Справа № 695/2802/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження № 0000782, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Драбівці Золотоніського району Черкаської області, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є особою з інвалідністю другої групи, депутатом будь-якого рівня, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

ОСОБА_3 11 червня 2024 року близько 15 години 32 хвилини, керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Шевченка, м. Золотоноша в напрямку від вулиці Незалежності до вулиці Черкаська, наближаючись до пішохідного переходу, в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, перебуваючи на вищевказаній ділянці дороги, не зменшив швидкість, та не зупинився, не переконався, що на вказаній ділянці дороги немає перешкоди у вигляді пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух керованого ним транспортного засобу, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину вулиці Шевченка в межах дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР України та дорожнього знаку 5.38.1 ПДР України, із права на ліво відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта № 02-01/639 від 18.07.2024 отримала тілесні ушкодження, у вигляді: травми тазу з переломами лівої сідничної та лівої лобкової кісток, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, травми голови зі струсом головного мозку та саднами обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , а саме: вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, відповідно до висновку експерта № CT/209E-24 від 18.07.2024, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких він перешкод технічного характеру не мав, та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді: травми тазу з переломами лівої сідничної та лівої лобкової кісток, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, травми голови зі струсом головного мозку та саднами обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Позиція учасників провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений не заперечував ні фактичні дані щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, ні правову кваліфікацію своїх дій. Пояснив, що після вчинення ДТП він виконував усі вимоги слідчих. Із першого дня він надавав потерпілій матеріальну допомогу. За перший тиждень перебування потерпілої в лікарні він передав 65 тисяч гривень. Потім він попросив потерпілу узгодити суму моральної шкоди, суму на лікування, але вона відмовила. Потім він дізнався, що вартість препаратів, які зі слів потерпілої коштувати 2 000,00 грн, на сайті «Таблетки.юа» коштували до 100 грн, тобто була набагато меншою. Після невдалих спроб домовитися з потерпілою про розмір відшкодування, він звернувся за допомогою до адвоката, якого просив домовитися з потерпілою. Розписку про отримання коштів потерпіла писати відмовилася. Він кошти давав готівкою, а 10 000,00 грн перерахував на банківську картку. Зазначив, що вчинив злочин ненавмисно, розкаюється, вину визнає та шкодує про вчинене.

На поставлені учасниками процесу питання обвинувачений надав такі відповіді.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 11.06.2024 по вул. Шевченка в м. Золотоноша, на пішохідному переході. Там незручна ділянка дороги, на тротуарі стоїть трансформатора будка та погана оглядовість. Його засліпило сонце, він не побачив потерпілу та здійснив на неї наїзд, на пішохідному переході. Він викликав швидку медичну допомогу. З місця ДТП не тікав. Добровільно оплатив процесуальні витрати за проведення експертиз. Потерпілу в лікарні відвідував. Допомогу надавав так: тричі надав по 5 000,00 грн готівкою, потім перерахував на банківську картку 10 000,00 грн, потім передав готівкою 40 000,00 грн. Хотів ще передати кошти потерпілій, але вона відмовилася писати розписки про вже отримані кошти, тому спричинену шкоду їй більше не відшкодовував, виплатить визначену судом суму.

Обвинувачений заявлені потерпілою позовні вимоги визнав частково. Вказав, що визнає суму, котра підтверджена письмовими доказами відповідно до закону. Зазначив, що на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На той час він уже був особою з інвалідністю І групи. До МТСБУ із повідомленням про ДТП та настання страхового випадку не звертався.

У судових дебатах обвинувачений підтримав позицію свого захисника, просив його суворо не карати.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 11.06.2024 близько 15:30 вона розмовляла по телефону із сином, замовила йому ліки. Підійшла до пішохідного переходу. Побачила автомобілі, що рухаються. Вона була впевнена, що водій надасть їй, як пішоходу, перевагу в русі, оскільки переходила дорогу на пішохідному переході, тому не зупинялася. Потім відчула сильний удар, біль, втратила свідомість. Прийшла у свідомість коли вже приїхала на місце події карета швидкої медичної допомоги та госпіталізувала її. Тривалий час знаходилася на лікуванні, потім було тривале лікування. Обвинувачений двічі приходив до неї в лікарню, вона дійсно розмовляла з обвинуваченим грубо, оскільки він ходив по лікарні та всіх розпитував про її стан здоров`я, консультувався з лікарями. Сім місяців вона ходила на милицях, до цього часу шкутильгає. Після отриманих від ДТП травм загострилися її захворювання, що були раніше. У неї погіршився стан «по гінекології», були постійні болі внизу живота, потрібно було оперативне втручання, однак із-за того, що вона ходила за допомогою милиць лікарі не оперували. У грудні 2024 року в неї розпочалася аномальна маточна кровотеча, вона була госпіталізована та прооперована, їй був видалений орган. Встановлена третя група інвалідності.

На поставлені учасниками процесу питання надала такі відповіді.

Під час досудового розслідування обвинувачений сплатив їй «якісь» кошти. Від надання відповіді щодо розміру (суми) отриманих коштів відмовилася. Під час дослідження письмових доказів потерпіла підтвердила та визнала перерахування обвинуваченим на її картковий рахунок 10 000,00 грн, з яких було зараховано 9 950,00 грн, а 50,00 грн списано на комісію банку. Із заявою про здійснення страхової виплати вона не зверталася, оскільки обвинувачений не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Наполягала, що спричинену шкоду їй зобов`язаний відшкодувати обвинувачений, а не страховик.

У судових дебатах потерпіла висловила пропозицію призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Цивільний позов просила задовільнити.

Захисник, адвокат ОСОБА_9 , у судовомих дебатах не заперечував обставини, викладені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 , не заперечував правову кваліфікацію його дій. Зазначив, що обвинувачений дійсно допустив порушення Правил дорожнього руху, вину визнавав як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, щиро розкаюється у скоєному, сплатив потерпілій 65 000,00 грн, але відповідної розписки про це не взяв у неї. Під час судового розгляду справи обвинувачений пропонував потерпілій доплатити сто тисяч гривень і вона спершу погоджувалася на такий розмір відшкодування, але потім змінила свою позицію. Просив урахувати, що обвинувачений під час досудового розслідування добровільно відшкодував витрати на залучення експерта. Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є необережним злочином. Висловив пропозицію призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами. Пред`явлений потерпілою цивільний позов визнав частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, а матеріальну шкоду на суму підтверджену належними доказами та яку він відповідно до закону повинен сплатити.

Прокурор у судовомих дебатах повністю підтримав пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення. Звернув увагу суду на характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, на дані про особу обвинуваченого, а саме: обвинувачений є особою з інвалідністю 2 групи, під час досудового розслідування та судового розгляду беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, є раніше не судимим. Прокурор висловив позицію щодо доцільності призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Пред`явлений потерпілою цивільний позов підтримав та просив задовільнити.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілої, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується письмовими доказами, які були надані стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні, а також показаннями судового експерта, допитаного в судовому засіданні.

Із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.06.2024 вбачається, що огляд проводився слідчим СВ Золоттоніського РВП ГУНП в Черкаській області 11.06.2024 у період із 16:20 до 17:25 за адресою: вул. Шевченка в м. Золотоноша. На проїжджій частині нанесена дорожня розмітка, передбачена розділом 34 ПДР України: 1.1 (вузька суцільна лінія) та 1.14 (зебра червоно-білого кольору) та встановлені дорожні знаки, передбачені розділом 33 ПДР України: 5.38.1, 5.38.2 (Пішохідний перехід). На електроопорі наявний прилад відеоспостереження. Об`єкти, які б обмежували оглядовість з робочого місця водія відсутні. Транспортний засіб «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , має пошкодження, характерні для ДТП. Сліди шин відсутні. Після огляду транспортний засіб «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , вилучений до Золотоніського РВП. Додатками до протоколу є план-схема та фототаблиця (т. 3 а.п. 96-11).

Слідчий СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 провів зняття показів технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису, а саме зняв показання з камери відеоспостережаення, яка розташована на проїзній частині вул. Шевченка, м. Золотоноша та яка перебуває у розпорядженні Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, в період часу з 14:40 по 15:40 11.06.2024, про що вказав у постанові від 12.06.2024 (т. 3 а.п.117-118).

Протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 12.06.2024 було знято інформацію з камери зовнішнього відеоспостереження, що розташована по вул. Шевченка в м. Золотоноша, навпроти повороту на вул. Новоселівська за 11.06.2024 та фрагмент запису ДТП, що сталася о 15:32, перенесено на DVDдиск (т.3 а.п. 119-120)

Суд у судовому засіданні дослідив протокол перегляду відеозапису від 12.06.2024. До протоколу додано диск із відеозаписом, про перегляд якого в судовому засіданні заявив клопотання прокурор та потерпіла (т. 3 а.п. 121-124, 125).

Із дослідженого в судовому засіданні відеозапису з назвою «1000000» судом встановлено, що у секторі зйомки камери знаходиться проїзна частина вул. Шевченка, м. Золотоноша, кільце з поворотом до вул. Новоселівська та пішохідний перехід проїзної частини вулиці Шевченка, котрий позначений дорожнім знаком «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою «Зебра» червоно-білого кольору .У верхньому лівому куті наявні дані дати - 06-11-2024 і часу - 14:41:01. На проїзній частині вулиці Шевченка, м. Золотоноша, рухаються транспортні засоби та пішоходи. О 51 хв 28 сек відеозапису зафіксовано, як в секторі огляду камери на проїзній частині вул. Шевченка, м. Золотоноша з`являється автомобіль марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_3 , який рухається у правій смузі руху в напрямку від вул. Незалежності до вул. Черкаська, до пішохідного переходу. 0 51 хв 32 сек на пішохідний перехід вул. Шевченка виходить жінка, яка продовжує рух по пішохідному переході та рухається з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , автомобіль продовжує рух з одночасною зміною напрямку руху в крайню ліву смугу руху. О 51 хв 35 сек автомобіль марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , здійснює наїзд на жінку-пішохода на пішохідному переході, після чого остання з автомобілем зникає з поля зору камер (т. 3 а.п. 124, 242-244).

Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 12.06.2024 DVD-диск з відеозаписом ДТП по вул. Шевченка, м. Золотоноша 11.06.2024 визнаний речовим доказом та приєднаний до матеріалів кримінального провадження (п. 3 а.с. 126-127).

Із протоколу огляду місця події від 15.07.2024 та план-схеми до протоколу встановлено, що слідчим був проведений огляд місця події та встановлено, що довжина горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, на нанесеної на проїзній частині дороги по вул. Шевченка, навпроти повороту на вул. Новоселівська, до пішохідного переходу становить 15 м (т. 3 а.п. 136-139).

Відповідно до висновку експерта № СТ/189Е-24 від 04.07.2024 за результатами проведення експертизи технічного стану транспортного засобу, судовий експерт ОСОБА_11 встановив, що до моменту ДТП деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмової системи автомобіля «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 перебували в працездатному стані. На одну вісь (задню та передню попарно) встановлені шини різних моделей, що не відповідає вимогам п.31.4.5.г) ПДР України, експлуатація даного транспортного засобу заборонялася. Водій автомобіля міг виявити дані несправності шляхом огляду транспортного засобу перед виїздом (т. 3 а.п. 155-162).

Із висновку експерта № СТ/209Е-24 від 18.07.2024 за результатами проведення автотехнічної експертизи, судовий експерт ОСОБА_11 встановлено таке. Швидкість руху автомобіля «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_3 , згідно відеозапису «1000000», становила близько 33,6...36,4 км/год. Час з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід, який з`являється на відеозаписі о 51 хв 32 сек до моменту наїзду на нього автомобілем марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , склав приблизно 2,48 сек. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених у постанові слідчого вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України. Для оцінки дій пішоходів спеціальних пізнань у галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому слідчий або суд самостійно в змозі оцінити дії пішохода ОСОБА_8 у відповідності до вимог розділу 4 ПДР України «Обов`язки і права пішоходів». У дорожній обстановці, яка склалася, водій автомобіля «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 . ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування гальмування в умовах місця пригоди. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в постанові слідчого вихідних даних, у діях водія автомобіля «Volkswagen Jetta» р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1. ПДР України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав. Для оцінки відповідності дій пішоходів вимогам ПДР України спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому слідчий або суд самостійно в змозі оцінити дії пішохода ОСОБА_8 у відповідності до вимог розділу 4 ПДР України «Обов`язки і права пішоходів» (т. 3 а.п. 141-149).

Згідно з висновком експерта № 02-01/639 від 18.07.2024, складеного лікарем судово-медичним експертом КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_12 , у ОСОБА_8 , згідно даних наданої на судово-медичну експертизу медичної карти, мали місце ушкодження: травма тазу з переломами лівої сідничної та лівої лобкової кісток; травма голови зі струсом головного мозку та саднами обличчя. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться: травма тазу з переломами лівої сідничної та лівої лобкової кісток до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку та саднами обличчя до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т. 3 а.п. 152-153).

Згідно з висновком експерта № 02 -01/575 від 12.08.2025, складеного експертом Державної спеціалізованої установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», лікар судово-медичний експерт ОСОБА_13 , на підставі вивчення медичних документів на ім`я ОСОБА_8 , матеріалів кримінального провадження, дійшов висновку про те, що захворювання лейоміома матки та оперативне втручання, пов`язане з даним захворюванням, у ОСОБА_8 , не перебувають в причинному зв`язку дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 11.06.2024. Наслідками травми тазу з переломами лівої сідничної та лівої лобкової кісток, у ОСОБА_8 , став лівобічний коксартроз 2 ст., комбінована контрактура лівого кульшового суглобу, лівобічний трохантерит з помірним порушенням функції, що обумовлює розлад здоров`я пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності менше ніж на одну третину (менше 33%), і тому, відмічена травма тазу та її наслідки, за даною ознакою відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Третя група інвалідності, у ОСОБА_8 , виставлена тимчасово (на один рік), і тому не підлягає судово-медичній оцінці. (т. 4 а.с. 184-188).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.06.2024, ОСОБА_3 11.06.2024 о 17:45 був оглянутий лікарем КНП «Золотоніської багатопрофільної лікарні Золотоніської міської ради» та встановлено, що ОСОБА_3 тверезий (т. 3 а.п. 86).

Відповідно до чека № 6820 від 11.06.2024 з алкотестера «Драгер», яким вимірювався вміст алкоголю, ОСОБА_3 був оглянутий за допомогою вказаного приладу о 16:04 11.06.2024, вміст алкоголю не виявлено (т. 3 а.п. 85).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобіля «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 112-113).

Постановою слідчого від 11.06.2024 у кримінальному провадженні № 0000782 від 11.06.2024 визнано речовим доказом автомобіль «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль переданий на зберігання відповідальним особам Золотоніського РВП для поміщення на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Золотоніського РВП, м. Золотоноша, вулю Січова, 3 (т. 3 а.п. 114-115).

На підтвердження отримання доказів у встановленому КПК України порядку, прокурором надано та досліджено у судовому засіданні: ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2024 у справі № 695/2298/24 про надання слідчому тимчасового доступу до документів, а саме: до оригіналу історії хвороби на ОСОБА_8 , яка знаходиться в КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради з можливістю її вилучення (т. 3 а.п 128-129); протокол тимчасового доступу до речей і документів від 15.07.2024, за змістом якого слідчому надано доступ та ним вилучено з КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради медичну карту хворого на ім`я ОСОБА_8 (т.3 а.п.130-133); медична карта на ім`я ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 135); постанова про визнання речових доказів від 15.07.2024, за змістом якого медична карта на ім`я ОСОБА_8 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні (т. 3 а.п. 134).

22.09.2025 у судовому засіданні допитаний лікар, судово-медичний експерт ОСОБА_15 . Після складання присяги експерта та після попередження його про кримінальну відповідальність, у відповідності до вимог ст. 356 КПК України, ОСОБА_15 повідомив, що він на підставі ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області провів додаткову судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Він особисто склав та підписав поданий до суду висновок експерта № 02-01/575 від 12.08.2025. Під час проведення експертизи він досліджував та враховував документи, які вказані в дослідній частині висновку. Питання щодо механізму травми перед експертом не було поставлено, тому він його не розглядав. Під час проведення дослідження та складання висновку він керувався, зокрема, Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 із наступними змінами. Повідомив, що потерпілій була визначена третя група інвалідності у зв`язку із захворюванням, а не отриманою під час ДТП травмою. Третя група інвалідності виставлена тимчасово (на один рік), тому не підлягає судово-медичній оцінці. Захворювання - лейоміома матки було діагностовано потерпілій вперше в 2017 році, оперативне втручання, пов`язане з даним захворюванням, не перебуває в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Згідно п. 4.7 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 із наступними змінами, загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесного ушкодження, а також інші наслідки ушкодження, не повинні враховуватися при оцінці ступеня тяжкості. Стверджував, що складений ним висновок відповідає вимогам нормативно-правових актів України. Потерпілій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За результатами оцінки та аналізу доказів, суд приходить до висновку про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази є належними і допустимими, стороною захисту неспростовані. Порушення права на захист обвинуваченого під час здійснення досудового розслідування та під час судового розгляду провадження судом не встановлено. Тому, суд в основу доведеності вини обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні покладає не тільки показання обвинуваченого, потерпілої, а й всі зазначені докази. Ці докази як окремо кожен, так і в сукупності не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій, в яких його обвинувачують.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи потерпілої під час судового розгляду про спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень та необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 із ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) на ч. 2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження) суд відхиляє з наступних підстав.

Згідно з дослідженими у судовому засіданні висновками експерта № 02-01/639 від 18.07.2024 та № 02-01/575 від 12.08.2025 тілесні ушкодження, отримані потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 11.06.2024, за своїм характером і ступенем тяжкості відносяться до: травми тазу з переломами лівої сідничної та лівої лобкової кісток як тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травми голови зі струсом головного мозку та саднами обличчя як легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені висновки були підтверджені в судовому засіданні допитаним лікарем, судово-медичним експертом ОСОБА_15 , який детально роз`яснив методику проведення дослідження, підстави для віднесення встановлених ушкоджень до відповідних категорій тяжкості та виключив можливість їх кваліфікації як тяжких тілесних ушкоджень. Показання експерта є послідовними, логічними, узгоджуються з письмовими матеріалами експертиз та іншими доказами у справі, підстав сумніватися в його компетентності, неупередженості чи об`єктивності у суду не виникло.

Суд зазначає, що висновки експертиз відповідають вимогам статей 101, 102 КПК України, складені належним суб`єктом, містять опис досліджених матеріалів, обґрунтування зроблених висновків та чіткі відповіді на поставлені питання. Експертні дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку їх призначення та проведення, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, зокрема медичній документації, результатах обстежень та клінічних даних. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при призначенні чи проведенні зазначених експертиз, стороною потерпілої не наведено. Матеріали кримінального провадження таких порушень не містять, а судом під час безпосереднього дослідження доказів їх не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України та положень КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кваліфікація дій особи за ч. 2 ст. 286 КК України можлива лише за умови достовірного встановлення факту спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Оскільки за результатами судово-медичних експертиз встановлено, що потерпілій спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та легкі тілесні ушкодження, а доказів спричинення тяжких тілесних ушкоджень матеріали провадження не містять, підстав для висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд не вбачає. Отже, доводи щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є необґрунтованими та спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Суд відхиляє як докази надані потерпілою письмові пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (т.4 а.с. 197-205) з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно під час судового розгляду. Принцип безпосередності передбачає обов`язок суду особисто сприймати показання свідка, перевіряти їх шляхом допиту, з`ясування джерел обізнаності, можливих суперечностей та оцінки поведінки особи під час надання показань. Лише за таких умов забезпечується реалізація права сторін на змагальність і перехресний допит.

Частиною 4 ст. 95 КПК України встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, за винятком випадків, прямо передбачених КПК України.

Зазначені особи у судовому засіданні не допитувалися, їх особу судом не встановлено, про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань вони не попереджалися, можливість сторони захисту поставити їм запитання та перевірити достовірність їх повідомлень забезпечена не була. Одночасно, жодних процесуальних підстав для оголошення чи використання вказаних письмових пояснень як допустимого доказу у порядку, визначеному КПК України стороною потерпілої не наведено. Фактично подані письмові пояснення є позапроцесуальними повідомленнями осіб, які не набули статусу свідків у судовому розгляді в розумінні кримінального процесуального закону, а тому не можуть прирівнюватися до належного та допустимого доказу. Крім того, прийняття судом таких письмових пояснень без забезпечення стороні захисту права на допит відповідних осіб суперечило б принципам змагальності та рівності сторін, гарантованим кримінальним процесуальним законом, та порушувало б право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин суд дійшов висновку, що письмові пояснення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення та не враховуються при оцінці доказів у їх сукупності.

Мотиви, якими керується суд, призначаючи вид та міру покарання.

Загальні засади призначення покарань визначено у статті 65 КК, де зазначено, що суд призначає покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, якою передбачено відповідальність за вчинений злочин у точній відповідності з положеннями загальної частини КК. При призначенні покарання суд на підставі норм враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до статті 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України відноситься до категорії нетяжких.

За змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000782 від 11.06.2024, обставини які обтяжують чи пом`якшують покарання ОСОБА_3 встановлено не було.

Обставин, що обтяжують покарання, перелік яких є виключним, (ст. 67 КК України) в судовому засіданні також не встановлено.

Суд визнає наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття обвинуваченого. Такий висновок ґрунтується не лише на формальному визнанні вини, а й на сукупності його поведінки після вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений під час досудового розслідування та у судовому засіданні повністю визнав свою вину, надав послідовні показання щодо обставин події, які узгоджуються з іншими дослідженими доказами, не намагався перекласти відповідальність на інших осіб чи мінімізувати власну роль у вчиненому. Крім того, обвинувачений висловив щирий жаль з приводу заподіяння потерпілій шкоди, особисто просив у неї вибачення в судовому засіданні, після госпіталізації відвідував її в лікувальному закладі, що свідчить про його небайдужість до наслідків вчиненого. Також суд враховує, що обвинувачений добровільно здійснив часткове відшкодування шкоди, сплативши потерпілій 9 950,00 грн, що підтверджується матеріалами провадження та визнається потерпілою. Хоча зазначена сума не покриває повністю заподіяну шкоду, сам факт добровільного відшкодування є проявом визнання неправомірності своєї поведінки та прагнення згладити заподіяну шкоду. У сукупності наведені обставини свідчать про наявність саме щирого каяття як внутрішнього усвідомлення протиправності вчиненого та негативної оцінки своєї поведінки, що відповідає змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України та підлягає врахуванню судом при призначенні покарання.

Крім того, суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, передбачене п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений з моменту події, ДТП, не перешкоджав встановленню істини у справі, надавав органу досудового розслідування правдиві показання щодо обставин події, не ухилявся від участі у слідчих діях, брав у них участь за викликом слідчого, не вчиняв дій, спрямованих на приховування доказів чи спотворення фактичних обставин, добровільно відшкодував здійснені органом досудового розслідування витрати на залучення експерта. Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення проявилося також у його процесуальній поведінці під час судового розгляду: обвинувачений належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, з`являвся до суду за викликом, надавав послідовні показання, які узгоджуються з іншими доказами у справі, чим сприяв оперативному та повному з`ясуванню всіх обставин кримінального правопорушення.

Суд враховує, що така поведінка обвинуваченого свідчить про його спрямованість на встановлення об`єктивної істини у справі та відсутність наміру перешкоджати кримінальному провадженню, що за своїм змістом відповідає поняттю активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та підлягає врахуванню при призначенні покарання.

Із характеризуючих обвинуваченого ОСОБА_3 матеріалів, наданих суду, вбачається наступне.

Обвинувачений ОСОБА_3 до лікаря психіатра та лікаря нарколога за медичною допомогою не звертався, на обліку не перебуває (т. 3 а.с. 87), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т. 3 а.п. 88-89), на військовому обліку перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу не призивався (т. 3 а.с. 90), має посвідчення водія категорії «А», «В» (т. 3 а.п. 94), за місцем роботи характеризувався позитивно, з 18.10.2024 звільнений з роботи за власним бажанням (т. 3 а.с.95, т. 1 а.п. 24), має подяку від імені командування та особового складу військової частини НОМЕР_5 за допомогу у підготовці до виконання бойового завдання по захисту територіальної цілісності України під час війни з росією (т. 1 а.с. 241), відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № 117/26/321/ВП є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання (т. 5 а.п. 214-217). На момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Даний злочин вчинено з необережності.

Відповідно до матеріалів досудової доповіді, складеної Золотоніським районним сектором № 2 Філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області (т. 2 а.п. 123132), рівень ризику вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення визначено як низький, так само як і рівень ймовірної небезпеки для суспільства. Орган з питань пробації дійшов висновку, що у разі визнання його винуватим виправлення можливе без ізоляції від суспільства, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів. Суд бере до уваги зазначену досудову доповідь, оскільки вона складена уповноваженим органом у межах наданих законом повноважень, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та містить оцінку особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків, способу життя, ставлення до вчиненого та ризиків повторного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд зобов`язаний враховувати не лише тяжкість вчиненого, але й дані про особу винного, ступінь ризику повторної протиправної поведінки та можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Досудова доповідь є саме тим процесуальним інструментом, який дозволяє суду об`єктивно оцінити ці обставини. Висновки органу пробації щодо низького рівня ризику рецидиву та можливості виправлення у громаді узгоджуються з іншими встановленими судом даними про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих.

Доводи потерпілої про недоцільність врахування досудової доповіді суд відхиляє як безпідставні, оскільки така доповідь складена відповідно до вимог закону, її зміст не спростований жодними належними та допустимими доказами, а незгода потерпілої з її висновками сама по собі не може бути підставою для ігнорування передбаченого законом джерела інформації про особу обвинуваченого. Суд зазначає, що врахування досудової доповіді не означає автоматичного призначення більш м`якого покарання, однак вона є одним із елементів індивідуалізації покарання та підлягає оцінці в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Судом також враховується позиція державного обвинувача який зазначив про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1, 2 ст 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється виключно до працюючих осіб та не застосовується до непрацездатних. Згідно зі ст. 60 КК України арешт застосовується до засуджених військовослужбовців. Частиною 3 ст 61 КК України встановлено, що обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи. Отже, обвинуваченому не можуть бути призначені інші покарання, передбачені ст. 286 ч. 1 КК України, окрім як штраф.

Врахувавши наведені норми закону про кримінальні відповідальність, наявність обставин які пом`якшують відповідальність, відсутність обставин які обтяжують покарання, дані що характеризують особу винного, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51 000,00 грн.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що ОСОБА_3 , непрофесійно керуючи транспортним засобом, грубо порушив Правила дорожнього руху України, та внаслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду, здійснив наїзд на потерпілу на пішохідному переході, в результаті якої остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на два роки. Указане додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання ним в подальшому Правил дорожнього руху України, що надалі виключить можливість становити загрозу для оточуючого суспільства, в тому числі для учасників дорожнього руху, серед яких знаходяться діти і люди похилого віку. Відомостей про те, що право керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходів обвинуваченого, судом не здобуто.

Зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому такий вид та міра покарання, за глибоким переконанням суду, є необхідні й достатні для його перевиховання та виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає не тільки тяжкості вчиненого, обставинам провадження, але і особі обвинуваченого, буде відповідати цілям покарання.

Щодо заявленого цивільного позову в даному кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Потерпілою ОСОБА_8 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в сумі 224 090,09 грн та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн (т. 1 а.с. 100-171).

Спричинення матеріальної шкоди ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП був пошкоджений її одяг та мобільний телефон, вартість яких становить 10 209,00 грн; на проведення медичних обстежень придбання ліків вона витратила 25 895,77 грн, на подальше лікування вона витратила: у червні 20 361,00 грн, у липні 22 910,00 грн, у серпні 9 163,00 грн, у вересні 5 029,00 грн, у жовтні 16 098,00 грн. Також вона була вимушена понести витрати за послуги масажу в сумі 20 000,00 грн, на послідуючу реабілітацію 16 170,00 грн, витрати на транспортування та бензин 6 168,25 грн. Крім цього, внаслідок отриманих травм вона протягом 6 місяців не працювала та була безробітною. Збитки за неотриману заробітну плату становлять 12 016,48 грн у місяць, а за 6 місяців 72 098,88 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди на час скерування позову до суду становив 224 090,09 грн.

Наявність моральної шкоди обґрунтована станом, в якому опинилася потерпіла після ДТП. Потерпілий вказує на такі обставини як довготривале перебування в стаціонарі, необхідність тривалого лікування та реабілітації, фізичний біль та душевні страждання, перенесення психологічного стресу, наявність відчуття безпорадності та безпомочності. Після ДТП обвинувачений спілкувався з нею та обіцяв належну матеріальну допомогу, але потім перестав з нею спілкуватися, обіцянки не виконав, що ще більше її пригнічувало. Як на правову підставу своїх вимог, ОСОБА_8 посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1999, положення ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1190, 1195 ЦК України.

Позивачкою долучено копії медичних висновків, платіжних інструкцій Приват Банку, роздруківки інформації по витратах з Приват24, фіскальні чеки з автозаправочних станцій, продуктових магазинів, а також долучено копії аптечних чеків.

У зв`язку з тим, що більша частина наданих потерпілою копій документів для підтвердження розміру спричиненої їй майнової шкоди була в нечитабельному виді, у судовому засіданні ОСОБА_8 були надані оригінали цих доказів, частина яких також низької якості та нечитабельна.

Цивільним відповідачем (обвинуваченим) визнано заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн та про стягнення матеріальної шкоди на підставі закону та підтверджених доказами витрат.

Відповідно до п. 10 ч. 1ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК визначає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Щодо матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентовані, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 (в редакції що діяла на час ДТП та інкримінованих обвинуваченому подій).

За визначенням ст. 5 вказаного Закону України № 1961-ІV від 01.07.2004 страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до підпунктів «а, г» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону.

Згідно п. 13.1статті 13 цього Закону у часники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі № 1-6/2014 від 23 грудня 2014 року щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року N 1961-IVзі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Суд вказує про те, що обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ч 1 ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15,16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону № 1961-IV - це відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Виходячи із суті обвинувачення суд вважає, що страховий випадок настав, а тому мають бути застосовані правові норми здійснення страхових виплат згідно із Законом № 1961-IV. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

З огляду на вищенаведені правові норми у спірних правовідносинах, коли винуватцем у ДТП є особа, що належить до категорії громадян України, вказаних у п. 13.1. статті 13 Закону 1961-IV, обов`язок відшкодування завданих збитків закон (п. п. г п. 41.1 статті 41 Закону 1961-IV) покладає на МТСБУ.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобіля «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 112-113).

Згідно з матеріалами справи, 11.06.2024 вказаним автомобілем керував обвинувачений ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП потерпілій завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Суд бере до уваги, що шкода потерпілій завдана внаслідок протиправних необережних дій обвинуваченого - відповідача ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що на час ДТП, 11.06.2024, його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів він не оформлював.

У матеріалах кримінального провадження відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що до страхової компанії із заявою про відшкодування страхового відшкодування вона не зверталася.

Одночасно, стороною захисту до матеріалів кримінального провадження була долучена копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 351827 від 23.06.2023, згдіно якої ОСОБА_3 23.06.2023 Міжрайонною МСЕК № 4 КЗ «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи ЧОР» встановлено І (першу) групу інвалідності, безтерміново (т. 1 а.п. 239).

Тобто, відповідно до вказаної довідки на час ДТП з участю потерпілої та обвинуваченого, останній був особою з інвалідністю першої групи.

Суд урахував лист Управління охорони здоров`я Черкаської обласної адміністрації від 17.02.2026 № 4148/02/12-01-15, відповідно до якого КЗ «Черкаський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Черкаської обласної ради є правонаступником реорганізованого Комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» на підставі рішення Черкаської обласної ради від 02.04.2025 № 29-1/VІІІ «Про припинення юридичної особи комунального закладу Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради». Із зазначеного листа вбачається, що за результатами опрацювання Комунальним закладом "Черкаський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики" Черкаської обласної ради документації, переданої від КЗ "ЧОЦ МСЕ ЧОР", матеріалів медико-експертної справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено. У наявних дублікатах протоколів засідань МСЕК № 4 КЗ "ЧОЦ МСЕ ЧОР" № 102 від 23.06.2023 та № 103 від 26.06.2023 записи щодо огляду громадянина ОСОБА_3 відсутні. Додатково повідомляється, що у вказаних протоколах зазначена видача довідок особам серії 12 ААГ в межах №№ 84 (т. 5 а.п. 190).

Оцінюючи наведене, суд виходить із того, що сама по собі відсутність у правонаступника первинної документації або відомостей про конкретний запис не є належним та достатнім доказом того, що відповідна подія не відбувалася або що документ не видавався. Така обставина може свідчити лише про неповноту переданих матеріалів чи недоліки їх зберігання внаслідок реорганізації установи, однак не доводить факту підроблення документа чи його незаконного використання. Будь-яких доказів визнання довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 351827 від 23.06.2023 нечинною, її скасування в установленому порядку, анулювання, вилучення або встановлення компетентним органом факту її підроблення матеріали кримінального провадження не містять. Так само відсутні докази притягнення обвинуваченого чи інших осіб до відповідальності за виготовлення або використання підробленого документа.

За відсутності таких доказів суд не вправі ґрунтувати висновки на припущеннях. Обов`язок доведення обставин, які підтверджують факт підроблення документа або відсутність у особи відповідного статусу, покладається на сторону обвинувачення. Натомість жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того, що на час ДТП обвинувачений не був особою з інвалідністю або що довідка серії 12 ААГ № 351827 є підробленою, суду не надано. Таким чином, наведені відомості з листа Управління охорони здоров`я не спростовують факту видачі довідки та не можуть бути покладені в основу висновку про її недійсність чи протиправне використання обвинуваченим.

Враховуючи наведені вище норми закону та встановлену у судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про те, що обов`язок відшкодування завданих потерпілій збитків та матеріальної шкоди Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 (в редакції що діяла на час ДТП та інкримінованих обвинуваченому подій) покладає на Моторне (транспортне) страхове бюро України (п. 41.1 статті 41 Закону 1961-IV), яке не є учасником цієї справи.

Результат аналізустатті 51 ЦПК Українисвідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеномуЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Потерпіла у судовому засіданні пояснювала, що до МТСБУ із заявою про виплату їй страхового відшкодування вона не зверталася. Судом було роз`яснено потерпілій, цивільному позивачу, про виключне право позивача визначати відповідача у справі, однак нею заява про залучення співвідповідача МТСБУ до суду не подавалася. Натомість, потерпіла наполягала на тому, що відповідальність за спричинену їй матеріальну шкоду зобов`язаний нести саме обвинувачений ОСОБА_3 .

Також слід зазначити, що на час пред`явлення позову у цьому кримінальному провадженні правову допомогу потерпілій, цивільному позивачу, надавав адвокат ОСОБА_20 , а вподальшому її представником був адвокат ОСОБА_21 суд вважає, що ОСОБА_8 не мала перешкод для визначення належного відповідача за її цивільним позовом.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП з обвинуваченого, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Разом з цим, суд вказує на те, що долучені до позовної заяви цивільним позивачем потерпілою ОСОБА_8 копії доказів на підтвердження понесення нею витрат у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та отриманням нею тілесних ушкоджень, а також надані у судовому засіданні оригінали вказаних фіскальних чеків та платіжних інструкцій (оригіналів на 35 аркушах формату А4, прошиті адвокатом ОСОБА_20 ) є неналежної якості, лише частково є читабельними, із пошкодженим текстом, на них маються написи ручкою.

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у статті 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Отже, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (окрім шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що: "розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) зроблено висновок, що "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства".

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Факт дорожньо-транспортної пригоди 11.06.2024, отримання потерпілою тілесних ушкоджень середньої тяжкості та її перебування спершу на стаціонарному, а потім на амбулаторному лікуванні, винуватість цивільного відповідача (обвинуваченого) встановлено під час розгляду даної справи та не заперечується останнім.

Разом з тим, доказів на спричинення моральної шкоди обвинуваченим, яку можливо оцінити саме у розмірі 100 000 грн, сторона позивача не надала.

Суд вважає, що отримання тілесних ушкоджень та необхідність перебування на лікуванні безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілої - позивачки та призвело до моральних страждань. Встановлені судом обставини справи, на переконання суду, призвели до спричинення ОСОБА_8 моральної шкоди, яка виразилася в перенесенні нею фізичного болю, душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень винними діями обвинуваченого. Так, в результаті ДТП потерпіла перебувала в непрацездатному стані, була вимушена змінити свій звичний спосіб життя, зокрема, ДТП створило для не необхідність перебувати на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Згідно з платіжною інструкцією № 1/998854 від 17.16.2024 ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 10 000,00 грн, із яких було зараховано 9 050,00 грн. ця обставина визнається потерпілою ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 72).

Суд критично оцінює твердження обвинуваченого про те, що квитанцією про отримання коштів у терміналі 18.06.2024 в розмірі 40 000,00 грн підтверджується передача ним коштів потерпілій ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 73). Вказана квитанція не містить відомостей про отримувача коштів та призначення платежу, а тому суд відхиляє цей доказ.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, характеру порушення прав позивачки, характеру та обсягу душевних страждань, втрату нормальних життєвих зв`язків, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, розмір моральної шкоди судом зменшується до 60 000,00 грн. При цьому, з урахуванням відшкодованої обвинуваченим суми 9 950,00 грн, стягненню в порядку відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає 50 050,00 грн.

Інші доводи учасників кримінального провадження.

Щодо доводів потерпілої ОСОБА_8 про умисне затягування обвинуваченим розгляду справи, тривалий розгляд справи та порушення її прав, суд зазначає таке.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України був затверджений прокурором Золотоніської окружної прокуратури та скерований до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 25.07.2024.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31.07.2024, у зв`язку із неможливістю утворити склад суду у Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області, матеріали обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні направлені до Чорнобаївського районного суду Черкаської області (т. 1 а.п. 23-24) та надійшли 07.08.2024 (т. 1 а.п. 28).

Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 від 08.08.2024 у кримінальному провадженні призначено відкрите підготовче судове засідання (т. 1 а.п. 29).

Підготовчі судові засідання, призначені на 12.08.2024, 10.09.2024, 08.10.2024, 24.10.2024, були відкладені за клопотанням потерпілої, котра перебувала на лікуванні та її неявка у судове засідання була визнана судом поважною (т. 1 а.п. 37-38, 52-53, 68-96, 82, 84, ). 06.11.2024 потерпіла у судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду були не були відомі (т. 1 а.п. 93-94). 18.11.2024 підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою обвинуваченого ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 175-177).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.12.2024 задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_20 про зміну підсудності, про задоволення якого також просив прокурор, обвинувачений та його захисник, та судом направлено подання до Черкаського апеляційного суду для вирішення питання щодо зміни підсудності розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 і його направлення за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області (т. 1 а.п. 199-202).

10.12.2024 ухвалою Черкаського апеляційного суду у задоволенні подання судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 про направлення обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено, обвинувальний акт повернутий до Чорнобаївського районного суду Черкаської області для здійснення судового розгляду (т. 1 а.п. 215-217).

Указані матеріали надійшли до Чорнобаївського районного суду Черкаської області 16.12.2024 (т. 1 а.п. 221) та ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 від 17.12.2024 у кримінальному провадженні призначено відкрите підготовче судове засідання (т. 1 а.п. 224).

Підготовче судове засідання 26.12.2024 відкладено судом за клопотанням потерпілої ОСОБА_8 у зв`язку з її перебуванням на лікуванні (т.1 а.п. 236). 15.01.2025 підготовче судове засідання відкладено судом за клопотанням захисника ОСОБА_9 у зв`язку із перебуванням обвинуваченого ОСОБА_3 у стані тимчасової непрацездатності (т. 2 а.п. 29). Підготовче судове засідання 23.01.2025 відкладено судом за клопотанням захисника ОСОБА_9 у зв`язку з його перебуванням у відрядженні для участі в залі колегії ГУНП в Черкаській області, як представника ПМРЦ (т. 2 а.п. 47-49).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 03.02.2025 призначений судовий розгляд обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні (т. 2 а.п. 74-77).

Судове засідання 26.02.2025 відкладено за клопотанням захисника у зв`язку з госпіталізацією обвинуваченого (т. 2 а.п. 113-114). Судове засідання 18.03.2025 відкладено за клопотанням захисника, у зв`язку з його відрядженням (т. 2 а.п. 141-143). 02.04.2025 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника потерпілої, адвоката ОСОБА_20 (т. 2 а.п. 171-173). 30.04.2025, 07.05.2025 судове засідання відкладено за клопотанням потерпілої (т. 2 а.п. 179, 181-182, 198). 21.05.2025 судове засідання відкладено за клопотанням потерпілої та захисника ОСОБА_9 (т. 3 а.п. 69, 71). 26.06.2025 судове засідання було відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_9 у звязку з перебуванням на лікуванні обвинуваченого (т. 4 а.с.97-98).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 02.07.2025 задоволено клопотання потерпілої та у справі призначена додаткова судово-медична експертиза, витребувана медична документації на ім`я ОСОБА_8 (т. 4 а.п. 111-116).

30.09.2025 та 28.10.2025 судове засідання відкладено за клопотанням представника потерпілої адвоката ОСОБА_21 (т. 5 а.п. 34-36, 85-87). 06.10.2025, 03.11.2025, 10.11.2025, 11.12.2025 судове засідання відкладено за клопотанням потерпілої у зв`язку з перебуванням на лікуванні (т. 5 а.п. 71-73, 94, 107-109, 110-112). 29.12.2025 судове засідання відкладено за клопотанням потерпілої, оскільки нею був розірваний договір з адвокатом ОСОБА_21 (т. 5 а.п. 125-129). 16.02.2026 судове засідання відкладено у зв`язку з відсутністю інтернету в суді та неможливістю фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксації; також до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 про перебуванням обвинуваченого на лікуванні (т. 5 а.п. 182-183, 185). 26.02.2026 судове засідання відкладено за клопотанням прокурора (т. 5 а.п. 199).

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

Витрати на залучення експерта складалися з:

- витрат за проведення експертизи, за результатами якої був складений висновок експерта № СТ/209У-24 від 18.07.2024. Згідно довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні, вартість становила 4 922,32 грн (т. 3 а.п. 148). Відповідно до платіжної інструкції № 69915643 від 27.06.2024 ОСОБА_22 перерахував на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_11 кошти за проведення експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 4 922,32 грн (т. 3 а.п. 150)

- витрат за проведення експертизи, за результатами якої був складений висновок експерта № СТ/189Е-24 від 04.07.2024. Згідно довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні, вартість становила 4 922,32 грн (т. 3 а.п. 161). Відповідно до платіжної інструкції № 69915610 від 27.06.2024 ОСОБА_22 перерахував на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_11 кошти за проведення дослідження технічного стану ТЗ у кримінальному провадженні в розмірі 4 922,32 грн (т. 3 а.п. 163)

Враховуючи добровільне відшкодування обвинувачени витрат за проведення експертизи, правові підстави для їх стягнення відсутні.

Згідно з ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі № 695/2298/24, у кримінальному провадженні №0000782 від 11.06.2024 накладений арешт на автомобіль марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , жителю АДРЕСА_2 , та перебував у користуванні ОСОБА_3 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку (т. 3 а.с. 155-166)

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з майна. Дослідивши надані стророною обвинувачення документи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного згідно з ухвалою від 13.06.2024 у справі № 695/2298/24.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про це в ході судового розгляду заявлено не було.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 127-129, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ) 50 050 (п`ятдесят тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Скасувати накладені ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі № 695/2298/24 арешт та заборону на автомобіль марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , жителю АДРЕСА_2 , та перебував у користуванні ОСОБА_3 .

Автомобіль марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 ,який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області (м. Золотоноша, вул. Січова, 3) повернути власнику ОСОБА_14 , жителю АДРЕСА_2 .

Медичну карту стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 , яка була приєднана до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили повернути до КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» (м. Золотоноша, вул. Лікарняна, 2).

Медичні карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 № 3919, № 4507, № 9462, № 7323, які були витребувані судом, після набрання вироком законної сили, повернути до КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» (м. Золотоноша, вул. Лікарняна, 2).

Оригінали фіскальних чеків, платіжних інструкцій на 35 аркушах формату А4, прошиті та пронумеровані адвокатом ОСОБА_20 , надані для огляду до суду ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КК України - судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1