Номер провадження: 11-сс/813/562/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000459, внесеного до ЄРДР 04 серпня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та продовжено до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 квітня 2026 року включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обгрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Крім того, характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення свідчить про виключний випадок, що дозволяє не визначати розмір застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу слідчого судді, в якій стверджує, що вона є постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на наступне:

- стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1,2,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а обґрунтування наявністю ризику лише через тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень в розумінні практики ЄСПЛ є неправомірною;

- слідчим суддею безпідставно не визначено розмір застави, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, є правом, а не обов`язком суду. Жодного обґрунтування неможливості застосування щодо ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави оскаржена ухвала не містить.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема домашній арешт, або визначити заставу 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до клопотання у провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1; ч. 1 ст. 111-2 КК України.. (а.с.1-7 т.1).

В рамках даного кримінального провадження 23 жовтня 2025 року ОСОБА_8 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченх ч. 2 ст. 27; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України за кваліфікуючими ознаками - передача матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб (а.с.55-60).

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2025 року, до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 грудня 2025 року .

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2025 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, , відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 16 лютого 2026 року.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2026 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 6-и місяців, тобто до 23 квітня 2026 року.

Оскільки в апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюється обґрунтованість пред`явленої підозри, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 , є обґрунтованою.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Так, колегія суддів погоджується із висновкам слідчого судді про те, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до нетяжких злочинів. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 111-1 КК України є умисним, об`єктом посягання якого є основи національної безпеки України. Слідчим суддею врахувано, що такий ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим імовірними негативними для ОСОБА_8 наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень».

Апеляційний суд також зауважує на тому, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження.

З огляду на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та стороною обвинувачення проводяться усі необхідні слідчі дії та продовжується збір фактичних даних, які можуть бути використані як докази факту чи обставин учинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , останній може знищити, сховати або спотворити речі й документи, які мають значення для кримінального провадження, але ще не були виявлені органом досудового розслідування. Відтак продовжує існувати ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про те, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом надання спільникам вказівок щодо знищення, заховання документальних доказів (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене у співучасті.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у співпраці з державою-агресором, що свідчить про його антисоціальну та антиукраїнську поведінку, тому останній може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства. З огляду на викладене, у даному кримінальному провадженні продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Тому, колегія суддів відхиляє аргументи щодо недоведеності продовження існування ризиків, наявність яких правильно встановив слідчий суддя.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення ефективності кримінального провадження. Із урахуванням наявних ризиків, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного. Інші альтернативні запобіжні заходи, зокрема домашній арешт, навіть цілодобовий, не забезпечать досягнення цієї мети у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що продовження строку дії виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суспільний інтерес, у даному випадку, переважає над принципом поваги до особистої свободи, незважаючи на презумпцію невинуватості.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що слідчий суддя безпідставно не визначив розмір застави, то такі апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

За приписами ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 4 цієї статті слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261,402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Така ж позиція і висловлена у рішенні Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року № 7-р(ІІ)/2024, де вказано, що ч. 6 ст. 176 КПК України відповідає положенням Конституції України, а право застосовувати чи не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави належить суду чи слідчому судді, виходячи із конкретних обставин справи та наявних ризиків. Як вказано у Рішенні, законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст. ст. 177, 178 КПК України.

Хоча незастосування застави є правом, а не обов`язком судді, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, враховуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ст.177 КПК України, обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України та абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням змісту повідомлення про підозру, яке свідчить про причетність підозрюваного до незаконних дій, які виразились у передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб, з огляду на суспільну небезпечність діяння, його обставини, обрання застави не буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Колегія суддів зазначає, що слідчий суддя повинен захищати правовладдя і разом з ним права та інтереси особи, яка потрапила в орбіту кримінального процесу. Однак і суспільство, вимагає безпеки і послідовного дотримання власних інтересів. Так, наявність значного суспільного інтересу у вказаному кримінальному провадженні, обумовлюється, тим, що ймовірні дії підозрюваного ОСОБА_8 полягають у економічній співпраці з державою-агресором.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України, оцінивши у сукупності доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів зворотного. У зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000459, внесеного до ЄРДР 04 серпня 2025 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4