Справа № 471/1109/25
Провадження №1-кп/471/20/26
Номер рядка звіту 107
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області кримінальне провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 20.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Братське Братського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, немаючого неповнолітніх дітей, пенсіонера, голови ФГ «Світлана», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В порушення вимог законодавства, визначеного ст.ст.13-14 Конституції України, ч. 3 ст.79, ч.1 ст. 211, ст. 150 ЗК України, ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ОСОБА_4 в період часу з 2024 року по 20.05.2025 року (більш точної дати не встановлено), достовірно знаючи про наявність на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0507, площею 49,4730 га, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та яка перебуває у державній власності та передана у постійне користування ОСОБА_4 на підставі державного акта від 06.04.1994 №МК0105 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, пам`ятки археології місцевого значення «Курганна група», яку взято на державний облік відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської обласної ради народних депутатів від 09.08.1988 № 216, з визначеною охоронною зоною навколо нього площею 4,2694 га у відповідності до технічної документації №90 від 13.06.2019 року, розробленої ФОП « ОСОБА_5 », а також про обмеження ведення землеоброблювальних робіт на території зазначеної земельної ділянки місця розташування об`єкта культурної спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, використовуючи сільськогосподарську техніку (точні характеристики техніки не встановлені), здійснюючи дискування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з метою подальшого використання для здійснення сільськогосподарського виробництва, самовільно зайняв земельну ділянку та здійснив розорювання поверхневого шару ґрунту особливо цінних земель площею 0,2470 га та земельну ділянку з визначеною охоронною зоною навкого нього площею 4,2694 га.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. У вчиненому щиро кається. Зазначив, що завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду відшкодував.

Представник потерпілого - Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, претензій матеріального та морального характеру не має, цивільний позов заявляти не бажає, призначення покарання залишає на розсуд суду.

Представник потерпілого - Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи докази в їх сукупності, а саме показання обвинуваченого та надані прокурором письмові докази, суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, доведена повністю.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети покарання, яка полягає не тільки в карі, а й у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. .

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, відшкодування обвинуваченим завданої майнової шкоди в повному обсязі, його характеристику за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, обставини, які пом`якшуюють покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не встановлення обставин, які обтяжують покарання.

При цьому суд також враховує висновок органу пробації, викладений в досудовій доповіді, відповідно до якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (а. с. № 40-43).

З огляду на викладене, враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, думку обвинуваченого, який просив суд суворо його не карати, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає необхідним покласти на нього обов`язки, передбачені п.1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 10 696,80 гривень (десять тисяч шістсот дев`яносто шість гривень вісімдесят копійок).

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1