Справа № 991/392/23
Провадження 1-кп/991/6/23
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000242 від 05.09.2022,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває кримінальне провадження № 0000242 від 05.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України.

Під час судового розгляду до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді застави шляхом зменшення її розміру із 20 000 000 грн до 2 600 000 грн, зважаючи на те, що більше двох років дії запобіжного заходу у виді застави без порушень, відсутність ризиків і стадія розгляду справи, на переконання захисника, дають підстави для зменшення ОСОБА_6 розміру застави до рівня, який відповідає реальним обставинам і забезпечує досягнення мети запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав позицію свого захисника.

Прокурор, в свою чергу, заперечив проти задоволення цього клопотання, посилаючись на відсутність підстав для зменшення застави, оскільки наразі ризики не зменшились, а застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін кримінального провадження з цього приводу, суд дійшов таких висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Тобто вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Частиною 4 ст. 201 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути таке клопотання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином, вирішуючи зазначене клопотання, слід виходити із загальних засад кримінального процесу, серед яких диспозитивність, змагальність і рівність сторін в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, а також положень, які регламентують взагалі можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в даному випадку запобіжних заходів, і конкретний вибір того заходу, який в повній мірі зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти спробам переховатися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, як того вимагає ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з обвинувального акта, у кримінальному провадженні № 0000242 від 05.09.2022 ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 КК України.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження.

Встановлено, що 20.10.2022 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави у сумі 260 000 000 грн. Апеляційною колегією Вищого антикорупційного суду від 01.11.2022 визначений розмір застави було скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким визначено розмір застави у сумі 100 000 000 грн.

В подальшому, розмір застави неодноразово переглядався та зменшувався судом. Так, востаннє розмір застави було зменшено судом від 11.07.2023 до 20 000 000 грн із визначенням переліку обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що 14.07.2023 визначений розмір застави внесено та обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений з-під варти.

Отже, ОСОБА_6 наразі вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, як того вимагає ч. 4 ст. 202 КПК України.

В свою чергу, метою судового розгляду відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, вирішуючи питання зміни запобіжного заходу, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Отже, перевіряючи наявність ризиків, суд визнав, що ризик переховування обвинувачення ОСОБА_6 від суду на даний час продовжує існувати. Такий ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .. Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Відтак, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_6 , а саме вчинення кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, при цьому, вказаний злочин відповідно до ст.12, примітки до ст.45 КК України класифікується як тяжке кримінальне правопорушення та відноситься до корупційних злочинів, а також даних щодо належності на праві власності обвинуваченому та членам його родини нерухомого та рухомого цінного майна, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тож ризик переховування від суду є ймовірним.

Крім того, відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

За таких обставин варто зауважити, що ОСОБА_6 має досвід перетину державного кордону, у тому числі виїзд за межі України у вересні 2022 року, тобто під час дії правового режиму воєнного стану. Також з огляду на умови, які існують в Україні, є можливість нелегального перетину обвинуваченим кордону, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати державний кордон у місцях ведення активних бойових дій.

Доводи сторони захисту стосовно добросовісного виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, що зумовлюють відсутність ризику переховування не беруться судом до уваги, оскільки належна процесуальна поведінка підозрюваного на даному етапі судового провадження в умовах можливого отримання покарання в майбутньому не спростовує такий ризик.

За таких обставин, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду на даний час не втратив свою актуальність та продовжує існувати.

Втім, суд врахував викладені у клопотанні доводи сторони захисту та дійшов висновку, що після спливу певного проміжку часу та стадії судового розгляду, де всі докази вже досліджені, а свідки допитані, їх покази та пояснення сприйняті судом, втрачається ймовірність впливу обвинуваченим на свідків чи вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, або вчинення іншого кримінального провадження.

З огляду на сукупність зазначених обставин, суд вважає підтвердженим продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися обвинуваченого від суду, проте решта ризиків, передбачених п.п. 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі стратили свою актуальність. Однак, суд доходить переконання, що незважаючи на зменшення ризиків, стороною захисту залишається недоведеним наявність обставин, які б виправдовували подальшу зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави обвинуваченому.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Застава як один із запобіжних заходів полягає у внесенні коштів на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

У той же час застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання підозрюваного, обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат. А тому, застава є досить дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого - є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.

Разом з тим, вартим уваги є те, що розмір застави визначається судом із урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Тобто, суд при визначенні розміру застави керується об`єктивними фактами та обставинами, які відображаються поданими матеріалами у справі, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, його роль та причетність до злочину, та не прирівнює розмір завданих збитків чи суму неправомірної вигоди до розміру застави. Аналіз же цих обставин в цілому допомагає визначити, чи є застава відповідною для підозрюваного.

Суд дійшов висновку, що рівень матеріального забезпечення обвинуваченого чи членів його сім`ї сам по собі не може розцінюватися як виключна обставина, яка дає право слідчому судді на вихід за встановлені законом межі при визначенні розміру застави, оскільки безпосередньо не стосується обставин інкримінованого правопорушення.

В рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, аналізуючи вищевикладене, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан, та враховуючи те, що незважаючи на сплив певного періоду часу, залишається достатньо високий ризик переховування обвинуваченого від суду, судова колегія приходить до висновку, що застава у меншому розмірі не здатна запобігти встановленому ризику. Крім того всі покладені на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки залишаються чинними, що забезпечує досягнення мети запобіжного заходу - належну процесуальну поведінку та недопущення встановленого ризику.

Разом з тим, судова колегія враховує доводи сторони захисту, що ОСОБА_6 за цей час сумлінно виконував всі покладені на нього обов`язки, не допускав жодних порушень, а зі сторони обвинувачення не зафіксовано жодних зауважень. Водночас суд зазначає, що факти сумлінного дотримання обвинуваченим упродовж судового розгляду покладених на нього процесуальних обов`язків не нівелює вищезазначених обставин за відсутності нових обставин, які обґрунтовували б зменшення ризику переховування обвинуваченого від суду, тобто це не є обставиною, яка свідчить про необхідність зменшення розміру запобіжного заходу у вигляді застави чи зміну такого.

До того ж вартим уваги є те, що визначений розмір застави за обвинуваченого ОСОБА_6 у сумі 20 000 000 грн наразі сплачено, а останній вже понад як два роки не перебуває під вартою та демонструє належну процесуальну поведінку, що також підтверджує той факт, що застава у визначеному розмірі свідчить про ефективність застосованого запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж застава у розмірі 20 000 000 грн, не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

За наведеного, у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 177, 182, 201, 331, 372, 376, 392-395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3