Справа № 199/1076/26
У Х В А Л А

іменем України

27 березня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про продовження строку дії застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з повноважним прокурором, про продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин:

Солдат ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді майстра 3-го відділення дистанційного мінування взводу дистанційного мінування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 28, 29, 31, 32, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, при наступних обставинах. Так, 31 січня 2026 року приблизно о 02 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 та старший солдат ОСОБА_7 перебували у приміщенні приватного домоволодіння, яке розташоване на території дачного кооперативу «Гірник» за адресою: АДРЕСА_1 , за координатами 48°28'08.8"N 37°10'23.5"E, а саме у підвальному приміщенні будинку, вхід до якого знаходиться у приміщенні привхідного коридору, де перебуває їх місце тимчасової дислокації. З метою поліпшення умов перебування, які погіршились внаслідок натікання води у підвальне приміщення, солдат ОСОБА_4 та старший солдат ОСОБА_7 , вирішили вичерпати воду відрами. Згідно домовленості, солдат ОСОБА_7 перебував у приміщені підвалу та подавав відра з водою ОСОБА_4 , який виносив їх на вулицю. Під час виконання роботи, між солдатом ОСОБА_4 та старшим солдатом ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, через незлагодженість виконання роботи, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 почав підніматися драбиною з приміщення підвалу до приміщення привхідного коридору, при цьому продовжуючи висловлювати своє незадоволення в бік ОСОБА_4 за його повільність у виконанні спільних робіт. У зв`язку з небажанням з`ясовувати стосунки з ОСОБА_7 безпосередньо, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою заподіяння смерті останньому, зробивши крок вліво, взяв до рук ввірену йому для службового користування модульну штурмову гвинтівку «CZ Bren 2» №КОО7568, яка лежала на столі з ліва від нього на відстані близько 70см, перевів перемикач вогню в положення автоматичної стрільби, чим привів гвинтівку у бойову готовність та достовірно знаючи, що патрон вже знаходиться в патроннику навів ствол зброї на вихід з підвалу, перебуваючи при цьому на відстані близько 0,5 м від нього, та у момент, коли голова ОСОБА_7 стала видимою для нього, здійснив прицільний постріл у правий бік голови останнього, від чого він впав у підвал. Далі, діючи в продовження свого протиправного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_7 , не змінюючи свого положення, стоячи над входом до підвального приміщення, спрямував ствол зброї до низу у підвал, де лежав останній, здійснив ще 29 не прицільних постріли в бік ОСОБА_7 , тим самим спричинив останньому травматичну екстракцію півкуль головного мозку, множинні переломи кісток скелету, множинні вогнепальні кульові поранення голови, тулуба та кінцівок, які призвели до його смерті.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у слідства виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу виключено у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , яка обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. 1,3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:- може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду;- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні;- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважати так дають наступні обставини:

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. При цьому, міркування про відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Крім цього, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків. Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів. Разом з цим, він вичиняє тяжке умисне кримінальне правопорушення, що безсумнівно має стати підставою для того аби визнати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання таким, що не може бути застосований до особи, яка своєю поведінкою вже продемонструвала зневагу до вказаних норм. Також не можна лишати поза увагою той факт, що підозрюваний солдат ОСОБА_4 , як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території. Разом з цим, необхідно врахувати спосіб скоєння злочину, зокрема той факт, що ОСОБА_4 , фактично в притул розстріляв свого побратима без об`єктивних на те причин та в подальшому намагався приховати сліди вчинення злочину шляхом підпалу будинку та імітації влучання БПЛА. Крім того, прибувши до місця розташування підрозділу, не повідомив реальні обставини події, замість цього наголошував на вигаданій ним версії. Особа підозрюваного за місцем несення служби, характеризується з негативного боку, як конфліктний та нетовариський. ОСОБА_4 , не одружений, не має на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей та осіб похилого віку, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків у останнього. Вказані обставини у своїй сукупності, вказують про наміри уникнути покарання та в подальшому вжити всі можливі заходи щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Враховуючи викладене, слідство ґрунтовно вважає, що ОСОБА_4 , з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховатися від суду, тобто цілком доведеним є ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

По кримінальному провадженню свідками є військовослужбовці, які безпосередньо проходять службу разом з солдатом ОСОБА_4 , які можуть бути схиленими впливом авторитету побратима, до давання хибних показів або до безпідставної відмови давати показання, що залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. З огляду на існування вказаного ризику вважають недоцільним застосовувати відносно підозрюваного солдата ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки, оскільки він може стати підґрунтям для маніпулювання можливістю спаплюжити авторитет його поручителів з подальшим використанням їх авторитету та репутації для тиску на свідків у даному кримінальному провадженні. Підозрюваному ОСОБА_4 достеменно відомі всі наявні у органів досудового розслідування свідки його протиправної діяльності, зокрема, йому відомі їх особисті дані, місце несення служби тощо. Як встановлено в ході досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення в присутності свідка ОСОБА_9 , який володіє повною картиною вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, якого підозрюваний вже змусив повідомити хибну версію під час виходу на радіозв`язок з керівництвом, тому є достатні підстави вважати, що існує ризи впливу на головного свідка кримінального правопорушення. Вважають, що вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , може здійснити незаконний вплив на свідків, тобто наявний та доведений є ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Сторона обвинувачення враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 після вчинення злочину не повідомив про реальні обставини загибелі ОСОБА_7 , замість цього вигадав версію з приводу вказаних обставини та шляхом залякування змусив повідомити свідка хибну версію під час виходу на радіозв`язок з керівництвом, приходить до висновку про реальну наявність ризику вчинення підозрюваним будь-яких дій з метою перешкоджання ходу кримінального провадження. Вважають, що вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, тобто наявний та доведений є ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів, у зв`язку з чим для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне:

-отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи призначеної 04.02.2026 ;

-отримати висновок судової психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_4 призначеної 16.03.2026;

-отримати висновок судової медико-криміналістичної експертизи призначеної 16.02.2026;

-отримати висновок судової медичної експертизи трупу ОСОБА_7 призначеної 01.02.2026;

-виконати з потерпілим, підозрюваним та захисником вимоги КПК України ст.290;

-підготувати обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування;

Провести вказані слідчі та процесуальні дії до 01.04.2026 не виявляється за можливе з огляду на те, що у кримінальному провадженні призначено значну кількість експертиз, проведення яких має довготривалий характер через завантаженість експертів. Також слід зазначити, що учасники події, потерпілий перебувають поза межами Донецької області, та їх прибуття до місця розташування органу досудового розслідування потребує додаткового часу.

25 березня 2026 року строки слідства у вказаному кримінальному провадженні продовжено виконувачем обов`язків керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до 01 травня 2026 року включно.

З огляду на викладене, підозрюваному ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_10 не заперечили проти задоволення клопотання.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

01 лютого 2026 року ОСОБА_4 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000094, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за вищезазначених обставин.

01 лютого 2026 року ОСОБА_4 було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину в порядку ст. 208 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що за ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя виходить з того, що сам факт спричинення умисного вбивства ОСОБА_7 достатньо доведений наданими стороною обвинувачення доказами, які отримані з дотриманням порядку, встановленого законом, із передбачених законом джерел, копії яких додані до клопотання.

При цьому, свідок ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_4 , як на чоловіка, який шляхом здійснення пострілів з автоматичної гвинтівки здійснив це вбивство, а обставини здійснення вбивства були підтверджені ОСОБА_4 під час допиту в якості підозрюваного.

Наведені докази доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину.

Той факт, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя особи та негативно характеризується в своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати встановленню істини по даному кримінальному провадженню.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, слідчий суддя згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який є особою працездатного віку та відсутність документально підтверджених відомостей про наявність у підозрюваного тяжких невиліковних хвороб;

4) відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків;

5) наявність у підозрюваного постійного джерела доходу;

6) наявні відомості про негативну характеристику особи підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має значних статків;

8) відсутність у підозрюваного непогашеної судимості;

9) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Слідчий суддя також враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 , як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Враховуючи обставини, які в сукупності необхідно оцінювати при обранні запобіжного заходу, а саме: вагомість доказів про вчинення підозрюваним особливо тяжкого злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку і за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, негативну характеристику особи обвинуваченого, є достатні підстави вважати реальною наявність мети застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ухилення підозрюваним від слідства та суду та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і запобігання встановленим слідчим суддею ризикам.

Ухвалою слідчого судді до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 01 квітня 2026 року.

На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів, у зв`язку з чим для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне:

-отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи призначеної 04.02.2026 ;

-отримати висновок судової психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_4 призначеної 16.03.2026;

-отримати висновок судової медико-криміналістичної експертизи призначеної 16.02.2026;

-отримати висновок судової медичної експертизи трупу ОСОБА_7 призначеної 01.02.2026;

-виконати з потерпілим, підозрюваним та захисником вимоги КПК України ст.290;

-підготувати обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування;

Провести вказані слідчі та процесуальні дії до 01 квітня 2026 року не вдалося за можливе з огляду на те, що у кримінальному провадженні призначено значну кількість експертиз, проведення яких має довготривалий характер через завантаженість експертів. Також слід зазначити, що учасники події, потерпілий перебувають поза межами Донецької області, та їх прибуття до місця розташування органу досудового розслідування потребує додаткового часу.

25 березня 2026 року строки слідства у вказаному кримінальному провадженні продовжено виконувачем обов`язків керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до 01 травня 2026 року включно.

За таких обставин, слід продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою в межах строку досудового розслідування.

З урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 204, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про продовження строку дії застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії застосуваного у відношенні ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бельци, Республіка Молдова, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000094, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням останнього на гауптвахті до 01 травня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя:

27.03.2026