Справа № 748/509/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/291/26
Категорія - про заміну покарання відповідно до ч.5 ст. 53, ч.3 ст. 57, ч.1 ст.58, ч.1 ст. 62 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на покарання у виді штрафу.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до положень ст. 58 КК України, заміна покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на інший вид покарання законом не передбачена, так як такий вид покарання застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, тобто такий вид покарання призначається до військовослужбовців з урахуванням строку їх служби, в період якої вони не підлягають звільненню.

В апеляційній скарзі прокурор, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити подане клопотання про заміну ОСОБА_7 покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.03.2025 року у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк шість місяців з відрахуванням в дохід держави 10% із суми грошового забезпечення на покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що призначене вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.03.2025 року покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців ОСОБА_7 є невиконаним, оскільки 23.09.2024 року засуджений втратив статус військовослужбовця.

Вказуючи про системний аналіз ч.1 ст. 58 КК України, вважає, що в даному випадку передбачено можливість заміни покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі на покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців саме на момент проголошення вироку, а не в порядку виконання покарань.

Крім того, звертає увагу, що питання заміни даного виду покарання на інший вид, через звільнення особи з військової служби за віком, є неврегульованим та таким, що не відповідає основоположним принципам кримінального права, серед яких, зокрема, принцип верховенства права, законності та невідворотності покарання. Основоположний принцип невідворотності покарання означає, що кожен, хто вчинив правопорушення, повинен нести відповідальність відповідно до закону, якщо відсутні законодавчо визначені підстави для звільнення. Переконаний, що порушене прокурором питання не погіршує становище особи, а навпаки, сприяє виконанню останнім покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.03.2025 року ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 414 КК України, було засуджено до покарання у виді службового обмеження на строк 6 (шість) місяців з відрахуванням в дохід держави 10 десять відсотків із суми грошового забезпечення. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту першого відрахування в дохід держави із суми грошового забезпечення ОСОБА_7

17 квітня 2025 року вирок суду набрав законної сили та був направлений для виконання до військової частини НОМЕР_1 , де ОСОБА_7 проходив військову службу.

Відповідно до листа від 09.05.2025 року, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 , до якого долучено витяг із наказу в/ч НОМЕР_1 від 23.09.2024 року, ОСОБА_7 звільнений з військової служби за досягненням граничного віку перебування на військовій службі, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.03.2025 року щодо ОСОБА_7 не був виконаний, оскільки останній виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Так, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання, зокрема, відповідно до частини першої статті 58 КК України.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Частина 1 ст. 58 КК України, на положення якої посилається в своєму клопотанні прокурор, передбачає, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Посилання прокурора на те, що у даному випадку передбачена можливість заміни покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі на покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців саме на момент проголошення вироку, а не в порядку виконання покарань, є нерелевантним питанню порушеному в клопотанні прокурора, оскільки, по-перше, вказана стаття передбачає лише заміну покарання в односторонньому порядку і з певних видів покарання на покарання у виді службового обмеження, по-друге, на даний час розглядається клопотання, яке подане на стадії виконання вироку, що не може ототожнюватися чи прирівнюватися до стадії призначення покарання на момент постановлення вироку в ході судового розгляду.

Відповідно до ст. 47 КВК України суд, який постановив вирок про службове обмеження для військовослужбовця, після набрання ним законної сили направляє копію вироку командиру військової частини, де проходить службу засуджений військовослужбовець. Після одержання копії вироку командир військової частини видає відповідний наказ, у якому зазначається розмір відрахувань в доход держави з грошового утримання засудженого військовослужбовця, строк, протягом якого він не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а також який строк не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання. Наказ оголошується по військовій частині і доводиться до відома засудженого військовослужбовця. Про прийняття вироку до виконання командир військової частини протягом трьох днів сповіщає суд, який постановив вирок. За три дні до закінчення встановленого вироком суду строку службового обмеження для військовослужбовця командир військової частини видає наказ про припинення його виконання із зазначенням дати припинення. Засуджені, які відбувають покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців і визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, звільняються судом від покарання за поданням командира військової частини і висновком військово-лікарської комісії.

Також апеляційним судом в контексті даного клопотання проаналізовано положення ст. 82 КК України, які передбачають заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким, що є загальною нормою при вирішені питання заміни покарання вже на стадії виконання вироку.

Розібравшись в ситуації, що виникла та дослідивши норми чинного матеріального законодавства апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а доказів його ухилення від відбування покарання у виді службового обмеження матеріали справи не містять, і хоча штраф відповідно до положень ст. 51 КК України є більш м`яким покаранням, проте воно є фактично реальним покаранням, що буде суперечити принципу остаточності судового рішення, юридичної презумпції законності й обґрунтованості попереднього вироку, суд доходить висновку, що клопотання прокурора про заміну ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження на штраф є необґрунтованим, і таким, що не підлягає задоволенню.

Більше того, положення ст. 58 КК України, на що звернув увагу суд першої інстанції не передбачають заміни покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на інший вид покарання, а положення ст. 47 КВК України регулюють саме питання звільнення засудженого від покарання. Правила ж складання покарань, передбачені ст. 72 КК України також не містять положень, які мають алгоритм підрахунку співвідношення покарання у виді службового обмеження, яке можна прямо перевести у штраф або опосередковано через інший вид покарання вирахувати відповідність призначеного покарання розміру штрафу, що фактично створює умови для свавільного визначення нового виду покаранням вже на стадії виконання вироку.

Отже, призначення засудженому фактично нового виду та розміру покарання не відповідатиме ні нормам чинного законодавства, ні загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на покарання у виді штрафу, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10