Дата документу 23.03.2026Справа № 554/3804/26
Провадження № 1-кс/554/4023/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви від 10 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

19.03.2026 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 , який в порядку статей 303, 304 КПК України оскаржував бездіяльність працівників Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава та просив зобов`язати слідчих ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава належним чином розглянути його заяву про вчинення кримінального правопорушення від 10.03.2026 року та відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести необхідні відомості до ЄРДР, розпочати досудове розслідування і надати йому витяг із ЄРДР.

На обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що 10.03.2026 року він звернувся із письмовою заявою до керівника ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 367, 382 КК України, що, на його думку, полягали у неналежному процесуальному керівництві досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000077 від 02.03.2024 року за ч. 1 ст. 126 КК України, прокурором Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Вважає протиправним, що ОСОБА_5 (кривднику його неповнолітнього сина) досі не повідомлено про підозру, затягуються строки досудового розслідування. Неодноразові постанови дізнавача від 13.09.2024 року, від 01.01.2025 року, від 20.12.2025 року про закриття справи були скасовані ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.10.2024 року, 22.01.2025 року, 02.02.2026 року.

До того ж вважає протиправним неповідомлення ОСОБА_4 про підозру ОСОБА_5 та невиконання нею ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.02.2026 року у справі №554/10461/24, якою було скасовано постанову дізнавача від 06.02.2026 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо повідомлення про підозру ОСОБА_5 та зобов`язано повторно розглянути вказане клопотання в порядку ст. 220 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свою скаргу з підстав у ній зазначених.

Представник ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава до суду не з`явився, про дату і час слухання повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Така бездіяльність виникає у зв`язку з невиконанням слідчим, дізнавачем, прокурором передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язку внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР і таким чином розпочати проведення досудового розслідування за відповідними фактами.

Порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 за №298.

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пункту 4 частини 5статті 214 КПК України.

Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 2 ст. 214 КПК України).

Проте, така спрощена процедура не означає, що відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій. Такими запобіжниками, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо), в чому його суспільна небезпечність. Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, однак не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Верховного Суду, який у своїх постановах наголосив на такому: «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку, чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18); «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова від 30.09.2021 року у справі № 556/450/18).

Детально вивчивши та надавши оцінку заяві ОСОБА_3 щодо вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує, що вона не містить попередження останнього про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, а також відомостей, які б вказували на вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Доводи заявника щодо наявності ознак злочину є лише суб`єктивним викладом обставин та його припущеннями, суб`єктивним уявленням щодо неправомірності дій, ґрунтуються на його власному аналізі та баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність.

Лише самих відомостей, викладених у заяві, непідтверджених конкретними фактами та доказами (розумними сумнівами) та власного їх аналізу (інтерпретації) недостатньо на підтвердження наявності ознак скоєння злочину.

У постанові Великої Палати № 818/1526/18 від 30.01.2019, зазначено, що саме у межах процедури оскарження рішення щодо невнесення відомостей до ЄРДР, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Зміст заяви ОСОБА_3 зводиться виключно до незадоволення якістю та ефективністю процесуального керівництва прокурора ОСОБА_4 у конкретному кримінальному провадженні № 0000077 від 02.03.2024 року за ч. 1 ст. 126 КК України.

Однак, згідно зі ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», незалежність прокурора є важливою умовою його діяльності. Здійснюючи свої повноваження, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується лише Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 16 вказаного Закону прямо встановлює заборону втручання у здійснення повноважень прокурора. Вчинення тиску на прокурора з метою прийняття ним певного процесуального рішення або дискредитація його через ініціювання безпідставних кримінальних проваджень суперечить засадам правової держави.

Щодо процесуального керівництва: повноваження прокурора як процесуального керівника визначені ст. 36 КПК України. Прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Незгода заявника з тактикою розслідування, обсягом проведених слідчих дій чи оцінкою доказів, яку надає прокурор, є виключно процесуальним спором.

КПК України передбачає спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності прокурора (статті 303, 308 КПК України), а також механізм дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, для чого діє Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів.

Слідчий суддя зазначає, що за змістом статей 3, 19 Закону України «Про прокуратуру», прокурор несе дисциплінарну відповідальність за неналежне виконання службових обов`язків.

Проте професійна помилка або суб`єктивно «неефективне» розслідування не є тотожним кримінально караному діянню.

Верховний Суд неодноразово наголошував на неприпустимості використання механізму ст. 214 КПК України як інструменту тиску на осіб, що здійснюють правосуддя або процесуальне керівництво. Внесення відомостей до ЄРДР за відсутності чітких ознак об`єктивної сторони злочину зведеться до підміни процесуального нагляду інститутом кримінального переслідування за «невдалі» рішення.

Також, згідно з позицією Верховного Суду (постанова від 30 вересня 2019 року у справі № 556/450/18), процесуальні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які зумовлені їхньою професійною діяльністю, можуть бути предметом перевірки в порядку, передбаченому Главою 26 КПК України (оскарження рішень, дій чи бездіяльності), або бути підставою для дисциплінарної відповідальності, проте не можуть автоматично вважатися кримінальним правопорушенням (зокрема, передбаченим ст. 364 або ст. 367 КК України).

В іншому випадку, відкриття кримінальних проваджень за кожним фактом незгоди сторони захисту чи потерпілого з діями прокурора створить умови для системного тиску на сторону обвинувачення, що прямо порушує гарантії незалежності, встановлені ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», та призведе до паралізування роботи органів правопорядку через штучне створення «паралельних» кримінальних проваджень щодо самих прокурорів.

До того ж ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 17.02.2026 року вже зобов`язано внести відомості до ЄРДР за фактом неналежного провадження дізнання у тому ж самому кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_3 від 06.02.2026 року та проводиться досудове слідство, в рамках якого можуть бути перевірені і доводи ОСОБА_3 відносно прокурора (а.с. 7-8).

Щодо невиконання ухвали слідчого судді від 26.02.2026 року, суд зазначає, що ця ухвала опублікована в Єдиному реєстрі судових рішень лише 06.03.2026 року, тому раніше не могла бути направлена відповідному прокурору у місто Решетилівка. Відтак, до моменту направлення скарги ОСОБА_3 , щодо її невиконання минуло лише 12 днів, із яких 4 вихідні.

Позаяк ця ухвала не підлягає оскарженню та винесена в межах суддівського розсуду, слідчий суддя не вправі її критикувати, проте вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з принципом процесуальної самостійності (ст. 36, 40-1 КПК України), саме дізнавач та прокурор на основі власного внутрішнього переконання та оцінки доказів визначають момент, коли зібраних даних достатньо для повідомлення про підозру.

Слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, не має повноважень зобов`язувати орган досудового розслідування приймати рішення про підозру, оскільки це було б прямим втручанням у дискреційні повноваження сторони обвинувачення та порушенням засади змагальності сторін.

Повідомлення про підозру не є слідчою (розшуковою) дією у розумінні КПК України (Глава 20). Це процесуальне рішення, яке свідчить про перехід розслідування на стадію притягнення конкретної особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст. 223 КПК України, слідчими діями є дії, спрямовані на отримання доказів. Клопотання особи про «повідомлення про підозру» фактично є вимогою прийняти процесуальне рішення, а не провести слідчу дію.

Постанови дізнавачів (слідчих, прокурорів) щодо відмови у задоволенні клопотань щодо повідомлення конкретній особі про підозру не визначені статтею 303 КПК України як такі, що підлягають оскарженню слідчому судді.

Усталена судова практика (зокрема, позиції викладені у постановах ККС ВС) вказує на те, що суд не може перебирати на себе функції обвинувачення. Вручення підозри це виключна прерогатива прокурора або слідчого за погодженням з прокурором. Жодна норма КПК не передбачає права слідчого судді вказувати слідчому чи прокурору, яку саме особу та в який час слід визнати підозрюваною.

Оскільки оскаржувана постанова дізнавача від 06.02.2026 року винесена в межах його компетенції, а закон не наділяє слідчого суддю правом зобов`язувати орган розслідування висувати підозру, виконання ухвали слідчого судді від 26.02.2026 року, з огляду на її зміст, зводиться до проведення ефективного розслідування та повторного розгляду клопотання із наведенням додаткової аргументації, що вочевидь потребує певного часу.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в заяві ОСОБА_3 від 10.03.2026 року об`єктивних даних, які би свідчили про ймовірність вчинення кримінальних правопорушень (суспільно небезпечних діянь), а викладених у заяві обставин недостатньо для того, щоб розпочати досудове розслідування.

Посилання скаржника на норму ст. 214 КПК України, яка, на його думку, встановлює не право, а обов`язок слідчого або прокурора внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування оцінюється слідчим суддею критично, оскільки дана норма свідчить лише про те, що правова оцінка заяви про кримінальне правопорушення не може бути надто детальною (щодо кожної з ознак складу кримінального правопорушення) з урахуванням початкового етапу дослідження події імовірного кримінального правопорушення та обмеженістю правових можливостей щодо не тільки пізнання тих чи інших обставин, але й можливості детального обґрунтування наявності повного складу кримінального правопорушення, що характерно для підсумкових рішень у кримінальному провадженні (винесення вироку чи закриття кримінального провадження).

Таким чином, скаржником не доведено обов`язок уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, та як наслідок їх бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за наслідками надходження заяви, а тому скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно заяви від 10 березня 2026 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_6