ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/768/26 Справа № 203/1473/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 23 березня 2026 року про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 0000150 за ч.1 ст. 367 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді від 23 березня 2026 року відмовлено задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_7 від 30.04.2022 року про закриття кримінального провадження №0000150.

Слідчий суддя зазначив, що слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження за відсутності складу правопорушення після збирання та дослідження доказів. При цьому, встановлено, що відсутній прямий зв`язок між діяннями та наслідками у вигляді виплати грошової компенсація. Також заявник не подавав клопотання у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить скасувати постанову суду і призначити новий розгляд, оскільки слідчий не повно провів досудове розслідування, не врахувавши теж факт спричинення державі істотної шкоди. Не враховано висновок ЄСПЛ.

До початку судового засідання від апелянта надійшло заява про проведення судового засідання за його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги повинен перевірити як дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, так і підстави його закриття.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень глави 24 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Метою досудового розслідування є діяльність слідчого, дізнавача, прокурора спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття кримінальних правопорушень, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 223 КПК України, слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Як видно з матеріалів скарги та рішення слідчого судді, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000150, відомості про яке внесено до ЄРДР 05.04.2022 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.367 КК України, за заявою заступника Міністра з питань Європейської інтеграції, в якій останні посилався на можливе вчинення кримінальних правопорушень невстановленими особами державної влади, в результаті яких Державному бюджету України спричинено збитки внаслідок виплати ОСОБА_8 відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 3000 Євро, завданої в зв`язку із надмірною тривалістю кримінального провадження та відсутності в національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту, на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Копитець і Штопко проти України».

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від 30.04.2022 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Апеляційний суд вважає, що як слідчий так і слідчий суддя прийняли правильні рішення з огляду на наступне.

Частиною 1 статі 367 КК України передбачено кримінальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Відповідно до положень даної статті, об`єктивною стороною службової недбалості є наявність трьох обов`язкових ознак: діяння невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; наслідків, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб та причинним зв`язком між діяннями та наслідками.

Неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків є діями службової особи в межах покладених на нею обов`язків, які виконані нею не відповідно до вимог інтересів служби.

Кримінально караними ці діянні будуть тоді, коли обов`язки, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбаченні у ст. 367 КК України наслідки, а також має бути наявний безпосередній зв`язок між невиконанням чи неналежним виконанням службовою особою своїх службових обов`язків та заподіянням істотної шкоди охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб.

Злочин, передбачений ст. 367 КК України є закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди (шкоди, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян) охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб.

Згідно з п.3 примітки ст. 364 КК України істотною шкодою у ст. 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до п. 12 Постанови Великої Палати ВС України від 05.12.2018 (справа №301/2178/13-к), виходячи з буквального розуміння змісту пункту 3 примітки до статті 364 КК України, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір або перераховуватися в матеріальний еквівалент. Зокрема, як зазначено у наведеній постанові Верховного Суду України, за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваним Конституцією України чи іншими законами правам та свободам людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсація шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи). Верховний Суд України акцентував увагу, що обчислення розміру таких витрат має бути належним чином підтверджено (в тому числі цивільним позовом як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди).

За правилами пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно підп. 169.1.1. п. 169.1. ст. 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга складає 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня звітного податкового року складав 2102 гривні. Тому, податкова соціальна пільга у 2020 році складала (2102 грн. ? 0,5) = 1051 гривні.

З огляду на вищевказане для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 367 КК України потрібно, щоб її діями було завдано шкоди на суму, яка дорівнює або перевищує 105 100 грн. 00 коп. (1051 гривень ? 100), а в даному випадку збитки Державному бюджету України були спричинені на суму 3000 Євро (що в еквіваленті дорівнює 77 538,82 грн.).

Враховуючи вище викладене, у даному кримінальному провадженні встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а тому керуючись ст.ст. 40, 110 та п.2 ч. 1 ст.284 КПК України, прийнято рішення про закриття кримінального провадженні.

При цьому, за результатами апеляційної перевірки, апеляційний суд вважає, що в даному провадженні у повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому законом процесуальному порядку докази, за результатами чого винесено обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.

Посилання апелянта на не проведення слідчим всіх необхідних слідчих дій, не знайшли свого підтвердження як слідчим суддею під час розгляду скарги, так і в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді та постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення досудового розслідування.

При цьому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

При цьому, слід зауважити, що слідчий, дізнавач та прокурор самостійно обирають тактику проведення слідчих дій.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи представника МЮ України не свідчать про неповноту та неправильність висновків слідчого за результатами проведеного досудового розслідування та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 23 березня 2026 року якою відмовлено задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_7 від 30.04.2022 року про закриття кримінального провадження №0000150 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4