Справа № 487/1257/26
Провадження № 1-кс/487/1121/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання заступника начальника СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадження № 0000251, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України-

ВСТАНОВИВ

18.02.2026 заступник начальника СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 17.02.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 за ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000251 за ч. 4 ст. 186 КК України .

17.02.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке по ступеню тяжкості відноситься до тяжких злочинів, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий зазначає, що лише обрання найбільш суворого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор, підтримала дане клопотання та просила про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання. Посилаючись на недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, та недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, просив обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ ГП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000251 за ч. 4 ст. 186 КК України .

Відповідно до клопотання, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про введення на території України воєнного стану, 17.02.2026 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, перебуваючи у приміщенні магазину «Аврора», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 24-в, побачив на одному з прилавків товар, а саме: 2 навісні замки з ключами «Belt» вартістю по 107 грн 50 коп. кожний на загальну суму 215 грн 00 коп., 2 набору свердел «Werk» вартістю 107 грн 50 коп. кожний на загальну суму 215 грн 00 коп., 3 набори мітчиків з тримачем вартістю по 165 грн 83 коп. кожний на загальну суму 497 грн 50 коп., набір ключів шестигранних «Belt» вартістю 45 грн 83 коп., 2 набори інструментів рибальських «Fisherman» вартістю 99 гривень 17 коп. кожний на загальну суму 198 грн 33 коп., який належить ТОВ «Вигідна покупка» (мережа магазинів «Аврора»).

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення вказаного майна, ОСОБА_4 взяв вищевказаний товар та, утримуючи його при собі, направився до виходу з магазину, не маючи наміру оплачувати його вартість.

Свідок ОСОБА_7 , якій стало відомо про протиправні дії ОСОБА_4 , попрямувала до виходу з приміщення магазину та метою припинення правопорушення стала біля входу і намагалася зупинити ОСОБА_4 . Усвідомлюючи, що його дії викрито, та діючи відкрито, з метою утримання викраденого майна, ОСОБА_4 застосувавши фізичне зусилля до свідка ОСОБА_7 , вирвався та вибіг з приміщення магазину, після чого зник з місця події.

У подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ТОВ «Вигідна покупка» на загальну суму 1171 грн 67 коп.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

17.02.2026 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_4 .

18.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України підтверджується наступними долученими до клопотання та дослідженими доказами: Рапортами; Протоколом прийняття заяви про скоєння кримінального правопорушення від ОСОБА_7 ; Протоколом огляду місця події; Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 ; Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі свідка ОСОБА_7 ; Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 ; Протоколом огляду предметів; Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 ; Протоколом огляду предметів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 , міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції, тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що віднесено до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою, слідчий суддя приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, у період дії воєнного стану , що свідчить про наявність ризику його наміру переховуватись від органів досудового розслідування або суду, в тому числі за межами України чи на непідконтрольній території.

Крім того, з огляду на характер та спосіб організації злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 , а саме застосування насильства до потерпілої, існує обґрунтований ризик його впливу на потерпілу, свідків, зокрема з метою спонукання до дачі неправдивих показань або відмови від свідчень.

Крім цього, враховуючи виявлену у діях підозрюваного корисливу мету, притягнення до кримінальної відповідальності (справа у судді), слідчий суддя вважає обґрунтованим ризик повторного вчинення ОСОБА_4 аналогічного кримінального правопорушення.

Крім того слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, який не одружений, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий, на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведених обставин, слідчий суддя вважає, що саме міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту щодо можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Отже застосування до ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу, на думку слідчого судді є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначені вимоги закону, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, його матеріальний стан, характер злочину пов`язаного із застосування насильства над потерпілою, в умовах воєнного стану, а також встановлені ризики, слідчий суддя вважає можливим не визначати підозрюваному розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.04.2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 20.02.2026 о 16.10 год.

Слідчий суддя : ОСОБА_1