Пересипський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кп/523/929/26
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченої та її захисника адвоката ОСОБА_4 , під час розгляду у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111-2, ч.1 ст.436-2, та ч.1 ст.161 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 обвинувачують: в умисних діях, спрямованих на допомогу державі - агресору (пособництву), збройним формуванням, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави - агресора та її в збройним формуванням; у висловлюваннях, в яких міститься визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої в 2014 році; а також у вчиненні умисних дій, спрямованих на розпалювання національної ворожнечі, за ідеологічною ознакою.

Ухвалою Пересипського районний суд м. Одеси від 08 грудня 2025 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою, без альтернативи внесення застави - на строк до 05 лютого 2026 року

Прокурором подано клопотання про продовження строку застосування стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без альтернативи визначення застави, обґрунтоване причетністю обвинуваченої до вчинених діянь, а також продовження існування ризиків переховування від суду, а також продовження аналогічної злочинної діяльності.

З`ясувавши думку прокурора в підтримку внесеного клопотання, заперечення сторони захисту, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд зазначає, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до несудимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку його застосування. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років (ч.1 ст.111-2 КК України).

Обґрунтованість причетності ОСОБА_5 до вмінених їй діянь була перевірена слідчим суддею при первинному застосуванні запобіжного заходу, а також в цілому не оспорюється стороною захисту в чинному судовому засіданні.

Незважаючи на перше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність сім`ї та позитивної характеристики за місцем проживання, оцінюючи доводи прокурора про наявність доказів в обґрунтування продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, суд з цим погоджується, виходячи з наступного.

ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість вмінених діянь, суворість можливого покарання за їх вчинення. В справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, у справі «W проти Швейцарії» ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитись від слідства.

Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року Україною згідно відкритих даних не контролюється орієнтовно 15-20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення обвинуваченою території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Вищезазначене, на думу суду, обґрунтовує продовження існування ризику переховування обвинуваченої від суду.

Множинність інкримінованих обвинуваченій діянь аналогічної спрямованості надає суду підстави також вважати, що продовжує існувати і ризик продовження ОСОБА_5 злочинної діяльності.

Слідчий суддя також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , посягають на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, а також державну та інформаційну безпеку держави, в період часу, коли продовжує тривати агресивна війна з боку російської федерації проти України.

З врахуванням викладеного клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Крім того, з урахуванням особи обвинуваченої, обставин вмінених їй злочинів, а також положень абзацу 8 ч.4 ст.183 КК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178,183,184,193 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк застосування стосовно обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111-2, ч.1 ст.436-2, та ч.1 ст.161 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 19 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана впродовж п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії.

Головуючий ОСОБА_1