Справа № 359/4757/24 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2772/2026 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000662 від 18.09.2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.;

цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 20 000 грн. завданих моральних збитків, а в іншій частині цивільного позову відмовлено.

Відповідно до вироку, у 2022 році ОСОБА_9 в ході проведення аукціону придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка раніше на праві приватної власності належала ОСОБА_10 , чоловіком якої є ОСОБА_7

26.08.2023 року приблизно о 17 годині 25 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , її сином ОСОБА_11 за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 прийшли до вказаної квартири з метою збирання належних їм речей, однак в ході збирання речей ОСОБА_9 заборонив ОСОБА_7 забирати холодильник останнього, оскільки сам його використовував. Крім того, ОСОБА_7 виявив пошкодження свого дивана.

У зв`язку з цим, у ОСОБА_7 під час збирання речей виникли неприязні відносини до ОСОБА_9 та кримінально-протиправний намір на спричинення йому через це тілесних ушкоджень, реалізуючи який, ОСОБА_7 періодично наносив удари руками ОСОБА_9 в голову, обличчя, шию, правий плечовий суглоб, праве плече та тулуб, завдавши ОСОБА_9 не менше шести ударів та спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що станом на час ухвалення оскаржуваного вироку суду строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням закінчився, при цьому фактів вчинення ним нових кримінальних правопорушень під час судового розгляду кримінального провадження не було встановлено, а тому прокурор вважає, що суд першої інстанції повинен був роз`яснити обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення та за умови його згоди звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а у разі його відмови від такого звільнення - визнати його винним, призначити покарання та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від цього покарання, однак цього не зробив. Просив оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та роз`яснити ОСОБА_7 право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підставі. У разі згоди обвинуваченого на таке звільнення - звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а у разі його незгоди на звільнення від кримінальної відповідальності - призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від призначеного покарання. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Разом з тим, з встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, вчинено ним 26.08.2023 року.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України (в редакції закону чинного на час вчинення кримінального правопорушення) передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінального проступку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, минуло понад 2 роки, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, не вчинив нового кримінального правопорушення, то строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України закінчився 26.08.2025 року, а тому він міг бути звільнений судом першої інстанції від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України за умови надання ОСОБА_7 своєї згоди на таке звільнення.

Разом з тим, в судовому засіданні суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2, 3 ст. 285 КПК України не роз`яснив ОСОБА_7 , щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності, право на таке звільнення, а також суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, та постановив вирок, яким визнав ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначив покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, а тому обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, при наявності якої суд першої інстанції повинен звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження, а у разі висловлення обвинуваченим заперечення проти такого звільнення, суд має відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого від покарання за вчинення кримінального правопорушення на підставі ст. 49 КК України.

Враховуючи, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти апеляційної скарги прокурора та надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, то колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити та вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Зокрема, ст. 129 КПК України встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного чи медичного характеру. Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі суперечить вказаним вище вимогам закону. Виходячи із зазначених норм КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 без розгляду.

В той же час, відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 КПК України залишення цивільного позову без розгляду у випадку закриття кримінального провадження, у тому числі з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратуризадовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000662 від 18.09.2023 рокуза обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4