Справа № 515/162/26
Провадження № 1-кп/515/582/26
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001526 від 09 листопада 2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Татарбунарського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком до 07 січня 2026 року.

У подальшому вказаний запобіжний захід продовжено до 10 лютого 2026 року на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 січня 2026 року.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 лютого 2026 року продовжено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 квітня 2026 року (включно) з визначенням місця тримання в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

26 березня 2026 року від прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не відпали та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що він може переховуватись від суду; незаконно виливати на потерпілих, свідків (оскільки мешкають в одному населеному пункті); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше тяжке кримінальне правопорушення, а закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строку дії запобіжного заходу не є можливим.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав.

Потерпіла у судовому засіданні підтримала подане прокурором клопотання.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 , просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та замінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором недоведені. Просив звернути увагу на те, що є особою похилого віку, пенсіонер, активно сприяє розкриттю кримінального правопорушення, свою провину визнає, щиро розкаюється,.

Обвинувачений у судовому засіданні погодився з доводами захисника.

Прокурор заперечував щодо зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу, який не пов`язаний із триманням під вартою, зазначивши, що саме тримання під вартою обвинуваченого й усуває ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд дійшов до такого.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» виснував, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме за умисне тяжке тілесне ушкодження, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, стало існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, з метою зміни показів, що його викривають, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому обвинувачується (п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Як вбачається із матеріалів клопотання та встановлено судом заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та існують на даний час.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про високу вірогідність вчинення ним ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, а обставини, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід, судом наразі не встановлено, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На даний час судом письмові докази не досліджені, свідки та потерпілі не допитані, закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо.

Отже, суд приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 трвня 2026 року (включно).

Доказів, які б підтверджували неможливість на даний час перебування ОСОБА_5 під вартою суду не надано.

Доводи сторони захисту суд вважає необґрунтованими та передчасними, заважаючи на те, що обсяг обвинувачення ОСОБА_5 не зменшився, судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки та потерпілі не допитані.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177, 183, 196, 197, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 травня 2026 року (включно) з визначенням місця тримання в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Копію ухвали надати обвинуваченому, його захиснику, прокурору, слідчому, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1