Провадження по справі №1-кп/498/119/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року с-ще. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща. Велика Михайлівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000528 від 11.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2025 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками, затверджений 18 червня 2025 року прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси, по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000528 від 11.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Через канцелярію суду прокурором надано клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначила, що не має перешкод для призначення кримінального провадження до судового розгляду і не має підстав для повернення обвинувального акту. Також просила залишити її клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 без розгляду, як передчасне.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, заяв та клопотане не заявляли.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кодексу.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Зокрема, п. 1, 2, 3, 5 ч. 2 ст.291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого, потерпілого /прізвище, ім`я по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство/, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами,вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів , передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Відповідно до обвинувального акту місцем вчинення кримінального правопорушення є: с. Трофимівка Роздільнянського району Одеської області, тоді як, суд звертає увагу на те, що с. Трофимівка не входить і ніколи не входила до складу Роздільнянського (Великомихайлівського) району Одеської області, отже встановити територіальну підсудность неможливо. Усунути ці недоліки в судовому розгляді неможливо, оскільки взагалі не вдається встановити який суд має розглядати це кримінальне провадження.

Натомість, суд звертає увагу на те, що до складу Роздільнянського ( Великомихайлівського) району Одеської області входить с. Трохимівка.

Підсудність - це сукупність юридично значимих ознак кримінального провадження (кримінальної справи), на підставі яких кримінальний процесуальний закон визначає суд і склад цього суду, які правомочні здійснювати судовий розгляд. її призначення полягає у правильному розподілі кримінальних проваджень як між судами різних ланок (першої, апеляційної, касаційної інстанцій) судової системи, так і між судами однієї ланки.

За приписами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Під підсудністю розуміється сукупність юридичних ознак кримінального правопорушення (місце його вчинення, зв`язок кримінальних правопорушень між собою і їх співвідношення за тяжкістю та часом учинення) та деяких ознак самого кримінального провадження (місця закінчення досудового розслідування, особи обвинуваченого, можливості здійснити судове провадження у даному суді, місця проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також інстанції судового провадження), згідно з якою кримінальний процесуальний закон визначає, який суд має право і зобов`язаний здійснювати щодо конкретного кримінального правопорушення кримінальне провадження по суті та провадження з перегляду судового рішення.

Порушення правил про підсудність є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. Тому у випадку ухвалення судом рішення щодо кримінального правопорушення з порушенням правил про підсудність, це рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене незаконним складом суду (п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України).

Визначенням підсудності є процесуальна діяльність прокурора, а також суду щодо встановлення юридичних ознак кримінального провадження і суду, компетентного розглядати дану справу по суті.

Таким чином, встановити місце вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення неможливо.

Разом з цим, для вирішення питання у межах територіальної юрисдикції якого суду вчинено останнє правопорушення, суд повинен користуватись місцем інкримінованого правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті. Проте обвинувальний акт не містить такої інформації.

За приписами статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Під судом у практиці ЄСПЛ розуміється будь-який юрисдикційний орган, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Фраза суд встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Цей орган має бути встановлений законом суд утворений безпосередньо на підставі закону; суд діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції; суд діє в законному складі.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд має завжди бути встановленим законом. Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів,адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства,завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб.

Отже, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд, тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За загальним правилом визначення територіальної підсудності, кримінальне провадження здійснюється в тому суді, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному кримінальному провадженні. Місцем вчинення злочину є місце виконання особою останніх дій, що утворюють об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, незалежно від місця настання суспільно небезпечних наслідків. Причому "місце вчинення кримінального правопорушення" в контексті ч. 1 коментованої статті розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, - це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Тобто, поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Отже, зазначені недоліки, а саме зазначення місцем вчинення вчинення кримінального правопорушення с. Трофимівка Роздільнянського району Одеської області, яке не відноситься територіально до Роздільнянського ( Великомихайлівського ) району Одеської області, є невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, щодо викладу фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, що позбавляє можливості суд під час підготовчого судового засідання визначитись з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, зокрема щодо підсудності даного кримінального провадження саме Великомихайлівському районному суду Одеської області.

Крім того, як вбачається з даного обвинувального акту, у викладі встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення вказано, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на отримання прибутку шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза пунктом пропуску. Так, на виконання злочинного умислу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в квітні 2025 році, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, почав підшукувати осіб, які мають бажання виїхати з території України, але не мають законного права на перетин державного кордону України.

Тобто в даному обвинувальному акті органом досудового слідства встановлено фактичні обставини кримінального правопорушення та сформулювано обвинувачення стосовно ОСОБА_6 , якого не вказано обвинуваченим в даному кримінальному провадженні та діям якого не надано правової кваліфікації. Крім того в додатках до обвинувального акту відсутня розписка ОСОБА_6 про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Також ч.1 ст.17 КПК передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, викладений у такий спосіб та в такій формі обвинувальний акт, де за змістом стверджується про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, тоді як в даному кримінальному провадженні він не є обвинуваченим та суду не надано доказів, що його вину у вчиненні даного кримінального правопорушення встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили, на думку суду є таким, що не відповідає вимогамст.291 КПК України, оскільки порушує право ОСОБА_6 на захист та на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи вказані істотні порушення в обвинувальному акті, суд дійшов висновку про неможливість призначення справи на підставі обвинувального акта, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.177,181,194,196, 291, 314-315, 369,372,376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити без розгляду.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000528 від 11.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України - повернути до Приморської окружної прокуратури м. Одеси.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Великомихайлівський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1