ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/519/25 Справа № 705/1500/25 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000125 від 20.02.2025 за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варварівка Ільїнецького району Вінницької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18.06.2024 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 1 рік,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком в 1 рік, та остаточно визначено до відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з іспитовим строк в 1 рік та штрафом в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який виконувати самостійно.

У с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14.02.2025 близько 11 год 00 хв, перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, наніс кілька ударів дерев`яною палицею в область голови зліва та по правій руці, після чого наніс ОСОБА_10 ще один удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу виличної ділянки зліва, крововиливу нижньої та середньої третини лівої щоки, крововиливу зовнішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, які, згідно з висновком експерта № 05-7-01/107 від 06.03.2025, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2025 в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2024 та призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який, згідно ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у цьому провадженні під час відбування іспитового строку за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2024, тому повторне його звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить положенням п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 та усталеній практиці Верховного Суду з питань застосування положень ст. 75 КК України. При цьому звільняючи ОСОБА_7 від відбування остаточного покарання з випробуванням, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність такого звільнення.

Також зауважує, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 повинен був застосувати положення ст. 71 КК України одночасно з вимогами ч. 3 ст. 73 КК України, що відповідає позиціям ВС, викладеним у постановах від 26.05.2020 справа № 243/2528/19, від 20.01.2022 справа № 689/3226/20, від 06.12.2021 справа № 243/7758/20.

Узагальнюючи викладене зазначає про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 більш суворого покарання та вирішення питання щодо складання покарань з урахуванням вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2024.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_10 , який про поважні причини своєї неявки не повідомив, що, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду за відсутності останнього.

20.10.2025 на адресу апеляційного суду надійшла заява потерпілого ОСОБА_10 , оформлена капітаном поліції ОСОБА_11 СВГ ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, в якій він відмовляється від приватного обвинувачення та просить закрити кримінальне провадження № 0000125 щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які не заперечували проти закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши зміст заяви потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до таких висновків.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема: підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 26, ст. 478 КПК України); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення (ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України); примирення потерпілого з підозрюваним (обвинуваченим) у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність і КПК України (ч. 4 ст. 56 КПК України).

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16), критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного та приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних із домашнім насильством). Тож, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення - відмову потерпілого від такого обвинувачення.

Під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься в ст. 477 КПК України, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про непритягнення винного до кримінальної відповідальності та припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави в кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Згідно з п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Якщо обставини, передбачені згаданою нормою КПК України, виникнуть під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за заявою потерпілого ОСОБА_10 було розпочато досудове розслідування кримінального провадження за № 0000125 та пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 125 КК України, що узгоджується з приписами ст. 477 КПК України.

Наразі потерпілий ОСОБА_10 відмовився від обвинувачення щодо ОСОБА_7 та просив закрити кримінальне провадження, про що надав заяву відповідного змісту.

Оскільки у колегії суддів відсутні підстави сумніватися у добровільності відмови потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення та проінформованості останнього про наслідки такої відмови, зважаючи, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, така заява належить задоволенню, а вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2025, на виконання положень ст. 417 КПК України, скасуванню із подальшим закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З огляду на скасування вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2025, апеляційні вимоги сторони обвинувачення належать частковому задоволенню.

Керуючись ст. 284, 404, п. 5 ч. 1 ст. 407, 417, 418, 419 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді