Єдиний унікальний номер 192/1128/17
Номер провадження1-кп/205/499/25
Провадження №1-кп/205/499/25
Справа №192/1128/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Новокодацький районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відео конференції, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, заміжньої, освіта вища, раніше не судимої, працюючої заступником директора ЗОШ №3, проживаючої в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_6 , 07 грудня 2016 року, близько 07 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , разом з пасажирами ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рухалася по автодорозі «Бориспіль-Дніпро (Дніпропетровськ)-Запоріжжя» (Н-08), зі швидкістю близько 60 км/год, в напрямку м.Дніпро (Дніпропетровська). Під час руху, обвинувачена ОСОБА_6 , грубо порушуючи п.2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

- п.2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…»;

- п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку,…щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, поблизу повороту на с.Любимівка Солонянського району Дніпропетровської області, втратила контроль над керуванням автомобіля, виїхала на праве узбіччя з послідуючим з`їздом у правий кювет по ходу свого руху, де допустила наїзд на дерево та дорожній знак, в результаті чого потерпілій ОСОБА_5 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобної області, синці обличчя, закритої хребтово-спинномозкової травми з компресійними переломами 3, 4, 5 грудних хребців зі зміщенням тіла 4-го грудного хребця до заду на 4 мм зі стисненням мозкових оболонок спинного мозку на цьому рівні без ушкодження спинного мозку, косо-поперекових переломів остистих відростків 1-4 грудних хребців, які під час травматичного процесу призвели до виникнення помірного больового синдрому (після травматична торакалгія), помірної координаторної недостатності, стійкої втрати професійної працездатності 45% (сорок п`ять відсотків). Відсоток втрати працездатності складається з координаторних порушень 25% (двадцять п`ять), після травматичної торакалгії 20% (двадцять). Зазначені тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати професійної працездатності понад 1/3 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_6 своєї вини не визнала та пояснила суду, що 07 грудня 2016 року, зранку, вона, на автомобілі «ДЕУ Ланос», де в якості пасажирів знаходились її донька ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виїхала з м.Запоріжжя до м.Дніпро. Під час руху, під`їжджаючи до с.Любимівка, на повороті, у зв`язку з тим, що на дорозі була ожеледь, її автомобіль після наїзду на бугор почало заносити та винесло у кювет, де автомобіль зіткнувся з деревом та дорожнім знаком, в результаті чого потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження. При цьому, обвинувачена ОСОБА_6 пояснила суду, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з її вини, оскільки правил дорожнього руху вона не порушувала, а автомобіль почало заносити та винесло у кювет через ожеледь, бугри та вибоїни.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_6 не визнала своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, її винуватість повністю підтверджується сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду підтвердила, що 07 грудня 2016 року, зранку, вона, а також ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в якості пасажирів, на автомобілі «ДЕУ Ланос», під керуванням обвинуваченої ОСОБА_6 , слідували з м.Запоріжжя до м.Дніпро. Під час руху, в районі повороту на с.Любимівка автомобіль під керуванням обвинуваченої ОСОБА_6 з`їхав у кювет та зіткнувся з деревом, в наслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. При цьому, потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що сам механізм дорожньо-транспортної пригоди вона не пам`ятає, оскільки втратила свідомість, однак зазначила, що під час руху періодично звертала увагу на спідометр та бачила, що швидкість автомобіля на деяких ділянках сягала 90 км/г. Зазначені показання потерпілої в судовому засіданні також повністю підтвердив свідок ОСОБА_9 , пояснивши при цьому, що під час руху він періодично дрімав та прокинувся від поштовху, після чого того автомобіль з`їхав у кювет та зіткнувся з деревом.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили суду, що 07 грудня 2016 року, зранку, в районі повороту у бік с.Любимівка, їх зупинили працівники поліції та попросили бути присутніми у якості понятих при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, після чого вони разом зі слідчим зробили заміри рулеткою, поставили підписи у складених слідчим документах та поїхали. Крім того, свідки підтвердили суду, що на місці пригоди, в кюветі, знаходився автомобіль «ДЕУ Ланос», який мав механічні пошкодження.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суду підтвердили, що 07 грудня 2016 року, близько 08 години, будучи поліцейськими групи швидкого реагування, вони перебували на стаціонарному посту поліції «Солонянський», де отримали від чергового по Солонянському районному відділу поліції, про дорожньо-транспортну пригоду в районі повороту до с.Любимівка. Виїхавши на місце, вони виявили автомобіль «ДЕУ Ланос», який знаходився у кюветі та мав механічні пошкодження, про що повідомили черговому по районному відділу поліції. Після цього привезли слідчого ОСОБА_17 , який разом з понятими робили заміри на місці дорожньо-транспортної пригоди, в той час як вони забезпечували безпеку дорожнього руху на вказаній ділянці дороги.

Зазначені обставини також повністю підтверджуються: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 грудня 2016 року та план-схемою до нього, в якому зафіксовані дорожні умови, сліди занесення автомобіля на правому узбіччі, місце контактування автомобіля під керуванням обвинуваченої ОСОБА_6 з перешкодою, а також механічні пошкодження, які отримав автомобіль; висновком комісійної судово-медичної експертизи №127 від 12 липня 2017 року (Т.1., а.с.205-220), відповідно до якої потерпілій ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобної області, синці обличчя, закритої хребтово-спинномозкової травми з компресійними переломами 3, 4, 5 грудних хребців зі зміщенням тіла 4-го грудного хребця до заду на 4 мм зі стисненням мозкових оболонок спинного мозку на цьому рівні без ушкодження спинного мозку, косо-поперекових переломів остистих відростків 1-4 грудних хребців, які під час травматичного процесу призвели до виникнення помірного больового синдрому (після травматична торакалгія), помірної координаторної недостатності, стійкої втрати професійної працездатності 45% (сорок п`ять відсотків). Відсоток втрати працездатності складається з координаторних порушень 25% (двадцять п`ять), після травматичної торакалгії 20% (двадцять). Зазначені тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати професійної працездатності понад 1/3 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; висновком судової автотехнічної експертизи №6/10.1-362 від 15 травня 2017 року (Т.1., а.с.203-204), відповідно до якої при заданому механізмі пригоди дії водія автомобіля «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 обвинуваченої ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 щодо своєї невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, судом не приймаються до уваги, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.

Так, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 , не визнаючи своєї вини у вчиненні злочину, пояснила суду, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 07 грудня 2016 року, сталася через стан дорожнього покриття, а саме: ожеледі та наїзду на нерівність на дорозі, після чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини у кювет та зіткнувся з деревом та дорожнім знаком.

В той же час, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , пояснили суду, що ніяких ям чи бугрів на проїзній частині у місті з`їзду автомобіля, під керуванням обвинуваченої ОСОБА_6 , не було. Зазначені показання також повністю узгоджуються з протоколом огляду міста дорожньо-транспортної пригоди від 07 грудня 2016 року.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №6/10.1-362 від 15 травня 2017 року (Т.1., а.с.203-204), в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 обвинувачена ОСОБА_6 , повинна була діяти згідно вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України; технічна можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді для водія автомобіля «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 обвинуваченої ОСОБА_6 , визначалась виконанням нею вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, котрі не дозволили б їй виконати їх; при заданому механізмі пригоди дії водія автомобіля «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 обвинуваченої ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Зазначені висновки судової авто технічної експертизи в судовому засіданні повністю підтвердив експерт ОСОБА_18 . При цьому, експерт ОСОБА_18 на питання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 щодо впливу стану дорожнього покриття на занос автомобіля пояснив, що в даному випадку на занос автомобіля вплинула тільки швидкість руху автомобіля, яку вибрала водій обвинувачена ОСОБА_6 , в даних дорожніх умовах. Крім того, експерт ОСОБА_18 пояснив суду, що в даних дорожніх умовах обвинувачена ОСОБА_6 , як водій, повинна була також враховувати наявність ділянок з різним коефіцієнтом зчеплення шин з дорогою та обирати відповідну безпечну швидкість руху.

Наданий стороною захисту висновок судової інженерно-транспортної експертиза №9-500 від 05 вересня 2017 року (Т.1., а.с.223-228) не може бути прийнятий судом до уваги з огляду на наступне.

Так, як зазначено у висновку (сторінка 2), для проведення дослідження надані вихідні дані, зазначені захисником у клопотанні про призначення експертизи:

1)відповідно до свідчень ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ……….При цьому, під час руху пасажир ОСОБА_5 своєю поведінкою постійно відволікала ОСОБА_6 від керування транспортним засобом;

2)відповідно до свідчень ОСОБА_19 , після ДТП він прибув на місце аварії, встановив наявність нерівностей на проїзній частині в місці ДТП про що повідомив слідчого, який здійснював огляд місця події, проте ця інформація не знайшла свого відображення в протоколі огляду...

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 пояснив, що вказані вихідні дані були зазначені захисником у клопотанні та не зміг достеменно пояснити, чи надавались йому на дослідження матеріали кримінального провадження: протоколи допиту ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_19 , а також протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час, під час допиту в судовому засіданні, ні сама обвинувачена ОСОБА_6 , ні свідок ОСОБА_9 не вказували на ту обставину, що потерпіла ОСОБА_5 під час руху якимось чином відволікала обвинувачену від керування транспортним засобом. Навпаки, свідок ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_5 пояснили суду, що після виїзду за межі м.Запоріжжя до самої дорожньо-транспортної пригоди, вони дрімали, про що не заперечувала в судовому засіданні і сама обвинувачена.

Не знайшли свого об`єктивного підтвердження і показання свідка ОСОБА_19 щодо наявності нерівностей на проїзній частині, оскільки вони спростовуються протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а також показаннями допитаних свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Крім того, зазначені свідки пояснили суду, що в момент огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, крім них та слідчого нікого, у тому числі свідка ОСОБА_19 , який би спілкувався зі слідчим, на місці події не було.

Тобто, на думку суду, висновки зазначеної судової інженерно-транспортної експертиза №9-500 від 05 вересня 2017 року ґрунтуються на вихідних даних, які об`єктивно нічим не підтверджені.

Щодо незгоди сторони захисту зі ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, які отримала потерпіла ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 грудня 2016 року, суд зазначає наступне.

Так, під час судового розгляду, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення, було допитано членів судово-медичної експертної комісії, які проводили експертизу №127 від 12 липня 2017 року, а саме: доповідача - експерта ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , який був залучений до складу комісії для визначення відсотка втрати працездатності.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 пояснив суду, що судово-медична експертиза №716 від 14 квітня 2017 року проводилась після закінчення потерпілою ОСОБА_5 лікування та надання медичної документації, тому експертом враховувались критерії: тривалість розладу здоров`я та відсутність небезпеки для життя, у зв`язку з чим експерт обґрунтовано прийшов до висновку, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. При проведенні комісійної експертизи, ними, крім зазначених вище, був врахований ще один критерій стійкої втрати професійної працездатності, у зв`язку з чим потерпіла була обстежена фахівцем з питань медико-соціальної експертизи і як критерій тяжкості тілесних ушкоджень, було взято п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Таким чином, встановивши відсоток стійкої втрати працездатності понад 1/3, експертна комісія встановила ступінь тяжкості тілесних ушкоджень як тяжкі. При цьому, експерт ОСОБА_21 , не заперечуючи правильність обґрунтування первинної експертизи, пояснив суду, що первинна судово-медична експертиза проводилась на тому етапі, коли ще неможливо було встановлювати наслідки отриманої потерпілою ОСОБА_5 травми.

Таким чином, допитавши обвинувачену, потерпілу, свідків та експертів, а також дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченої за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не засуджена, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, офіційно працевлаштована, має неповнолітню дитину.

Обставин, які пом`якшують, або обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також думку потерпілої та позицію прокурора, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також попередження нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, але не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Крім того, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Судом також встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 , на момент набрання законної сили Закону України «Про амністію у 2016 році», мала двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, відносно яких не позбавлена батьківських прав та не заперечує проти застосування цього Закону, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне звільнити її від призначеного покарання на підставі ч.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_5 цивільного позову про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 : майнової шкоди на суму 7016,11 грн. та моральної шкоди на суму 200 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що в результаті дій обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_5 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. В результаті отримання тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_5 понесла витрати, пов`язані з лікуванням в сумі 7016,11 грн., які підтверджені документально. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_24 , яка була завдана їй незаконними діями обвинуваченої ОСОБА_6 шляхом спричинення тілесних ушкоджень, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн. завищеним, в зв`язку з чим приходить до висновку, що сума в розмірі 150 000 грн., повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої і підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_6 .

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 494,35 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

ОСОБА_6 звільнити від призначеного основного та додаткового покарання на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової автотехнічної експертизи №6/10.1-362 від 15 травня 2017 року в розмірі 494 гривні 35 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 :

- в рахунок відшкодування майнової шкоди 7 016 гривень 11 копійок;

- в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1