Справа № 487/5257/24
Провадження № 1-кс/487/1369/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 02.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 02.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.03.2014), яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Тобто, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує підозрюваному у разі засудження, ОСОБА_5 може ухилитись від органів досудового розслідування та, в подальшому, від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що робить даний ризик об`єктивним. Крім того, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підозрюваний може вжити заходів, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду, зокрема змінити місце проживання без повідомлення органу досудового розслідування, тимчасово залишити місце фактичного проживання або іншим чином уникати участі у кримінальному провадженні. Окрім цього, не можна виключати можливості виїзду підозрюваного за межі України з метою ухилення від кримінальної відповідальності та уникнення участі у кримінальному провадженні. Зазначене створює додаткові ризики для належного забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та може унеможливити подальше проведення досудового розслідування і судового розгляду. Також, у разі перебування підозрюваного за межами України виникнуть суттєві труднощі щодо забезпечення його явки до органу досудового розслідування та суду, що може призвести до затягування кримінального провадження та унеможливити ефективне здійснення правосуддя. Вказаний ризик є об`єктивним з урахуванням того, що ОСОБА_5 тільки в 2025 році перетинав державний кордон України не менше 9 разів. Таким чином, з урахуванням наведених обставин, існує реальний ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Підозрюваному ОСОБА_5 відомі місце проживання та місце роботи потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, що дає можливість йому, у разі не обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зустрітись із останнім поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовлянням або погрозами змушувати його змінити свої покази. Крім того, перебуваючи без застосування належного запобіжного заходу, підозрюваний матиме можливість встановлювати контакт з потерпілим, а також з іншими особами, які можуть бути свідками у даному кримінальному провадженні або які ще не були допитані органом досудового розслідування. У подальшому підозрюваний може схиляти таких осіб до надання неправдивих показань або до відмови від надання показань взагалі. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та осіб, які наразі не допитані, що може негативно вплинути на повноту, всебічність та об`єктивність досудового розслідування. Станом на теперішній час у кримінальному провадженні триває проведення слідчих (розшукових) дій, досудове розслідування не завершено, а отже підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, підозрюваний може штучно затягувати проведення досудового розслідування та/або судового розгляду, шляхом, зокрема, неявки за викликом до органу досудового розслідування, прокуратури та/або суду без поважних причин, зміни місця проживання без повідомлення органу досудового розслідування, уникнення отримання процесуальних документів або іншим чином ухилятись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, підозрюваний може розголошувати відомості результатів досудового розслідування, що може призвести до їх спотворення або втрати доказів вини підозрюваного, а також іншим чином впливати на хід досудового розслідування. Таким чином, існує обґрунтований ризик того, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може призвести до неповноти досудового розслідування та ускладнити встановлення істини у даному кримінальному провадженні. З урахуванням викладеного, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного на час досудового розслідування кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що обставини справи стосуються подій, які відбувались у 2014 році, наразі сплинули всі можливі строки притягнення до кримінальної відповідальності, повідомлення про підозру є необґрунтованим, відсутні докази на підтвердження вини підозрюваного. Крім того, вказав на те, що є рішення судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, щодо цивільного спору між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо позики, яким встановлено обґрунтованість вимог ОСОБА_5 на підставі відповідних експертиз. Ризики, які зазначені у клопотанні недоведені. Просив відмовити у задоволені клопотання.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію захисника, заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 02.04.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

За версією сторони обвинувачення, у невстановлений під час досудового розслідування дату, час та місці, однак не пізніше 07.04.2014, у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник кримінально-протиправний, корисний умисел, направлений на придбання права на майно шляхом обману, а саме грошових коштів в сумі 1000000 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний, корисливий умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, протиправно, з метою придбання права на майно шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи у своєму розпорядженні документи, що містили справжні зразки підпису потерпілого ОСОБА_7 , отримані ним раніше у зв`язку з спільним ведення підприємницької діяльності, використав зазначені зразки для імітації підпису потерпілого, а саме склав та підписав від імені потерпілого ОСОБА_7 завідомо підроблений договір позики від «07» квітня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_5 передає ОСОБА_7 безвідсоткову позику в сумі 1000000 гривень (один мільйон гривень) готівкою, які ОСОБА_7 (згідно договору), зобов`язується повернути у строки та у порядку, зазначеному у даному договорі.

Крім того, з метою надання вказаному договору видимості достовірності, ОСОБА_5 у невстановлений під час досудового розслідування дату, час та місці, виготовив та підписав від імені ОСОБА_7 розписку про отримання позики в сумі 1000000 гривень (один мільйон гривень) готівкою, датовану 07.04. 2014, яка фактично не відповідала дійсності, оскільки грошові кошти у зазначеному розмірі останньому не передавались.

У подальшому ОСОБА_5 , розуміючи що він не зможе стягнути вказані грошові кошти в добровільному порядку, оскільки потерпілий ОСОБА_7 їх не отримував, останній вирішив звернутися до Заводського районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом з метою примусового стягнення вказаних грошових коштів.

Так, на виконання свого злочинного, корисливого умислу останній, користуючись правовою допомогою адвоката, 25.08.2015 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до потерпілого ОСОБА_7 , в якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 1 210 158 гривень, яка складається з суми позики - 1 000 000 грн, штрафу - 200 000 грн, індексу інфляції - 10 158 грн., при цьому додавши до позовної заяви, як доказові документи, завідомо підроблені договір позики від «07» квітня 2014 року та розписку про отримання позики в сумі 1000000 гривень (один мільйон гривень) готівкою, датовану 07.04. 2014.

На підставі поданих завідомо підроблених документів Заводським районним судом міста Миколаєва 16.02.2024 постановлено судове рішення (справа № 487/6631/15-ц, провадження № 2/487/4/24) про задоволення позовної вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 суми боргу за договором позики в розмірі 1 210 158 гривень, яка складається з суми позики - 1 000 000 грн, штрафу - 200 000 грн, індексу інфляції - 10 158 грн. та судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 3 654 гривні та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно та з корисливих мотивів, шляхом підроблення договору позики та розписки про отримання грошових коштів, створив документи, які надають права та покладають обов`язки, внаслідок чого набув фіктивного та незаконного права вимоги до потерпілого про стягнення грошових коштів в сумі 1000000 гривень (один мільйон гривень).

05.02.2026 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повідомлено про підозру ОСОБА_5 .

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: електронним рапортом чергової частини; заявою про виконання ухвали слідчого судді; документами, отриманими в ході тимчасового доступу до речей та документів; висновком почеркознавчої експертизи від 29.12.2025; висновком почеркознавчої експертизи від 04.02.2026; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до долучених до матеріалів клопотання доказів, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.02.2024 року у справі №487/6631/15-ц, провадження №2/487/4/24, було стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 1 210 158 гривень, яка складається з суми позики - 1 000 000 грн, штрафу - 200 000 грн, індексу інфляції - 10 158 грн.; судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 654 гривні та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

В обґрунтування рішення зазначено, що відповідно до висновку експерта №21-98 від 13.08.2021 підписи, які містяться на договорі позики від 07.04.2014р. та розписці від 07.04.2014р. біля прізвища ОСОБА_7 , виконані самим ОСОБА_7 , а не іншою особою.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.05.2024 року скаргу ОСОБА_7 , яка подана від його імені адвокатом ОСОБА_8 , залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 лютого 2024 року - залишено без змін.

В обґрунтування постанови судом апеляційної інстанції було зазначено, що відповідач, оспорюючи договір позики та видану розписку, вважав їх недійсними та зазначав, що договір не укладав та його не підписував, на підтвердження чого клопотав про призначення почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів, які призначалися сім разів, з яких шість разів виключно за клопотаннями його представників.

Втім, технічна експертиза документів проведена не була, у зв`язку з повідомленнями різних експертних організацій про неможливість виконання експертного дослідження з декількох підстав: за ненадання експертам порівняльних зразків документів (т.3 а.с.23) та неможливістю проведення деяких видів дослідження (т.3 а.с.167), так і у зв`язку з небажанням відповідача сплатити витрати за її проведення, зокрема, за клопотанням його представниці (т.3 а.с.36-37, 39-40, 56, 60-61).

Відповідачем ОСОБА_7 , від імені якого діяло декілька представників, подавалися декілька клопотань про призначення у справі почеркознавчої експертизи. Після призначення експертиз, за ними вирішувалися клопотання експертів, такі як: надання вільних зразків підпису ОСОБА_7 , оскільки ті зразки, що ним надані суду були виконані різними особами, а тому викликали об`єктивні сумніви експертів у можливості за таких обставин проводити порівняльний аналіз при проведенні почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.234-235).

У подальшому, при призначенні почеркознавчої експертизи для виконання в іншу експертну установу та виконання відповідачем вимог про надання зразків свого підпису, суду надано висновок судово-почеркознавчої експертизи МВ Одеського НДІСЕ №21-98 від 13 серпня 2021 року, де експертом у категоричній формі виснувано, що підписи у договорі позики від 7.04.2014 та розписки від 7.04.2014 біля прізвища ОСОБА_7 виконано особисто відповідачем, а не іншою особою.

Отже, підстави для визнання недійсними договору позики та розписки, що видана на його підтвердження з підстав, передбачених статтями 203, 207, 215 ЦК України, відсутні. До таких висновків дійшов суд першої інстанції та вони є правильними.

Посилання на фальсифікацію договору з можливістю накладення тексту договору на аркуш з підписом позичальника за наявністю невідомого відбитку тексту у правому верхньому кутку оригіналу договору позики (т.1 а.с.155), не змінює змісту самого договору позики та його підписання сторонами, оскільки розташовано в порожньому кутку до змісту договору та його особистого підписання сторонами.

Підпис ОСОБА_7 , як у договорі позики, так і розписці, виконаний однією ручкою та був предметом експертизи, внаслідок чого усі твердження про можливість, як фальсифікації договору, так і розписки є надуманими.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років (тяжкий злочин згідно ст. 12 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті (ч. 3 ст. 194 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

В ході розгляду клопотання стороною обвинувачення наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведено не було, а лише тезисно зазначено про їх існування, отже вказані ризики не підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу.

ОСОБА_5 народився у 1976 році, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, інвалідність не встановлювалась; не одружений, має постійне місце проживання, за яким проживає сам; має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, батька 1951 року народження та матір 1953 року народження; має вищу освіту, офіційне джерело доходу - є директором ТОВ «ТК Совіт»; отримував подяки за допомогу військовим; раніше не судимий, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.

З огляду на викладене, враховуючи, що під час розгляду клопотання прокурор довів обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не довів обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті (ч. 3 ст. 194 КПК України), слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 95, 176-178, 181, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 02.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1