УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 361/465/23

провадження № 51-3251 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , фізичних осіб підприємців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 9 червня 2025 рокуі

встановила:

Як убачається зі змісту касаційних скарг та наявних у Верховному Суді матеріалів, за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року, залишеним без змін 9 червня 2025 року Київським апеляційним судом,ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було засуджено за ч. 2ст. 229 Кримінального кодексу України (далі - КК) допокарання у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 85 000 грн).

Вирішенопитаннящодоречовихдоказівтапроцесуальнихвитратукримінальномупровадженні. Серед іншого знищено речові докази: 205 палетів з порожньою жерстяною тарою з маркуванням ТМ «DE CECCO» та рідину, схожу на масло загальним об`ємом 21 505 л; речовий доказ - виробнича лінія № 1 марки SG без серійного номера, яка складається з трьох ідентичних блоків управління марки Weintek у вигляді монітору, одинадцяти ідентичних моніторів марки Narimotori моделі MRG3G0002, що включає 4 виробничих підлінії - звернутий в дохід держави.

Судвизнав ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 виннимиувчиненнізаобставин, викладенихувироку, незаконноговикористання знаку для товарів, фірмового (комерційного) найменування, за попередньою змовою групою осіб, що завдало матеріальної шкоди у великому розмірі.

Згідно з вирокому невстановлений період часу, але не пізніше 9 листопада 2021 року вказані засуджені, діючи за попередньою змовою групою осіб організували підпільне виробництво й розробили механізм реалізації фальсифікованої продукції з використанням знаку для товарів «DE CECCO», право власності на який за міжнародною реєстрацією належить F.LLI DE CECCO di FILIPPO FARA S. MARTINO S.p.A, Італія. Унаслідок незаконного використання фірмового (комерційного) найменування«DE CECCO» згаданій компанії завдано матеріальної шкоди на суму 452 747,66 грн.

Справу було розглянуто за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційних скаргах, поданих в інтересах ОСОБА_5 , фізичних осіб підприємців (далі - ФОП) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_4 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати вирок та ухвалу в частині вирішення питання щодо речових доказів і повернути знищені / звернуті в дохід держави речові докази їх власникам. Суть доводів скаржника зводиться до того, що зазначені докази належать указаним особам, котрі не були присутні під час обшуку за місцем здійснення засудженими злочинної діяльності, не знали про порушення кримінального провадження й знищення майна, а тому спеціальної конфіскації не може бути застосовано згідно з п. 4 ч. 1 ст. 962 КК.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Відповідно до статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції переглядає оспорювані рішення у межах касаційних скарг; не уповноважений ревізувати повноти розгляду, перевіряти відповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Висновки суду про доведеність винуватості засуджених у вчиненні кримінального правопорушення, правильність юридичної оцінки діяння та справедливість призначеного покарання в касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при вирішенні питання щодо речових доказів не можна визнати прийнятними.

За правилами статей 961, 962 КК у разі вчинення умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, інше майно, підшукане, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання, примусово безоплатно вилучається у власність держави на підставі обвинувального вироку суду. Аналогічні положення розміщено в п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК. Крім того, майно, яке було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу знищується (п. 3 ч. 9 цієї статті).

Цих законодавчих приписів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не було порушено.

Як убачається з копії вироку, засуджені визнали свою провину, добровільно погодились із скороченою процедурою розгляду й не заперечували фактичних обставин кримінального провадження. За змістом вироку майно, котре, на думку скаржника, належить третім особам, було вилучено в ході обшуку складського приміщення, яке використовували засуджені під час злочинної діяльності. Установивши, що таке майно підпадає під ознаки пунктів 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК і немає доказів, які би доводили його належність третім особам, суд, спираючись на вказану статтю ухвалив знищити: 205 палетів з порожньою жерстяною тарою з маркуванням ТМ «DE CECCO» та рідину, схожу на масло загальним об`ємом 21 505 л, а виробничу лінію № 1 марки SG без серійного номера, яка складається з трьох ідентичних блоків управління марки Weintek у вигляді монітору, одинадцяти ідентичних моніторів марки Narimotori моделі MRG3G0002, що включає 4 виробничих підлінії звернути в дохід держави.

На спростування висновків суду скаржником до касаційних скарг не додано документів, які би підтверджували право власності ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вилучене майно.

Таким чином, ураховуючи імперативність приписів п. 1 ч. 1 ст. 962 КК, пунктів 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК рішення суду про застосування інституту спеціальної конфіскації та знищення певного майна правомірне і в цій частині ухвалений обвинувальний вирок відповідає статтям 370, 374 вказаного Кодексу. Переконливих і достатніх аргументів, які би свідчили про протилежне в поданих касаційних скаргах не наведено.

Застосований у вироку юридичний підхід корелюється з практикою Суду (наприклад, див. постанову від 7 листопада 2024 року у справі № 448/1440/22, ухвалу від 22 березня 2019 року у справі № 278/1304/18.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про неправильне застосування інституту спеціальної конфіскації та вимоги про повернення вилученого майна ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як власникам, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. Цей суд у змагальній процедурі належно перевірив усі аргументи адвоката ОСОБА_4 і з викладенням докладних мотивів та відповідних підстав відмовив у задоволенні апеляційних скарг.

Зміст оспорюваної ухвали відповідає положенням ст. 419 КПК.

Оскільки з касаційних скарг, вироку та ухвали, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не вбачається підстав для їх задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 9 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3