Номер провадження: 11-кп/813/1212/26
Справа № 501/4384/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 на вирок Чорноморського міського суду Одеської обл. від 03.10.2025 у к/п № 0000210 від 09.09.2025стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рубцовськ, Алтайський край, рф, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, утриманців не маючого, особи з інвалідністю 1-ої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покаранняу виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Згодом, ухвалою Чорноморського міського суду Одеської обл. виправлено описку у резолютивній частині вироку в частині зазначення прізвища обвинуваченого в абзаці щодо необрання останньому запобіжного заходу.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що в жовтні 2024 року, більш точної дати не встановлено, ігноруючи вимоги Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», постанови Кабінету Міністрів України від 6.05.2000 № 770 з наступними змінами «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 з наступними змінами «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу»,незаконно придбав у невстановленої дізнанням особи (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, який поклав до паперових згортків та полімерної ємкості, та став незаконно зберігати за місцем свого мешкання, а саме у буд. АДРЕСА_1 для особистого вживання, шляхом паління через спеціально виготовлений прилад із полімерної напів пляшки та бідону, без мети збуту.

Незаконно виготовлений наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, умисно, без мети збуту, з метою особистого вживання, незаконно продовжив зберігати у себе за місцем мешкання до моменту, коли 16.08.2025 о 08 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_1 до нього прийшли працівники поліції для проведення обшуку згідно ухвали слідчого судді від 08.08.2025.

16.08.2025 о 08 год. 20 хв. в ході обшуку за вказаною адресою у ОСОБА_7 виявлено та вилучено речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 44,87 г. у полімерній ємкості, що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом. Маса канабісу у висушеному стані становить 39,22 г., речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору масами 16,43 г. та 13,50 г. у двох паперових згортках, речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору масами 5,91 г., 4,42 г., 1,40 г., 1,21 г. у чотирьох паперових згортках є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом.

Маса канабісу у висушеному стані відповідно становить 14,37г, 11,94г, 5,35г, 3,84г, 1,26г, 1,08г. Нашарування речовини темно-коричневого кольору у фрагменті полімерної пляшки (верхні частини) містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - екстракт канабісу. Маса екстракту канабісу в перерахунку на суху речовину становить 0,161г.

Загальна маса канабісу в висушеному стані становить 77,221 г.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вказує на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а саме: суд 1-ої інстанції, призначаючи покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, перейшов до іншого більш м`якого покарання, ніж те, яке передбачено санкцією вказаної статті, що суперечить вимогам ст. 50, п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України.

За таких обставин прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду від 03.10.2025,в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та просила її задовольнити, водночас обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваного вироку свідчить про те, що він вказаним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з огляду на таке.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 309 КК України, як: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.

Натомість, що стосується доводів прокурора відносно того, що судом було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно із абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді штрафу, судом 1-ої інстанції було враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та відомості про особу обвинуваченого, ту обставину, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю 1-ої групи, вчинив кримінальний проступок.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

З урахування вказаних вище обставин, місцевий суд прийшов до висновку про те, що покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 309 КК України, у виді штрафу буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень

Однак, всупереч вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність суд 1-ої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного вироку призначив покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає1700 грн, яке не передбачено санкцією вказаної статті.

При цьому, як вбачається із мотивувальної частини вироку, судом не вирішувалося питання про застосування положень ст. 69 КК України до ОСОБА_7 з можливістю призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, визначеної ч.1 ст.309 КК України.

Таким чином, суд 1-ої інстанції безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 штраф у розмірі меншому, ніж це передбачено санкцією інкримінованої частини статті КК України, а отже колегія суддів погоджується з доводами прокурора та констатує, що за таких обставин, призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вирішуючи питання про призначення покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж це передбачено санкцією згаданої норми закону, із застосуванням положень ст. 69 КК України, що виключає можливість скасування вироку суду в частині призначеного покарання, водночас є підставою для його зміни.

Так, приписами ч.1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Апеляційний суд також враховує правову позицію викладену в ухвалі Другої судової палати ККС у складі ВС від 1.08.2023 (справа №621/2376/22) про те, що у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст.ст. 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У даному кримінальному провадженні суд 1-ої інстанції,встановив лише єдину обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та зазначена у ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття.

Натомість, відповідно до приписів ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Такими обставинами, на переконання колегії суддів є вчинення кримінального правопорушення особою з інвалідністю 1-ої групи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що така обставина, яка пом`якшує покарання - як вчинення кримінального правопорушення особою з інвалідністю 1-ої групи була визнана в обвинувальному акті органом досудового розслідування (а.с. 5), водночас, не була врахована судом 1-ої інстанції, не зважаючи на наявність відповідного документального підтвердження вказаному у виді копії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на ім`я ОСОБА_7 (а.с. 5, 62).

Окрім того, оскільки наданий ОСОБА_7 статус особи з інвалідністю внаслідок війни свідчить про отримання ним травми при здійсненні функції із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, вказане, на думку колегії суддів в даному конкретному випадку є одним із вагомих важелів для визнання відповідної обставини як пом`якшуючої покарання.

В контексті наведеного, колегія суддів враховує добросовісну поведінку ОСОБА_7 , який не зважаючи на стан свого здоров`я, особисто брав участь у апеляційному розгляді справи, зокрема, в режимі відеоконференції, провину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, що в сукупності з іншими, встановленими апеляційним судом обставинами та особи винного, свідчить про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального проступку.

Таким чином, повною мірою зваживши на наявність декількох пом`якшуючих обставин, в їх сукупності, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, відсутності обставин, що обтяжують покарання, апеляційний суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що складає 1700 грн.

На думку суду апеляційної інстанції, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та відповідатиме принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Відтак, оскаржуваний вирок суду 1-ої інстанції підлягає відповідній зміні, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4) ч. 1 ст. 408 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

При цьому, п. 4) ч. 1 ст. ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п. 1) ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та відповідної зміни вироку суду1-ої інстанції, в частині призначення покарання, із мотивів, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407-409, 413, 414, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Чорноморського міського суду Одеської обл. від 03.10.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України змінити, в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4