Справа № 297/1973/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/514/25, за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000171 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 27.06.2025 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «EVOLVEO», мобільний телефон марки «CAT», мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; сім-карти в кількості трьох штук, а саме дві - мобільного оператора «Білайн» та одна - мобільного оператора «Orange».

Клопотання мотивоване тим, що СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000171 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадянина України через державний кордон України у період дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , шляхом надання вказівок і засобів сприяли незаконному переправленню через державний кордон України громадян України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , поза пунктом пропуску на території Берегівського району, за наступних обставин.

Так, у травні 2025 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , домовились із невстановленими досудовим розслідуванням особами про організацію їх незаконного переправлення через державний кордон України за грошову винагороду в розмірі 6500 доларів США та 8500 євро відповідно, за вказівкою яких прибули в Закарпатську область та поселились на території Мукачівського району.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, ОСОБА_9 за грошову винагороду погодився на пропозицію невстановлених слідством осіб (особи) сприяти у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон України.

-2-

18.06.2025 близько 18 год ОСОБА_9 , на легковими автомобілі марки «Audi» моделі «A4», реєстраційний номер НОМЕР_5 , разом з ОСОБА_10 прибули за місцем тимчасового проживання ОСОБА_11 до готельного комплексу «Альфа» по вул. Данила Галицького, 78, де здійснили посадку ОСОБА_11 до вказаного транспортного засобу, після чого разом вирушили в напрямку м. Берегово за маршрутом м. Мукачево с. Перехрестя м. Берегове.

Під час руху ОСОБА_10 зупинив керований ним автомобіль біля готельного комплексу «Корал» в с. Верхній Коропець Мукачівського району, де підібрав ОСОБА_12 та продовжив слідувати визначеним маршрутом, оминаючи встановлені пости задля уникнення їх викриття, з метою подальшого переправлення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 через державний кордон України.

В ході поїздки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказівки щодо перетину державного кордону України, напрямку руху, поведінки і пояснень під час можливого затримання та видалення інформації з мобільних телефонів, а ОСОБА_11 передав ОСОБА_9 за їх послуги частину грошової винагороди в сумі 500 доларів США, які останній передав ОСОБА_10 .

Через деякий час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний намір щодо сприяння у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, на автомобілі марки «Audi» моделі «A4», реєстраційний номер НОМЕР_5 , разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 прибули в м. Берегове, де зупинились біля приватних будинків по вул. Новий світ та висадили ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , яким наказали очікувати подальших вказівок.

18.06.2025 близько 22 год ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були викриті та затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.06.2025 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлені про підозру у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

27.06.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «EVOLVEO», мобільний телефон марки «CAТ», мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , які в ході вилучення було поміщено до спеціального пакета НПУ СУ ВУМ 2012267, а також сім-карти в кількості трьох штук, а саме: дві мобільного оператора «Билайн» та одну мобільного оператора «Orange», які в ході вилучення було поміщено до спеціального пакета НПУ PSP 1239298.

В ході досудового розслідування встановлено, що мобільний телефон марки «EVOLVEO», мобільний телефон марки «CAT», мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карти в кількості трьох штук, з яких дві - мобільного оператора «Билайн» та одна - мобільного оператора «Orange» належать ОСОБА_8 , а мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 .

Постановою слідчого від 27.06.2025 вказані вилучені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження його і проведення слідчих дій задля об`єктивного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні на нього арешту. Крім цього просив врахувати, що ході досудового розслідування проводились негласні слідчі (розшукові) дії, які наразі ще не розсекречені та в яких ймовірно наявні докази причетності ОСОБА_8 до вчиненні даного злочину. Також не виключається, що ОСОБА_8 під час вчинення вказаного

-3-

кримінального правопорушення використовував вище вилучені мобільні телефони та сім-карти мобільних операторів, з метою сприяння у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що вказане у клопотанні майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000171 від 18.04.2025, тому з метою їх збереження, є необхідність у накладенні на нього арешту.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах володільця майна ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді від 01.07.2025 скасувати і відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вважає, що слідчий суддя безпідставно наклав арешт на вилучене під час огляду місця події майно, при цьому стверджує, що жодних підстав для його арешту у розумінні вимог ч. 2 ст. 170 КПК України органом досудового розслідування не наведено і в матеріалах судового провадженні такі відсутні. Просить врахувати,що підозра у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не повідомлена. Крім того, клопотання розглянуто без участі ОСОБА_8 , який не повідомлявся про час і місце судового розгляду, а оскаржувана ухвала йому не надсилалась, у зв`язку з чим адвокат ОСОБА_7 просить поновити йому строк на апеляційне .

Судове провадження розглядається за відсутності власника майна ОСОБА_8 , неявка якого, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що власник майна належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. Клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомостей про поважність причин неявки від нього не надходило. Також приймається до уваги думка адвоката ОСОБА_7 про можливість розгляду апеляційної скарги без участі власника майна ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що строк на апеляційне оскарження адвокатом ОСОБА_7 з огляду на положення ст. 395 КПК України не пропущений, однак його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 01.07.2025 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000171 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 332 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Зокрема, за обставинами, зазначеними у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон України у період дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , шляхом надання вказівок і засобів, сприяли незаконному переправленню через державний кордон України громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поза пунктом пропуску на території Берегівського району.

27.06.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено:

-4-

мобільний телефон марки «EVOLVEO», мобільний телефон марки «CAТ», мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , які в ході вилучення було поміщено до спеціального пакета НПУ СУ ВУМ 2012267, а також сім-карти в кількості трьох штук, а саме: дві мобільного оператора «Билайн» та одну мобільного оператора «Orange», які в ході вилучення було поміщено до спеціального пакета НПУ PSP 1239298.

В ході досудового розслідування встановлено, що мобільний телефон марки «EVOLVEO», мобільний телефон марки «CAT», мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карти в кількості трьох штук, з яких дві - мобільного оператора «Билайн» та одна - мобільного оператора «Orange» належать ОСОБА_8 , а мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 .

Постановою слідчого від 27.06.2025 вказані вилучені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

30.06.2025 слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000171 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських

-5-

рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом кримінального правопорушення, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені у клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Постановою слідчого від 27.06.2025 майно, виявлене та вилучене 27.06.2025 у ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «EVOLVEO», мобільний телефон марки «CAT», мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; сім-карти в кількості трьох штук, а саме дві - мобільного оператора «Білайн» та одна - мобільного оператора «Orange», визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000171 від 18.04.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_7 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

-6-

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000171 від 18.04.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням у прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні. При цьому, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність достатніх підстав уважати, що вилучені предмети й речі, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та можуть мати доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення

-7-

обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями і доводи апеляційної скарги адвоката про те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

Із цих підстав, неспроможними є і доводи апеляційної скарги адвоката про те, що в ухвалі та клопотанні не наведено об`єктивних даних про те, що вилучене під час огляду місця події майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні, а також ризиків, які є підставами для застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Твердження адвоката про те, що жодних підстав для арешту майна у розумінні вимог ч. 2 ст. 170 КПК України органом досудового розслідування не наведено і в матеріалах судового провадженні такі відсутні, що свідчить і про те, що воно безпідставно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, апеляційний суд визнає такими, що свого підтвердження не знаходять та спростовуються доданими до клопотання доказами та наведеними вище судженнями.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

На переконання апеляційного суду, відомості, які наявні або були видалені з вилучених мобільних телефонів, в тому числі й ОСОБА_8 , можуть використовуватися як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно телефон, як матеріальний носій цих відомостей, має ознаки речового доказу і може бути використаний сторонами кримінального провадження. Цим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вилучених речей критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 жодним чином не причетний до події даного злочину колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно до КПК України арешт на майно може бути накладено на майно будь - якої фізичної особи

-8-

(третьої особи) в незалежності від її процесуального статусу, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності застосованого слідчим суддею обмеження прав власників майна завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для його власника чи інших осіб апеляційним судом також не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин, визначених у ст. 170-173 КПК України, та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; те, що адвокатом не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні під № 0000171 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді