УХВАЛА

29 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 766/2466/24

провадження № 51-107км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 травня 2025 року про закриття апеляційного провадження.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Херсонський міський суд Херсонської області 20 лютого 2025 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовив у роз`ясненні ухвали цього ж суду від 17 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області

від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 14 травня 2025 року закрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, посилаючись на те, що вона подана на судове рішення, яке непідлягає оскарженню.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду. В обґрунтування зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно закрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2025 року про відмову у роз`ясненні судового рішення, посилаючись на те, що вона постановлена без виходу до нарадчої кімнати, не у письмовій формі.

Водночас зауважує, що цей суд не врахував приписів ст. 380 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), якими передбачено право на апеляційне оскарження такої категорії судових рішень, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та позбавив його права на апеляційне оскарження судового рішення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу в повному обсязі.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, заперечили проти її задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для передачі цього провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII

«Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя,

під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Згідно з ч. 6 ст. 13 вищезгаданого Закону висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами під час застосування таких норм права.

Частиною 2 ст. 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

У цій справі Херсонський міський суд Херсонської області під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 ухвалою

від 17 грудня 2024 року продовжив йому строк застосування запобіжного заходу

у виді тримання під вартою.

ОСОБА_7 звернувся до суду з письмовою заявою про роз`яснення вказаної вище ухвали в порядку, передбаченому ст. 380 КПК.

20 лютого 2025 року міський суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, занесену до журналу судового засідання, якою відмовиву роз`ясненні ухвали від 17 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою. Згідно з журналом та технічним записом судового засідання, заява обвинуваченого була розглянута судом по суті.

Не погоджуючись з ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області

від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 14 травня 2025 року закрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, посилаючись на те, що вона подана на судове рішення, яке непідлягає оскарженню. Апеляційний суд мотивував це тим, що приписами ч. 4 ст. 380 КПК передбачено оскарження ухвали про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення, яка постановлена у письмовій формі. Водночас зауважив, що ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2025 року, постановлена без виходу до нарадчої кімнати, якою відмовлено в роз`ясненні ухвали цього ж місцевого суду від 17 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою, оскарженню в порядку апеляційної процедури не підлягає.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, висловленою в ухвалі від 14 квітня 2025 року у цій же справі (справа № 766/2466/24, провадження № 51-107ск25), де на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК було відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 січня 2025 року, якою йому було відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області, постановлену без виходу до нарадчої кімнати, про відмову в роз`ясненні ухвали цього ж суду про продовження строку тримання під вартою.

У зазначеній ухвалі Верховного Суду констатовано, що положення ч. 4 ст. 380 КПК про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні стосуються лише ухвал, які постановлені відповідно до визначеної частинами 2, 3 ст. 380 КПК процедури, за наслідками якої суд постановляє ухвалу, копія якої надсилається учасникам судового провадження. А тому, колегія суддів погодилася з висновками апеляційного суду про те, що постановлена без виходу до нарадчої кімнати ухвала міського суду від 24 жовтня 2024 року, якою відмовлено в роз`ясненні ухвали цього ж суду від 16 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Колегія суддів вважає, що правовідносини, які є предметом перегляду у цій справі щодо законності ухвали Херсонського апеляційного суду від 14 травня 2025 року,

є подібними з тими, що були предметом вирішення у зазначеній вище ухвалі Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 14 квітня 2025 року.

Водночас колегія суддів не погоджується з висновками, викладеними у цій ухвалі від 14 квітня 2025 року, щодо застосування норми ч. 4 ст. 380 КПК та вважає необхідним від них відступити, з огляду на таке.

Порядок ухвалення судових рішень, їх форма визначені у ст. 371 КПК. Так, у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах (частини 3, 4, 6 цієї статті).

Інколи закон безпосередньо передбачає необхідність постановлення в нарадчій кімнаті ухвал, наприклад, з питань про відводи (ч. 3 ст. 81 КПК), про усунення присяжного (ч. 2 ст. 390 КПК). Поряд з цим, у ч. 5 ст. 387 КПК йдеться про можливість суду самому визначити залежно від обставин, порядок ухвалення судового рішення щодо питань, пов`язаних зі звільненням присяжних від участі в розгляді кримінального провадження.

Зазвичай КПК не містить прямої вимоги щодо постановлення судового рішення у нарадчій кімнаті. Зокрема, приписи ст. 380 цього Кодексу теж прямо не вимагають виходу суду до нарадчої кімнати для постановлення ухвали щодо роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення.

У цьому контексті виникають логічні запитання: 1. Чи має право суд без виходу до нарадчої кімнати постановити ухвалу про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення; 2. Якщо так, то чи дозволяє такий порядок ухвалення судового рішення викласти його письмово у виді ухвали, яку підписує склад суду; 3. Чи буде вважатися занесення секретарем судового засідання в журнал судового засідання ухвали, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, дотриманням припису ч. 6 ст. 371 КПК про викладення судового рішення письмово.

З`ясування вказаних питань має значення для правильного тлумачення норм ст. 380 КПК та, відповідно, формування позиції стосовно висновків, викладених в ухвалі Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 14 квітня 2025 року, щодо неможливості апеляційного оскарження ухвали, постановленої без виходу суду до нарадчої кімнати, за результатом розгляду заяви, поданої відповідно до ст. 380 КПК.

Колегія суддів вважає, що вказана правова позиція не узгоджується з приписами п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону № 1402-VIII, а також ст. 24 КПК.

Як убачається з положень КПК, предметом оскарження в апеляційному порядку можуть бути ухвалені місцевими судами вироки та постановлені ухвали, які не набрали законної сили (наприклад, ч. 11 ст. 284, ч. 5 ст. 288, ч. 4 ст. 314, ч. 4 ст. 380, ст. 392, ч. 4 ст. 476, ч. 1 ст. 516, ч. 6 ст. 539, ч. 9 ст. 603,ч. 7 ст. 610 КПК), а також ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК (наприклад, ч. 6 ст. 304, ст. 309, ч. 7 ст. 583, ч. 9 ст. 584, ч. 6 ст. 591 КПК).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Приписи ч. 4 ст. 380 КПК передбачають можливість апеляційного оскарження ухвали про роз`яснення судового рішення або відмови у його роз`ясненні.

Із системного аналізу наведених вище норм КПК, якими передбачено право на апеляційне оскарження судових рішень, вбачається, що законодавець не ставить його у залежність від порядку ухвалення судового рішення. Водночас таке право залежить від суті ухваленого судового рішення та встановлення такого права у відповідній нормі кримінального процесуального закону.

Ураховуючи вказане вище, а також те, що у цій справі місцевий суд сам визначив порядок постановлення ухвали за результатами розгляду питання про роз`яснення судового рішення (без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання), колегія суддів вважає, що судове рішення, яке згідно з приписами КПК підлягає апеляційному оскарженню, навіть якщо воно постановлене без виходу суду до нарадчої кімнати, може бути оскаржене в апеляційному порядку, оскільки кримінальний процесуальний закон не передбачає будь-яких умов, зокрема недотримання порядку ухвалення судового рішення, які би впливали на можливість реалізації встановленого права особи на оскарження судового рішення.

З огляду на викладене вище, об`єднаній палаті Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду необхідно буде вирішити ще одне питання.

Так, у разі, якщо об`єднана палата дійде висновку про те, що норми ст. 380 КПК не передбачають можливості постановлення без виходу до нарадчої кімнати ухвали про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення, і визнає, що така ухвала має бути викладена письмово лише у виді судового рішення, безпосередньо підписаного складом суду, то чи можна вважати ухвалу, постановлену з цього питання, без виходу до нарадчої кімнати (із занесенням до журналу судового засідання), судовим рішенням, ухваленим не у порядку, передбаченому КПК, яке відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду у будь-якому разі підлягає апеляційному оскарженню.

Крім того, під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 колегією суддів було встановлено, що у Верховному Суді існують різні підходи до розуміння правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року (справа № 367/3068/17).

У цьому судовому рішенні об`єднана палата виснувала таке: «1. Згідно з ч. 1

ст. 380 КПК, якщо судове рішення, яке є результатом судового провадження та яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду, за виключенням рішення слідчого судді апеляційного суду ухваленого в порядку, передбаченому главою 21 КПК, є незрозумілим, суд, слідчий суддя, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. 2. Апеляційному оскарженню, на підставі ч. 4 ст. 380 КПК, підлягає лише ухвала суду про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні постановлена за результатами розгляду заяви про роз`яснення судового рішення, якщо її предметом було судове рішення, яке підлягає роз`ясненню в порядку, передбаченому частиною 1 цієї статті».

Однак, наведені висновки об`єднаної палати щодо того, які саме судові рішення необхідно вважати результатом судового провадження, якими вирішено питання, що становило предмет його розгляду, тлумачаться по різному, що призводить до ухвалення протилежних судових рішень у подібних правовідносинах, де ключовим є вирішення питання щодо права особи на роз`яснення того чи іншого судового рішення у порядку, передбаченому ст. 380 КПК, та, відповідно, права апеляційного оскарження ухвали про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення (ч. 4 ст. 380 КПК).

Зокрема, постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року (справа № 567/1050/15-к) залишено без задоволення касаційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 17 липня 2019 року. Згаданою ухвалою апеляційного суду повернуто апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про роз`яснення ухвали цього ж суду, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції. Залишаючи без зміни ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що ухвала суду першої інстанції про проведення підготовчого судового засідання у режимі відеоконференції не є судовим рішенням, ухваленим за результатами судового провадження, з огляду на ч. 1 ст. 380 КПК вона не підлягає роз`ясненню, а відповідно, ухвалу про відмову у роз`ясненні такого рішення не може бути оскаржено.

З такої ж правозастосовної позиції виходила колегія суддів цієї ж судової палати в ухвалі від 08 листопада 2021 року (справа № 712/8159/17), якою відмовлено у відкритті провадження на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року. Апеляційний суд, керуючись приписами ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року, якою було відмовлено у роз`ясненні ухвали зазначеного районного суду про заміну законного представника особі, стосовно якої вирішувалося питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру та задоволено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Вказуючи про законність ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів касаційного суду зауважила, що з огляду на системне тлумачення положень ст. 380 КПК та висновків об`єднаної палати, викладених у постанові від 18 листопада 2019 року, роз`яснено може бути рішення, ухвалене по суті кримінального провадження.

За результатом аналізу судової практики Касаційного кримінального суду вбачається, що той самий підхід, як у згаданих вище постанові та ухвалі Третьої судової палати, застосовується й до вирішення питання щодо можливості роз`яснення ухвал, постановлених слідчим суддею, й, відповідно, стосовно права особи на оскарження, передбаченого ч. 4 ст. 380 КПК (ухвали колегій суддів Другої судової палати від 12 вересня 2023 року, справа № 761/21443/22, провадження № 51-5417ск23; Третьої судової палати від 19 березня 2024 року, справа № 127/39866/23, провадження № 51-1417ск24).

Водночас у рішеннях суду касаційної інстанції є й інше тлумачення приписів ст. 380 КПК та висновків, викладених у згаданій вище постанові об`єднаної палати з цього питання.

Так, постановою від 22 жовтня 2024 року (справа № 753/9237/23) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати скасував ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадженнята призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначеною ухвалою апеляційного суду, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу районного суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали цього ж суду щодо відмови у задоволенні заяви про відвід судді. Колегія суддів касаційного суду мотивувала своє рішення тим, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід судді є результатом судового провадження за заявою про відвід та цим судовим рішенням вирішено питання, що становило предмет його розгляду, тому така ухвала за наявності відповідних підстав підлягала роз`ясненню в порядку, передбаченому ст. 380 КПК, а ухвала суду про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні могла бути оскаржена в апеляційному порядку.

Такий підхід (викладений у постанові від 22 жовтня 2024 року) узгоджується з правовою позицією, зазначеною у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 липня 2024 року (справа № 511/1564/18), якою скасовано ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. У цій справі апеляційний суд відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою на судове рішення про відмову в роз`ясненні ухвали щодо залишення заяви про відвід всього складу районного суду без розгляду. Суд касаційної інстанції, визнаючи незаконним рішення апеляційного суду, зазначив, що його висновки про неможливість окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої під час розгляду кримінального провадження, є необґрунтованими. Колегія суддів також визнала помилковими твердження апеляційного суду, що роз`ясненню підлягають лише рішення, ухвалені за наслідками розгляду кримінального провадження, і підкреслила, що такі висновки суперечать точному змісту ст. 380 КПК, яка не містить виключень чи застережень щодо неможливості апеляційного оскарження певних видів судових рішень.

У контексті викладеного вище, необхідно звернути увагу, що у згаданих постановах та у розглядуваній справі перед Судом постали однакові правові питання: яке судове рішення необхідно вважати результатом судового провадження, яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду, й, залежно від установленого, чи підлягає це рішення роз`ясненню у порядку, передбаченому ст. 380 КПК, та, відповідно, чи має особа право на апеляційне оскарження ухвали про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні такого судового рішення, згідно з приписами ч. 4 ст. 380 КПК.

Отже, з`ясування того, які ж судові рішення необхідно вважати результатом судового провадження, якими вирішено питання, що становило предмет його розгляду є важливим для визначення кола судових рішень, які підлягають роз`ясненню й, відповідно, встановлення наявності/відсутності права апеляційного оскарження ухвали про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення.

А тому в цій частині необхідно уточнити висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 367/3068/17 щодо того, які судові рішення необхідно вважати результатом судового провадження, якими вирішено питання, що становило предмет його розгляду.

Водночас колегія суддів уважає правильним підхід, застосований у постанові колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року (справа № 567/1050/15-к), ухвалах цієї ж судової палати від 08 листопада 2021 року (справа № 712/8159/17) та 19 березня 2024 року (справа № 127/39866/23), а також ухвалі колегії суддів Другої судової палати від 12 вересня 2023 року (справа № 761/21443/22) й не погоджується з висновками, викладеними у постановах від 22 жовтня 2024 року (справа № 753/9237/23) та 30 липня 2024 року (справа № 511/1564/18), від яких треба відступити.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів уважає, що об`єднаній палаті Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду необхідно буде вирішити, зокрема такі питання:

1. Чи має право суд без виходу до нарадчої кімнати постановити ухвалу про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення;

2. Якщо так, то чи дозволяє такий порядок ухвалення судового рішення викласти його письмово у виді ухвали, яку підписує склад суду;

3. Чи буде вважатися занесення секретарем судового засідання в журнал судового засідання ухвали, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, дотриманням припису ч. 6 ст. 371 КПК про викладення судового рішення письмово;

4. У разі, якщо об`єднана палата дійде висновку про те, що норми ст. 380 КПК не передбачають можливості постановлення без виходу до нарадчої кімнати ухвали про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення, і визнає, що така ухвала має бути викладена письмово лише у виді судового рішення, підписаного складом суду, то чи можна вважати ухвалу, постановлену з цього питання, без виходу до нарадчої кімнати (із занесенням до журналу судового засідання), судовим рішенням, ухваленим не у порядку, передбаченому КПК, яке відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду може бути оскаржено в апеляційному порядку;

5. Які судові рішення необхідно вважати такими, що ухвалені за результатом судового провадження, та якими вирішено питання, що становило предмет його розгляду.

Отже, з метою забезпечення єдності судової практики, провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 травня 2025 року про закриття апеляційного провадження необхідно передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 434-1, 434-2, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Передати провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7

на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 травня 2025 року про закриття апеляційного провадженняна розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3