Номер провадження: 11-сс/813/353/26
Справа № 522/352/26 1-кс/522/557/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Одеській слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження №0000029 від 09.01.2026 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2026 року про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноармійське, Болградського району, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,

встановив:

в провадженні СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області,перебуває кримінальне провадження №0000029 від 09.01.2026 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

10.01.2026 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та в той же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, за ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних сил України в особливий період.

12.01.2026 року слідчий СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і неможливістю запобігти вказаним ризикам більш м`яким запобіжним заходом, з урахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13.03.2026 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за результатами розгляду кримінального провадження по суті; обставини кримінального правопорушення; доведеність існування ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від органу досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Слідчий суддя дійшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків, посилаючись на положення ч.6 ст.176, ч.4 ст.183 КПК та не визначив останньому розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу з урахуванням положень КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на неврахування слідчим суддею особи підозрюваного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, батька з інвалідністю та мати пенсійного віку. Захисник стверджує про відсутність ризиків та визнанням останнім вини у вчиненні кримінального правопорушення в якому він підозрюється. Також апелянт посилається на не визначення слідчим суддею розміру застави, що на думку останнього свідчить про порушення доступу до правосуддя.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею на законних підставах не визначено розмір застави підозрюваному як альтернативного запобіжного заходу при обранні запобіжного заходу у виді триманні під вартою, з огляду на таке.

Згідно ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, долучені до клопотання органу досудового розслідування, в повній мірі враховані слідчим суддею та вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст.114-1 КК України.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду ризиквчинення ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення, також не виключаються, оскільки відповідно до підозри та матеріалів кримінального провадження, останній здійснюючи інкриміновані йому дії вочевидь розумів їх протиправність.

Наявність зазначених ризиків, дає достатні підстави вважати, що застосування на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження найсуворішого запобіжного заходу є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання суду можуть виявитися не достатніми для забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування.

Апеляційний суд також не вбачає на даній стадії досудового розслідування підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що підозрюваниймає постійне місце проживання, наявність на утриманні батьків, неповнолітньої дитини, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання існуючим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів враховує обставини даної справи, особу підозрюваного та зазначає, що зміна запобіжного заходу останньому на більш м`який з великою вірогідністю може виявитися недостатнім стримуючим фактором для забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків.

Таким чином, доводи захисника щодо можливості обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, або визначення розміру застави, колегія суддів визнає неспроможними.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів сторони захисту стосовно незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2026 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000029 від 09.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4