Справа № 750/649/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/47/26
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчої ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Новий Білоус, Чернігівського району Чернігівської області, громадянину України, з базовою середньою освітою, неодруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри, яка підтверджується зібраними у матеріалах провадження доказами, а також доведення стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, враховуючи обставини злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , доведеність ризиків, а також з урахуванням положень ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як необґрунтовану, невмотивовану та таку, що постановлена усупереч вимогам КПК України, постановити нову, якою відмовити у застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Апелянт стверджує, що досліджені судом матеріали, які обґрунтовують підозру, є суперечливими та недостовірними, а тому твердження сторони обвинувачення щодо обґрунтованості підозри не відповідають дійсності.

Звертає увагу, що підозрюваним до матеріалів справи долучено медичні документи, які вказують на те, що ОСОБА_6 проходив лікування після бойового поранення, натомість слідчий суддя хоча і врахував надані стороною захисту документи, але витлумачив зібрані докази проти підозрюваного, вийшовши за межі повідомленої підозри та постановив ухвалу, яка на думку апелянта, грунтується на припущеннях.

Вказує, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що відомості про вчинення кримінального правопорушення охоплюють період, коли ОСОБА_6 проходив лікування після отриманого поранення, а не в період часу визначений слідчим суддею в ухвалі.

Отже, висновки слідчого судді, викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а при постановленні ухвали допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, слідчу і прокурора, які заперечували проти аргументів сторони захисту, вказуючи, що підозрюваний був звільнений з місць позбавлення волі для служби в ЗСУ, підписав контракт, проте 4 рази залишав місце служби, потім повертався, акцентували увагу на тому, що підозрюваний не мав права на відпустки та реабілітацію поза межами військової частини чи військового шпиталю, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів до нього долучених, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце несення служби, визначеному в населеному пункті Орлівщина Дніпропетровської області.

За вказаними обставинами слідчим відділом Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0017834 від 04 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

17 січня 2026 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. Такого висновку слідчий суддя дійшов на підставі досліджених матеріалів, наданих органами досудового розслідування до клопотання, про що і зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Виходячи з наявних матеріалів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді.

Посилання апелянта на те, що поза увагою слідчого судді залишилась інформація про перебування ОСОБА_6 в період з кінця серпня 2025 року до середини жовтня 2025 року на лікуванні, через отримане поранення у серпні 2025 року, зовсім не свідчить про необґрунтованість пред`явленої йому підозри, оскільки даний злочин передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини понад три доби.

У даному випадку підозра охоплює період, який фактично завершився після фактичного затримання військовослужбовця 17 січня 2026 року.

Вказаний злочин є триваючим і період який він охоплює складає об`єктивну сторону кримінального правопорушення, що може бути уточнено шляхом пред`явлення нової підозри в період досудового розслідування, а також предметом ретельної оцінки суду при розгляді справи по суті.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити ряд дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд підкреслює, що відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення підозрюваним відповідних дій.

Процесуальний закон не вимагає наведення доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, проте, слідчий суддя, оцінює вірогідність такої поведінки підозрюваного.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Ризик - це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо не застосування запобіжних заходів взагалі.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, а тому тяжкість покарання, яке загрожує особі у разі визнання підозрюваного винним є суттєвим чинником, що впливає на поведінку підозрюваного та може бути однією з підстав для переховування від органів дізнання, ухилення від явки до слідчого та суду, а тому враховується при оцінці ризиків, що і було встановлено слідчим суддею.

Врахування тяжкості можливого покарання, відповідає положенням ст. 178 КПК України, та має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, що, зокрема, і підвищує встановлений ризик.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обумовлений самим злочином в якому особа підозрівається, оскільки злочин має триваючий характер та продовжувався до затримання особи, тобто фактично перерваний не за добровільного з`явлення особи, а шляхом примусового затримання.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів спирається на стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема, і особисте зобов`язання, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому колегія суддів підкреслює, що за змістом абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, що відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України надають слідчому судді, за конкретних обставин, які підтверджують імовірність ризиків, не визначати заставу, яка надасть підозрюваному можливість вчинити ті дії, які негативно впливатимуть на хід досудового розслідування, зокрема, вільно пересуватись по території України, змінити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що матиме наслідком затягування строків визначених для проведення слідчих дій, а тому апеляційний суд погоджується, що на даний час визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12