Справа № 522/2018/25
Провадження № 1-кс/522/665/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні № 0000692, -

ВСТАНОВИВ:

У скарзі, яка надійшла до суду, адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 просить скасувати повідомлення про підозру від 16.06.2025 року у кримінальному провадженні № 0000692, внесеному до ЄРДР 10 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яким ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

Заявник в судове засідання не з`явився, просив скаргу розглянути за його відсутності.

З матеріалів скарги вбачається, що СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000692, внесеному до ЄРДР 10 вересня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

16 червня 2025 року старшим слідчим СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні складено та направлено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за адресою її реєстрації в Україні: АДРЕСА_1 .

З урахуванням того, що з моменту повідомлення ОСОБА_5 про підозру пройшло два місяці, сторона захисту вважає за необхідне звернутися до суду зі скаргою на повідомлення про підозру, виходячи з наступного.

Так, п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає право захисника оскаржити на досудовому провадженні повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

При цьому, що чинний КПК України не встановлює будь-яких обмежень щодо предмета перевірки під час розгляду слідчим суддею скарги на повідомлення про підозру, проте закріплює такі положення: підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (частина третя статті 17 КГІК України); захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру (частина перша статті 47 КПК України); слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України) відповідно до стандарту доведеності «обґрунтована підозра» з дотриманням процедури її вручення, а відтак, вважає повідомлення про підозру незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на відсутність події та ознак складу кримінального правопорушення, неналежне вручення підозри, а також інші процесуальні порушення, які викладені нижче.

Неналежне вручення повідомлення про підозру з порушенням вимог ст.ст. 135, 276-279 КПК України, що призводить до відсутності статусу підозрюваної.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України, особа набуває статусу підозрюваної лише після повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК.

Повідомлення про підозру здійснюється шляхом складення та вручення письмового документа (ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 277, ч. 1 ст. 278 КПК).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к (провадження № 13-34кс19) зазначила, що "здійснення" повідомлення про підозру включає дві нерозривно пов`язані складові: складення та вручення, з дотриманням усіх процедур.

У випадку зі ОСОБА_5 повідомлення про підозру направлено поштою за адресою її реєстрації в Україні: АДРЕСА_1 , хоча слідчому на момент складання підозри (10.09.2024) було відомо про її виїзд за межі України з метою постійного проживання в Іспанії з 2022 року, про що безпосередньо зазначено слідчим у тексті повідомлення про підозру: «На початку повномасштабної військової агресії РФ ОСОБА_5 виїхала за межі України до Королівства Іспанії...».

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема з ухвали слідчого судді від 22.09.2025 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , слідству було відомо про перетин ОСОБА_5 державного кордону України 19 вересня 2024 року, а також про її постійне проживання в Іспанії з 2022 року.

Також, факт постійного проживання ОСОБА_5 в Іспанії з 2022 року, підтверджується її заявою про отримання статусу тимчасового захисту в Іспанії, посвідченнями за 2022-2025 роки, паспортом громадянки Румунії, а також матеріалами кримінального провадження (включаючи дані про перетин кордону 19 вересня 2024 року, як зазначено в ухвалі слідчого судді від 22.09.2025).

Таким чином, слідству відомо, що починаючи з 24 лютого 2022 року місцем проживання ОСОБА_5 є Іспанія.

Відповідно до ч. 7 ст. 135 КПК України, якщо особа проживає за кордоном, повістка (а отже, й повідомлення про підозру як процесуальний документ) вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу (наприклад, Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікованою Україною, або двосторонніми угодами з Іспанією) або за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Разом з тим, слідчий не застосував цю імперативну норму, а натомість використав звичайну поштову відправку, що є неналежним способом для особи за кордоном.

Оскільки, така процедура, як направлення підозри поштою можлива виключно у зв`язку із неможливістю вручити нарачно у день складання в наслідок не встановлення місцезнаходження особи, яку намагаються повідомити про підозру, тобто відсутність за місцем проживання.

Крім того, у ч. 2 ст. 135 КПК України вживається термін «місце проживання особи», який не тотожній терміну «зареєстрованою», що також кореспондує з обов`язком обвинувальної влади у випадку з ОСОБА_7 дотриматись процедури, передбаченої ч. 7 вказаної статті.

Таким чином, направлення повідомлення про підозру за місцем її реєстрації в Україні не відповідає приписам ч. 2, ч. 7 ст. 135 КПК України, а відтак, ОСОБА_5 у належний спосіб не було вручено текст повідомлення про підозру, що свідчить, що відповідно до ст. 42 КПК України вона не має статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, що є достатньої та окремою підставою для скасування повідомлення про підозру.

Необґрунтованість підозри через відсутність події та ознак складу кримінального правопорушення (порушення стандарту "обґрунтованої підозри").

Стандарт доведеності підозри - наявність фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного (стороннього) спостерігача в можливості вчинення особою злочину (п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, практика ЄСПЛ у справах "Fox, Campbell and Hartley v. UK", "Tsarkov v. Russia" від 16.07.2009).

Підозра повинна ґрунтуватися на конкретних доказах, а не на абстрактних припущеннях, і оцінюватися на момент складання документа. Якщо докази не досягають цього рівня, підозра є необґрунтованою.

У цьому провадженні відсутня подія кримінального правопорушення та ознаки складу злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство), так само й ймовірна причетність ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, які покладенні у повідомлення про підозру, правовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (свекрухою та невісткою) мають виключно цивільно-правовий характер, що підтверджено судовими рішеннями.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 у справі № 522/20603/23 (https://reyestr.court.gov.Ua/Review/119925190), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.01.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124750892, провадження 22-ц/813/1930/25) суд визнав договори дарування квартири та оренди недійсними як фіктивні (ст. 234 ЦК України), оскільки вони були укладені без наміру створення реальних правових наслідків (передачі власності чи користування).

Суди відзначили, що договори спрямовані на формальне підтвердження доходу для візових цілей (звернення до Консульства Іспанії), а не на заволодіння майном.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що Практичне користування квартирою залишалося за ОСОБА_8 , без заподіяння шкоди. Суди не встановлювали кримінальних елементів, таких як обман чи умисел на заволодіння, і застосував цивільно- правові наслідки - визнання договорів недійсними та відновлення права власності.

Також, ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.01.2025 (https://revestr.court.gov.ua/Review/124774513, провадження 22-з/813/94/25) відмовлено представнику ОСОБА_8 в скасуванні заходів забезпечення позову, оскільки рішення набрало чинності 16.01.2025, і заходи діють 90 днів (ч. 7 ст. 158 ЦПК України), що також підтверджує реституцію в цивільному порядку без кримінальної шкоди.

З вищевказаного вбачається, що відсутні елементи складу злочину.

Об`єктивна сторона. Відсутній обман чи зловживання довірою, що призводить до заволодіння майном. Договори укладені між родичами першого ступеня, нотаріально посвідчені, без фіктивних елементів у кримінальному сенсі. Обман при шахрайстві повинен передувати заволодінню та створювати впевненість у вигідності (ОП ККС ВС від 16.11.2020). Тут документи використовувалися для візових цілей, а не для заволодіння квартирою. Публічний характер правочинів виключає обман (ВС від 05.04.2018 № 658/1658/16-к).

Суб`єктивна сторона Відсутній прямий умисел на заволодіння з корисливою метою. Умисел повинен існувати з моменту укладення (ВС від 24.09.2020 № 755/10138/16-к). Факт цивільного спору, відсутність приховування майна та родинні відносини виключають умисел.

Об`єкт та шкода. Відсутня суспільна небезпека (ч. 2 ст. 11 КК України), оскільки відновлення права власності (25.07.2024) усуває будь-яку шкоду (ст.1212 ЦК). Принцип ultima ratio (ЄСПЛ "Sergiy Zolotukhin v. Russia", 2009) та практика BC (від 19.03.2024 № 295/17062/15-к) виключають кримінальну кваліфікацію, якщо спір вирішено цивільно без умислу. Паралельне переслідування порушує ne bis in idem (ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції).

Проте, орган досудового розслідування безпідставно "добудував" кримінальний склад на основі цивільного рішення, що є некоректним, оскільки як було зазначено вище, суд першої та апеляційної інстанції визнав договори з підстав фіктивності, а не обману, а відтак, відсутні докази, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливості злочину (ЄСПЛ "Vloh v. Poland" від 19.10.2000). Відсутність хоча б одного елемента складу виключає підозру (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК).

Таким чином, з аналізу сукупності доказів сторони обвинувачення на підставі яких ОСОБА_5 була повідомлена про підозру можливо дійти висновку про їх недостатність щодо стандарту судового доказування - наявність фактів або інформації, які переконують об`єктивного спостерігача, в нашому випадку суд, щодо можливості, вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що також є достатньої та окремою підставою для скасування повідомлення про підозру.

З огляду на вищевикладене, захисник вважає вказане повідомлення про підозру невмотивованим, незаконним, а, отже, таким, що не відповідає фактичним обставинам та не ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню.

Уповноважена особа ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином.

Розглянувши скаргу, дослідивши надані докази, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000692, внесеному до ЄРДР 10 вересня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

16 червня 2025 року старшим слідчим СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000692, внесеному до ЄРДР 10 вересня 2024 року складено та направлено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано 22 главою КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру здійснено на підставі наявності достатніх доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відповідно до ст.ст. 276-277 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні зібрано та перевірено достатньо доказів, що мають значення для кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , в результаті чого кримінальним діям останньої було надано належної правової оцінки, що виразилось у повідомленні про підозру.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Крім того, підозра ґрунтується на сукупності доказів, це не тільки показання свідків, у підозрі вказуються обставини вчинення кримінального правопорушення, які не базуються тільки на показаннях свідків, крім того наголошую на тому, що належність та неналежність доказів визначає суд, який досліджує докази під час судового провадження по матеріалах кримінального провадження після того, як вони направляються прокурором з обвинувальним актом та вказані речові докази та допити відповідно до ст.ст. 349, 352, 358 КПК України досліджуються судом.

Згідно ч. 1 п.п. 4, 5 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: п 4) зміст підозри, п 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із тексту повідомлення про підозру від 16 червня 2025 року, в ньому вказані зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання заявника у скарзі на зазначені підстави для скасування підозри на даний час вважаю безпідставними, оскільки сама підозра, ухвалами Приморського районного суду м. Одеси при вирішенні питання про тимчасові доступи до речей та документів, визнана обґрунтованою. Такий висновок судових органів може бути лише за умови, що сама підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України.

Повідомлення ОСОБА_5 про підозру 16.06.2025 р. було здійснено з дотриманням вимог статтей 20, 276, 277, 278 КПК України, а тому слідчий суддя не вбачає підстав до визнання протиправності дій слідчого при повідомленні про підозру і відповідно не вбачає підстав до задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 277-278, 303 309, 369, 371-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні № 0000692 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

01.04.2026