Справа № 464/500/26
пр.№ 1-кп/464/300/26
УХВАЛА

03 березня 2026 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

в провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про покладення на обвинувачену ОСОБА_19 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у рамках раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави. Підтримав письмовий текст клопотання.

Захисник ОСОБА_15 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора з підстав, що викладені у письмових запереченнях на клопотання про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Зазначив, що вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки КПК України не передбачено можливості покладення на обвинувачену обов`язків без застосування відповідного запобіжного заходу. Враховуючи те, що строк дії ухвали слідчого судді про продовження дії обов`язків закінчився, клопотання прокурора є необґрунтованим, відтак просив суд відмовити у задоволенні такого.

Обвинувачена ОСОБА_19 підтримала позицію захисника.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали думку прокурора, просили задовольнити клопотання сторони обвинувачення.

Обвинувачені ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , захисники ОСОБА_14 , ОСОБА_16 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора.

Інші потерпілі в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, звернулись до суду з заявами про проведення розгляду кримінального провадження за їх відсутності.

Заслухавши пояснення прокурора, думку захисників, обвинувачених, представників потерпілих та потерпілих, дослідивши клопотання прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.05.2025 щодо підозрюваної ОСОБА_19 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави у розмірі 514 760 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.05.2025 ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.05.2025 скасовано, застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_19 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

30.05.2025 ОСОБА_19 було звільнено з ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у зв`язку із внесенням застави, відтак з вказаного моменту до ОСОБА_19 на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 29.05.2025 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покладено на неї наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися із Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії визначених обов`язків продовжувався, зокрема востаннє ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.12.2025 до 28 лютого 2026 року.

Таким чином, на момент розгляду поданого прокурором клопотання, строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_19 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 29.05.2025, закінчився.

Разом з тим, при вирішенні клопотання, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно зі ст. 131 КПК України запобіжний захід, який є заходом забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вказаним у даній нормі.

При цьому, з астава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Частиною 3 ст. 182 КПК України передбачено, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Частиною 2 ст. 196 КПК України визначено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Зокрема, згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України саме обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Водночас, щодо визначення строку дії ухвали суду в частині застосування запобіжного заходу у вигляді застави суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

При цьому, згідно зі ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 368 КПК України передбачено, що питання, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження, суд вирішує при ухваленні вироку за наслідками судового розгляду кримінального провадження.

З наведеного слідує, що питання щодо запобіжного заходу у вигляді застави, за відсутності обставин зміни чи скасування запобіжного заходу чи підстав для звернення застави в дохід держави до цього, вирішується судом при завершенні кримінального провадження.

Крім того, положеннями Глави 18 КПК України не встановлено обмеження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави, як альтернативи обраному запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, однак чітко визначено частиною 7 ст. 194 КПК України після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Суд зазначає, що застава не є тимчасовим запобіжним заходом (тримання під вартою, арешт, тощо), оскільки КПК України не містить положень щодо необхідності продовження строку її дії, а тому встановлюється на час дії кримінального провадження (в тому числі до прийняття рішення суду про зміну чи скасування запобіжного заходу, звернення її в дохід держави), а не тільки на час дії обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З аналізу наведених положень слідує, що нормами КПК України не передбачено обмежень строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

В решті, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, оскільки запобіжний захід у вигляді застави не має граничного строку дії, то після внесення грошових коштів у якості застави, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, або прийняття рішення про його (запобіжного заходу) зміну чи скасування, чи звернення застави в дохід держави.

За наведених обставин, зважаючи на норми кримінального процесуального закону, застава, як альтернатива запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, є безстроковим видом запобіжного заходу, на даний час захід забезпечення є чинним, оскільки не звернутий в дохід держави, судом не скасований та не змінений, кримінальне провадження щодо обвинуваченого не завершено.

Таким чином, суд не погоджується із доводами сторони захисту про те, що запобіжний захід у вигляді застави втратив свою чинність після закінчення строку, в тому числі продовженого, дії обов`язків, оскільки з вищевикладених норм слідує, що 28.02.2026 ухвала про застосування запобіжного заходу припинила свою дію лише в частині визначення строку дії таких обов`язків, а не стосовно застосування запобіжного заходу в цілому, а тому відсутні правові підстави стверджувати, що запобіжний захід щодо обвинуваченого втратив свою дію.

Твердження захисника про те, що закінчення строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, впливають на чинність застосованого запобіжного заходу є необґрунтованими.

Разом з тим, суд частково погоджується із міркуваннями сторони захисту про те, що положеннями КПК України не визначено можливості покладення на обвинуваченого обов`язків у випадку їх скасування поза межами розгляду клопотання про обрання чи зміну запобіжного заходу.

З огляду на положення ст. ст. 194, 200 КПК України, покладені судом обов`язки на підозрюваного/обвинуваченого можуть бути продовжені за клопотанням сторони обвинувачення або ж скасовані, змінені чи обрані додаткові обов`язки за клопотанням прокурора про зміну запобіжного заходу.

Тобто, КПК України не передбачено можливості звернення прокурора до суду із клопотанням про покладення обов`язків на обвинуваченого/підозрюваного у разі закінчення строку їх дії.

Однак, законодавцем чітко вказано, що зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені ч. 4 ст. 194 КПК України, покладається судом на обвинуваченого лише при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, і строк дії визначається лише у випадках встановлених КПК України (ч. 2 ст. 196 КПК України).

Таким чином, судом встановлюється строк дії не до усіх обов`язків, які можуть бути покладені на обвинуваченого, а лише до тих, відповідну вимогу про що містять положення КПК України, зокрема передбачені ч. ч. 5, 6 ст. 194 КПК України.

При цьому, частиною 7 ст. 42 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Вказані обов`язки покладені на обвинуваченого чи підозрюваного законодавцем у зв`язку із статусом учасника кримінального провадження, не залежно від застосування певного виду заходу забезпечення кримінального провадження щодо нього, та такі діють впродовж кримінального провадження.

Невиконання вказаних обов`язків є підставою для застосування чи зміни запобіжного заходу, а також застосування до обвинуваченого заходів процесуального примусу.

Однак, згідно з ч. 8 ст. 182 КПК України у разі якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Тобто, виконання обвинуваченим обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, нерозривно пов`язане із наслідками, які підлягають застосуванню судом при вирішенні долі запобіжного заходу у вигляді застави.

Тож, після закінчення строку дії ухвали суду про продовження обов`язків, в обвинуваченого не скасовується обов`язок прибувати до суду за судовим викликом.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, після застосування запобіжного заходу, при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, суд зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків передбачених вказаною нормою, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

З цього слідує, що наявність запобіжного заходу дає право суду зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади.

Як встановлено судом, до обвинуваченої ОСОБА_19 застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Обов`язок, раніше покладений на останню, прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, відноситься до загальних обов`язків, покладених на обвинувачену, відтак не має строку дії, а тому не скасовується у зв`язку із закінчення строку дії ухвали суду про продовження строку дії обов`язків.,

Беручи до уваги те, що ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, що є особливо тяжкими злочином, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, з урахуванням особи обвинуваченої, суд приходить до переконання, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наведені прокурором у клопотанні, продовжують існувати, відтак існують підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні стороною захисту висловлено заперечення щодо дії відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави, з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо обізнаності останньї із обов`язками, невиконання ним яких може мати наслідком вирішення питання судом щодо звернення застави в дохід держави, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання обвинуваченої прибувати за кожною вимогою до суду або прокурора.

Беручи до уваги те, що інші обов`язки, про покладення яких на обвинувачену з клопотанням звернувся прокурор, в силу ч. 5 ст. 194 КПК України мають строк дії, який на даний час закінчився, положенням КПК України не передбачено можливості покладення обов`язків на обвинуваченого за відсутності клопотання прокурора про обрання чи зміну запобіжного заходу, відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання в цій частині.

Відповідно до ст. 392 КПК України дана ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 ст. 392 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 194, 199, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

клопотання прокурора задовольнити частково.

Зобов`язати обвинувачену ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати до прокурора, суду за кожною вимогою.

Роз`яснити, що у разі якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2026 року.

Головуючий ОСОБА_1