Справа № 301/134/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2026 р. м. Іршава

Слідча суддя Іршавського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава клопотання слідчого СВ ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 яке погоджено прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 07.01.2026, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, строком на 60 днів відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сільце Іршавського району Закарпатської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и л а:

22.01.2026 слідчий СВ ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні слідчого відділення відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000011 від 07.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.307 КК України.

Вказує, що 18 січня 2026 року близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на території АЗС в селі Вільхівка Хустського району Закарпатської області, де за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 та з метою продажу наркотичних засобів від останнього отримав грошові кошти у сумі 1000 гривень за продаж наркотичного засобу канабісу, а для безпосередньої передачі наркотичного засобу поїхали у місто Хуст Хустського району Закарпатської області.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 перебуваючи на території автостанції в місті Хуст Хустського району Закарпатської області, 18 січня 2026 року близько о 14 годині, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, маючи при собі наркотичний засіб - канабіс, який незаконно зберігав при собі з метою збуту та у ході проведення оперативної закупки наркотичного засобу, незаконно збув канабіс загальною масою 2,6582 г громадянину ОСОБА_7 за отриману вище суму грошових коштів.

Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/107-26/470-НЗПРАП від 19.01.2026 придбана у ОСОБА_5 речовина є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, загальна маса (у перерахунку на суху речовину) становить: 2,6582 г.

Канабіс, згідно Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, (таблиця II, список №1), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 за №770 (редакція від 24.05.2024), віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Тим самим, встановлена достатність доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України - незаконне зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу.

Крім того, 20 січня 2026 року о 16 години 49 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись в місті Іршава по вулиці Шевченка, 49 Хустського району Закарпатської області, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, маючи при собі наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав при собі з метою збуту та у ході проведення оперативної закупки наркотичного засобу, незаконно збув громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за грошові кошти у сумі 1000 гривень наркотичний засіб, обіг якої обмежено канабіс.

Тим самим, встановлена достатність доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно..

20.01.2026 року о 16:50 годині в порядку ст. 208 КПК України за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, було затримано гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого, громадянина України.

20 січня 2026 року, повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України - незаконне зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотинчого засобу та ч.2 ст. 307 КК України - незаконне зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно.

Вказує, що обґрунтована підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ч.2 ст.307 КК України, підтверджується наступними матеріалами: рапортом про виявлення злочину від 06.01.2026; рапортом про особу яка причетна до скоєння злочину від 06.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 07.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 07.01.2026; листом про проведення оперативної закупки від 19.01.2026; висновком експерта №СЕ-19/107-26/470-НЗПРАП від 19.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 18.01.2026; протоколом огляду покупця від 18.01.2026; протоколом огляду грошових коштів від 18.01.2026; протоколом вручення спеціальних технічних засобів від 18.01.2026; протоколом передачі грошових коштів від 18.01.2026; протоколом за результатами проведення оперативної закупки від 18.01.2026; рапортом оперативного чергового від 20.01.2026; протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_5 від 20.01.2026; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 20.01.2026.

Крім того, вказує, що враховуючи те що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжких злочинів передбачених ч.1 та ч.2 ст.307 КК України, за які у разі визнання винуватим у вигляді позбавленні волі на строк до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, зважаючи на те що ОСОБА_5 усвідомлює, що вчинив тяжкі злочини, за що загрожує останньому, у разі доведення вини, тільки позбавлення волі, на даний час триває досудове розслідування, встановлюються всі обставини даного кримінального правопорушення в тому числі походження наркотичного засобу, спільників, що дає підстави вважати, що можливі спільники або сам ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, встановлення походження наркотичного засобу та спільників, може внести заставу і вийти на волю, а тому є підстави вважати, що застава в розмірі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 , обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Зазначає, що оцінюючи в сукупності всі обставини, наявність обґрунтованої підозри, у вчиненні особою кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , за ч.1 та ч.2 ст.307 КК України у разі визнання винуватим у вигляді позбавленні волі на строк до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому існують ризики, що ОСОБА_5 , знаходячись на волі може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а саме: ухилитись від слідства та суду; може незаконно впливати на свідків та експертів по даному кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Окрім цього, не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства та забезпечення судового розгляду.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав та доводів викладених у ньому та просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо клопотання, просив відмовити у задоволенні такого, оскільки вважає ризики не доведеними, а клопотання необгрунтованим. Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ОСОБА_5 має міцні соціальна зв`язки, так як мешкає із цивільною дружиною та сестрами і племінницями.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 1 Хустського РУП здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000011 від 07.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.307 КК України.

20.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 307 КК України. Зокрема такими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 07.01.2026, рапорт про виявлення злочину від 06.01.2026, рапорт про особу яка причетна до скоєння злочину від 06.01.2026, протоколом допиту свідка від 07.01.2026, протокол допиту свідка від 07.01.2026, лист про проведення оперативної закупки від 19.01.2026, висновок експерта №СЕ-19/107-26/470-НЗПРАП від 19.01.2026, протокол допиту свідка від 18.01.2026, протокол огляду покупця від 18.01.2026, протокол огляду грошових коштів від 18.01.2026, протокол вручення спеціальних технічних засобів від 18.01.2026, протокол передачі грошових коштів від 18.01.2026; протоколом за результатами проведення оперативної закупки від 18.01.2026, рапорт оперативного чергового від 20.01.2026, протокол затримання підозрюваного ОСОБА_5 від 20.01.2026, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 20.01.2026, інші матеріали досудового розслідування в їх сукупності.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_5 до злочинів, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або необгрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необгрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у незаконне зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, а також незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушеннях передбачених ч.1, ч. 2 ст. 307 КК України, за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років та від шести до десяти років з конфіскацією майна, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_5 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду; незаконно впливати на свідків та експертів по даному кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України).

Ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, слідчий суддя оцінює в сукупності в світлі обставин цього кримінального провадження, та враховує, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч.2 ст. 307 КК України, які інкримінуються ОСОБА_5 , за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми та десяти років з конфіскацією майна. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, слідча суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, слідча суддя враховує особу підозрюваного, який не має офіційного місця роботи, суспільно-корисною працею не займається, а також те, що інкриміновані правопорушення ОСОБА_5 вчинив через короткий проміжок часу, та згідно вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.02.2024 ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України, якого ухвалою суду від 30.10.2024 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, дає підстави вважати наявним, окрім вищезазначених, ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

На думку слідчого судді, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування вказаних ризиків.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_5 на свободу. За встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. На переконання слідчого судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні про тяжкий злочин.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому, слідчий суддя враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного ОСОБА_5 та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені в судовому засіданні захисником доводи на захист підозрюваного ОСОБА_5 в тому числі і щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, не може бути безумовною підставою для застосування щодо підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про існування ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого. З огляду на викладене, вимоги сторони захисту про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У зв`язку з цим, слідча суддя враховує мотив та спосіб вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів за вчинення яких, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до восьми років та від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за інкриміновані злочини, характер та обставини його вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного обов`язків, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Саме такий розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 яке погоджено прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, строком на 60 днів задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16:50 години 20.03.2026.

Одночасно для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, визначених КПК України, визначити заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240,00 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) з`являтися до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до Іршавського відділу Головного управління Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі України.

Термін дії ухвали та обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити по 20.03.2026 до 16:50 год.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.01.2026 о 15 год. 30 хв..

Слідча суддя Іршавського

районного суду: ОСОБА_1