Номер провадження:1-кс/521/1043/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Одеси клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0001722 від 09.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт на автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 12.12.2025 року у справі №521/21455/25 (провадження №1-кс/521/4424/25) було задоволено клопотання прокурора, накладено арешт на майно, яке 08.12.2025 року було вилучено за наслідками огляду місця події, на перехресті вул. Івана та Юрія Лип - Героїв Крут, а саме: автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Так, на думку захисника, станом на дату подання цього клопотання відпала потреба у накладенні арешту на автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до змісту зазначеної вище ухвали слідчого судді Хджибейського районного суду м. Одеси, метою накладення арешту було необхідність у збережені речових доказів та проведення відповідних експертиз.

Таким чином захисник ОСОБА_3 зазначає, що на даний час проведені судові експертизи, що виключає необхідність та потребу у накладенні арешту на майно в частині права користування.

У зв`язку з викладеним просить скасувати арешт на вилучене майно в частині права користування.

Адвокат ОСОБА_3 та заявник ОСОБА_4 участі в судовому засіданні не приймали, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Прокурор надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти задоволення клопотання заперечив.

Дослідивши клопотання та додані матеріали, враховуючи думки сторін, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, і згідно ч.1 ст.131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Дія заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, при вирішенні питання про скасування арешту, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 12.12.2025 року у справі №521/21455/25 (провадження №1-кс/521/4424/25) було задоволено клопотання прокурора, накладено арешт на майно, яке 08.12.2025 року було вилучено за наслідками огляду місця події, на перехресті вул. Івана та Юрія Лип - Героїв Крут, а саме: автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Відповідно до ухвали слідчого судді застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, застосовано з метою збереження та дослідженні речових доказів., проведення необхідних експертиз.

Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Слідчий суддя враховує обставину, що ОСОБА_4 є матір`ю дитини з інвалідністю.

Враховуючи, що на час розгляду клопотання, органом досудового розслідування, досудове розслідування триває, вказане майно є речовим доказом, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, необхідність в забороні користування власника своїм майном відпала, а тому відпала необхідність в застосуванні арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.12.2025 року, як заходу забезпечення кримінального провадження, в частині користування цим майном, оскільки остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийняте та з метою використання арештованого майна як доказу, накладений арешт майна у кримінальному провадженні в частині заборони розпорядження цим майном слід залишити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372 КПК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 12.12.2025 року на автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 в частині заборони користування майном.

Арешт вказаного майна в частині заборони розпорядження цим майном - залишити без змін.

Попередити власника майна про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачене ст. 388 КК України.

Виконання ухвали доручити прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1