СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1742/25
Провадження № 1-кс/306/370/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

29 вересня 2025 року м. Свалява

Слідчий суддя Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000345 від 23 вересня 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся в суд із вищезгаданим клопотанням, посилаючись на те, що 22.09.2025 працівниками ГРПП відділення поліції №l Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, в с.Солочин, було зупинено автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21099», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , будучи позбавлений судом, права керування транспортним засобом за керування в стані сп?яніння, чим саме останній умисно не виконує рішення суду, що набрало законної сили.

Відомості про дану подію було зареєстровано СВ ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000345 від 23.09.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

В клопотанні прокурор вказує, що 22.09.2025 року в ході огляду місця події, а саме частини автомобіоьної дороги у населеному пункті села Солочин, навпроти автобусної зупинки, неподалік центрального входу до санаторію "Квітка", Мукачівського району на узбіччі було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки "ВАЗ", моделі "21099" д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , відповідно до якого власником транспортного засобу являється ОСОБА_5 , мешканець АДРЕСА_2 , які постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 23.09.2025 року визнано речовими доказами у кримінальному правадженні та стосовно вищевказаного транспортного засобу прийнято рішення помістити такий на спец майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області до вирішення кримінального провадження по суті, стосовно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вирішено залишити таке при матеріалах справи до вирішення кримінального провадження по суті.

Клопотання мотивує тим, що виявлені та вилучені: транспортний засіб марки "ВАЗ", моделі "21099" д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 є знаряддями вчинення, кримінального правопорушення, і мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, а тому виникає необхідність у накладанні арешту на тимчасово вилучене майно, з метою збереження вказаного майна та необхідністю проведення ряду експертиз.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися.

Прокурор подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд клопотання без його участі, підтримав таке в повному обсязі (а.с.18).

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 172 КПК України неприбуття учасників судового провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, оцінивши докази у їх сукупності, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні; ч.3 ст.26 КПК принцип диспозитивності передбачає, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у провадженні СВ відділення поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження №0000345 від 23.09.2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, про вищевказану подію (а.с.4).

У рапорті ГРПП інспектора ВП №1 Мукачівського РУП ГУ НП, останній доповів про те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі «21099" д.н.з. НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом (а.с.7,8).

Згідно протоколу огляду місця події від 22.09.2025 року, в ході огляду виявлено та вилучено транспортний засіб марки "ВАЗ», моделі «21099», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 (а.с.9-11).

Постановою від 23.09.2025 року винесеної старшим слідчим СВ ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000345 (а.с.5,6).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21099», д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 , мешк. АДРЕСА_2 (а.с. 13,14).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 від 22.09.2025 року, останній показав що керував транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі «21099» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , будучи позбавлений права керування транспортним засобом судом (а.с.15).

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України - сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання речей, документів, проведення інших процесуальних дій.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України - при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

З системного аналізу зазначеної статті КПК України в сукупності з іншими його нормами можна зробити висновок, що арешт, як захід забезпечення кримінального провадження може бути застосований слідчим суддею виключно у випадку коли щодо майна, на яке просять накласти арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Слідчий суддя на даній стадії не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а на підставі оцінки сукупності отриманих даних (які мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення; повинні давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків) дійшов висновку, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження - арешт майна.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Положення ч. 4 ст. 173 КПК України визначають обов`язок суду застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб; ч.1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину; ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зважаючи на те, що твердження прокурора підтверджені належними та допустимими доказами, враховуючи, що накладення арешту на вищевказане майно проводиться з метою унеможливлення його відчуження та перетворення під час досудового розслідування за ч.1 ст. 382 КК України, наслідки арешту (незастосування накладення арешту на майно із забороною користування та розпорядження може призвести до неможливості його дослідження, пошкодження, використання, перетворення), слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України - арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Тобто, після процесуальних дій в кримінальному провадженні, власник майна може подати клопотання про скасування арешту майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до ст. 175 КПК України - ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 170-173, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: транспортний засіб марки марки «ВАЗ», моделі «21099», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_2 та який поміщено на спецмайданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 відповідно до якого власником транспортного засобу являється ОСОБА_5 , мешк. АДРЕСА_2 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, із забороною його подальшого використання та розпорядження - до прийняття кінцевого рішення по даному кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали надіслати учасникам судового процесу не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ

СВАЛЯВСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ

ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ ОСОБА_1