродіння ОСОБА_6 , до будинку ОСОБА_8 зайшов невстановлений військовослужбовець зс рф на ім`я « ОСОБА_11 », якого потерпіла, з метою уникнення незаконних дій зі сторони ОСОБА_6 почала просити про допомогу, благаючи забрати з будинку останнього. Після неодноразових намагань, « ОСОБА_11 » вдалось вивести ОСОБА_6 з приміщення, однак протягом короткого часу він повернувся та знову, з метою вчинення насильницьких дій сексуального характеру, в порушення вимог ст. ст. 27, 147 ЖК(IV), ст. 75(2) (e, b) ДП І, намагався силою перемістити потерпілу до другого поверху будинку та, користуючись беззахисним станом потерпілої, наніс останній удар ногою в живіт, чим спричинив їй сильне фізичне та моральне страждання.

Однак, відразу після цього, невстановлений військовослужбовець зс рф на ім`я « ОСОБА_11 » повторно повернувся та шляхом умовлянь остаточно вивів ОСОБА_6 із будинку.

Отже, військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме: погрозу вчинення дій сексуального характеру у формі зґвалтування, чим порушив вимоги ст. ст. 27, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, а також ст. 75(2) (е, b) Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні погрози зґвалтуванням, що відповідно до ст. 8(2)(b)(xxii) Римського Статуту Міжнародного кримінального суду є воєнним злочином.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_6 викликався для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим 19.11.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано відомості про виклик ОСОБА_6 до старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу ОСОБА_12 для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій на 10:00 год. 25.11.2025, 26.11.2025, 27.11.2025 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повістки аналогічного змісту опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 14.11.2025 № 233 (стор.9).

25.11.2025 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яке разом із повісткою на 10:00 год. 15.12.2025, 16.12.2025, 17.12.2025 розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 27.11.2025 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5, а також опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 26.11.2025 № 241 (стор.13).

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є наявність в матеріалах досудового розслідування достатніх об`єктивних доказів. Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності, а саме:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 19.07.2022;

- протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 20.09.2024;

- протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 17.04.2025;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2024;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2022;

- протоколом огляду речей і документів від 20.09.2024;

- протоколом огляду місця події від 16.11.2024;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.11.2024;

- листом ГУР МОУ від 18.11.2024 № 222/10д/8449;

- висновком експерта від 07.02.2025 №Се-19/111-24/69759-ПС;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є те, що під час досудового розслідування підтверджено, що ОСОБА_6 перебуває на території рф, що дає підставі вважати про наявність обґрунтованих ризиків щодо спроби підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо через тяжкість злочину та суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, посилаючись на частину шосту статті 176, частину шосту статті 193 КПК України, сторона обвинувачення просить суд обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, з викладених у ньому підстав, просив задовольнити та обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного заперечував щодо задоволення клопотання, зазначивши, що ризики не доведені, підозра необґрунтована, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_6 викликався для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим 19.11.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано відомості про виклик ОСОБА_6 до старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу ОСОБА_12 для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій на 10:00 год. 25.11.2025, 26.11.2025, 27.11.2025 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повістки аналогічного змісту опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 14.11.2025 № 233 (стор.9).

25.11.2025 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, яке разом із повісткою на 10:00 год. 15.12.2025, 16.12.2025, 17.12.2025 розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 27.11.2025 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5, а також опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 26.11.2025 № 241 (стор.13).

У ході виконання доручення слідчого оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на території рф або тимчасово окупованої території України.

На вказані виклики підозрюваний не з`явився, про причини неявки не повідомив, що свідчить про умисні дії ОСОБА_6 , спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - рф.

19.12.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини шостої статті 193 КК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з вимогою частини шостої статті 176 КК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами частини четвертої статті 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя бере до уваги те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах. При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та доведені у судовому засіданні, вважає недостатнім обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Питання щодо доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись статтею 29 Конституції України, статтями 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 575 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000429 від 26.03.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину рф, уродженцю міста Улан-Уде, Республіка Бурятія, рф, військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ), командиру госпітального взводу медичної роти, капітану медичної служби, проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1