КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/152/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 386/2104/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 , ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2025 про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна 60 днів з 11 листопада 2025 року до 09 січня 2026 включно, визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Голованівського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України /ЄУН 386/2104/25, кримінальне провадження № 0000470 від 15.09.2025/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурорки ОСОБА_6 , судом першої інстанції у порядку ст. 315 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої

ОСОБА_7 встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченої переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на потерпілих та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є тяжким, повторним, умисним, корисливим, посягає на суспільні інтереси: вчинене проти власності, вчинене в період воєнного стану.

Також зважено й на особу підозрюваної ОСОБА_5 , яка не працює, незадовільно характеризується за місцем проживання, не заміжня, позбавлена батьківських прав по відношенню до п`ятьох неповнолітніх дітей, утриманців не має, має зареєстроване місце проживання, однак не проживає за місцем реєстрації свого проживання, змінює місця проживання; враховано відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченої; ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, раніше двічі судима за вчинення злочинів проти власності, після чого, знову вчинила протиправні дії.

Обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, просить застосувати щодо неї запобіжний захід, альтернативний триманню під вартою, як домашній арешт у нічний час доби, або зменшити розмір застави.

Вважає постановлене щодо нього рішення суду неумотивованим та необґрунтованим, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не підтвердженими відповідними доказами.

Крім того, обвинувачена вказує, що має постійне місце проживання і на утриманні малолітніх дітей, позитивно характеризується і не перебуває на обліках нарколога та психіатра.

Судом не розглянуто можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Будучи належно повідомленими, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, про дату і час апеляційного розгляду, учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, при цьому клопотань про відкладення апеляційного розгляду або про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Обвинувачена, будучи належно повідомленою про дату і час апеляційного розгляду, не вносила клопотань та заяв про її присутність під час апеляційного розгляду.

Адвокатка обвинуваченої ОСОБА_8 подала до суду апеляційної інстанції клопотання, де просила проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Отже, колегія суддів не убачає підстав, які б перешкоджали апеляційному розгляду за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження № 0000470 від 15.09.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна 15.09.2025, а також у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (повторно), а саме: відкрите викрадення майна (жіночої сумки), належного ОСОБА_9 та майна (спортивної кофти), належного ОСОБА_10 , чим спричинено майнову шкоду у розмірі 1 086 гривень 67 копійок та 1 128 гривень 25 копійок відповідно.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого кримінального правопорушення, в умовах воєнного часу, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке карається позбавленням волі на строк до десяти років.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 16.09.2025.

Загальний строк тримання обвинуваченої під вартою не перевищує меж розумного. У кримінальному провадженні триває судове слідство, проведені судові засідання.

Як вимагається положеннями ст. 178 КПК України, враховуються і наступні обставини.

Обвинувачена ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання, однак не проживає за ним, безробітна, незадовільно характеризується за місцем проживання, не заміжня, позбавлена батьківських прав по відношенню до п`яти неповнолітніх дітей, утриманців не має. Таким чином, можливо стверджувати, що обвинувачена не має досить міцних соціальних зв`язків.

Крім того, зауважується й на таке: обвинувачена ОСОБА_7 раніше двічі судима за вчинення злочинів проти власності, зокрема тяжкого, після чого, знову обвинувачується у вчиненні протиправних дій, а саме двох епізодів злочинного діяння, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років.

Наведені обставини свідчать про схильність обвинуваченої ОСОБА_7 до протиправних вчинків, нехтування законними правами (як право власності, законного володіння майном), небажання стати на шлях виправлення, соціалізації у суспільстві, неприйняття ним необхідності дотримання законослухняної поведінки, а в цілому про соціальну небезпечність обвинуваченої.

Беручи до уваги наведені обставини, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, суворість можливого покарання, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачена ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі на тимчасово окупованих територіях, або вчинити спробу залишити територію держави.

Зважаючи на кримінальну історію минулого обвинуваченої ОСОБА_5 , відсутність стабільного джерела доходу до існування, є об`єктивні підстави вважати наявним ризик вчинення обвинуваченою нового (аналогічного) кримінального правопорушення у разі застосування стосовно неї більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим колегія суддів вважає, що обвинувачена може незаконно впливати на потерпілих та свідків, з метою уникнення покарання, що їй загрожує в разі визначення її винуватою, оскільки зазначені потерпілі та свідки можуть надати показання, які доводять причетність обвинуваченої до вчинення кримінальних правопорушень, водночас вказані особи проживають на території одного й того ж селища Побузьке, є односельцями обвинуваченої, з якими остання особисто знайома, тому наявні достатні дані вважати, що обвинувачена може здійснювати на них незаконний тиск, умовляння, залякування з метою відмови від підтвердження наданих показань в суді або їх зміни.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції достатньою мірою взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

З огляду на зазначене вище, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченою ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченої з приводу можливості застосування стосовно неї більш м`якого запобіжного заходу, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2025 про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна 60 днів з 11 листопада 2025 року до 09 січня 2026 включно, із визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 ( сто двадцять одну тисячу сто двадцять ) гривень, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4