У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що встановлені під час досудового розслідування обставини та зібрані докази, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, сторона обвинувачення вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та стверджує про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення заявленого клопотання по суті, слідчий суддя встановив таке.

У провадженні СУ ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000182 від 08.07.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України.

23.07.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Того ж дня ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце свого проживання у нічний час доби з покладенням додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Постановою керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000182 від 08.07.2025 до 23.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000182 від 08.07.2025 продовжено до 5 місяців, а саме до 23.12.2025.

Слідчий суддя, вирішуючи подане клопотання сторони обвинувачення, дійшов до такого висновку.

Відповідно до приписів ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За правилами ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч. 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу, суд повинен, серед іншого, з`ясувати те, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики.

У справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За таких обставин слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу.

За обставин цього клопотання слідчий суддя поділяє позицію сторони обвинувачення про обґрунтованість підозри, що підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені слідчим суддею в судовому засіданні.

Крім того, обґрунтованість підозри була предметом дослідження в ході вирішення питання про обрання запобіжного заходу та продовження запобіжного заходу.

Обставин, які би свідчили, що підозра являється явно необґрунтованою, слідчим суддею не встановлено.

Резюмуючи дослідження обґрунтованості поданого клопотання, слідчий суддя зазначає про необхідність здійснення аналізу наявності ризиків, які персоніфіковані стороною обвинувачення у поданому клопотанні.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Постановляючи ухвалу від 17.09.2025, слідчий суддя вважав підтвердженим існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як підозрюваний є обізнаним зі змістом показань, наданих свідками, а тому може впливати на них з метою зміни ними викриваючих його показань.

Доказів того, що вказаний ризик перестав існувати матеріали клопотання не містять.

При цьому слідчий суддя бере до уваги те, що за правилами ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки жодних доказів з цього приводу до матеріалів клопотання не додано.

Слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний є багатодітним батьком, має на утриманні 5 дітей, що підтверджується посвідченням №412301, виданим Управлінням соціального захисту населення Берегівської РДА.

Вказане, на переконання слідчого судді, свідчить про наявність у підозрюваного соціальних зв`язків за місцем його проживання.

До подання розглядуваного клопотання належна процесуальна поведінка підозрюваного забезпечувалася запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту. Доказів про порушення умов застосування цього запобіжного заходу, ані після його обрання, ані після його первісного продовження, слідчому судді не представлено.

Таким чином, існування ризику за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеним.

Понад це, стороною обвинувачення не конкретизовано те, які саме речі та документи може знищити, сховати або спотворити підозрюваний. Прокурором не надано доказів на підтвердження того, що підозрюваним коли-небудь такі заходи вживалися.

Крім того, слідчий суддя враховує і тривалість досудового розслідування, яке розпочато з 08.07.2025, тобто триває вже понад 3 місяці, тобто всі невідкладені слідчі та процесуальні дії, спрямовані на документування кримінальних правопорушень, уже мали бути проведені.

Також слідчий суддя вказує на те, що сторона обвинувачення в обґрунтування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу, посилалася на потребу в долученні ще не розсекречених матеріалів. У цьому контексті стороною обвинувачення не підтверджено, що з огляду на характер зазначених відомостей підозрюваний має можливість знищити такі докази або іншим чином перешкодити їх долученню.

Отже, існування ризику за п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеним.

Також, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не представлено доказів існування ризиків, передбачених п.п. 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, позаяк жодних доказів із цього приводу не наведено, а тому з огляду на тривалість строку досудового розслідування такі доводи клопотання слід оцінити критично.

Вирішуючи досліджуване клопотання, слідчий суддя бере до уваги приписи ст. 178 КПК України, за якими при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Одночасно зі встановленням обставин, що зумовлюють існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, чинне законодавство зобов`язує слідчого суддю перевірити також можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до особи.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За змістом ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачено, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя, враховуючи особу підозрюваного, кількість та характер ризиків, зазначає про те, що з плином часу ризики позапроцесуальної поведінки особи зменшуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відповідає встановленим слідчим суддею обставинам та особі підозрюваного, а тому забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України підставою для завершення досудового розслідування є визнання зібраних під час досудового розслідування доказів достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, про що прокурор або слідчий, за погодженням прокурора, повідомляє сторону захисту та надає їй доступ до матеріалів досудового розслідування.

Поряд із цим, на переконання слідчого судді, заслуговують на увагу доводи клопотання про неможливість завершення досудового розслідування з огляду на наявність потреби в долученні матеріалів, які ще не розсекречені, а також проведенні інших слідчих дій, потреба в яких може виникнути.

Отже, у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 176-179, 181, 194, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту відмовити повністю.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за кожним їх викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого чи прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби);

-утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Строк дії ухвали встановити до 2 місяців у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.12.2025.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, у провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000182 від 08.07.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1