465/4668/25
1-кп/465/1052/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , провівши в залі суду в м. Львові судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 18.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

У Франківському районному суді м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000238 від 18.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 04.08.2025 призначено судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, а також позовні заяві ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без руху.

12.08.2025 ОСОБА_8 подав через канцелярію суду заяву про усунення недоліків разом із платіжною інструкцією про сплату судового збору на виконання ухвали суду від 04.08.2025.

16.09.2025 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали через канцелярію суду клопотання про усунення недоліків разом з новою редакцією цивільного позову на виконання ухвали суду від 04.08.2025.

Вирішуючи питання про прийняття до провадження цивільних позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд встановив наступне.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Форма і зміст позовної заяви Львівської міської ради відповідає загальним вимогам щодо форми і змісту позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.

Підстави для повернення позовної заяви після подання заяви ОСОБА_8 та клопотання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про усунення недоліків, відсутні.

Враховуючи вищезазначене, слід прийняти дані цивільні позови до розгляду у даному кримінальному провадженні, та відповідно до вимог ст.61 КПК України, визнати ОСОБА_8 цивільним позивачем, а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.62 КПК України, цивільним відповідачем у справі.

Також, 26.09.2025 прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 , звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб із можливістю внесення застави в межах розміру передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні прокурор про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні підтримав, покликаючись на те, що наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Проте, у період з 31.12.2024 по 30.04.2025 кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 зупинялась у зв`язку із невстановленим місцем перебування та його розшуком. Після встановлення місця перебування ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді його затримано та 01.05.2025 до нього обрано запобіжний захід - тримання під вартою, дію даного запобіжного заходу продовжено судом, однак строк дії його спливає 02.10.2025. Разом з тим, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також враховуючи дані про його особу, який може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному правопорушенні та продовжити свою протиправну діяльність, вчинити відповідні подібні кримінальні правопорушення. Тому більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможуть. З урахуванням наведених ризиків та даних про особу обвинуваченого, просить продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів із можливістю внесення застави межах розміру, передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є неможливими. У зв`язку з чим, просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений та захисник обвинуваченого у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, однак просять зменшити розмір застави, оскільки обвинувачений не може дану суму заплатити з врахуванням майнового стану.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші потерпілі у судове засідання не з`явилися, втім подали суду клопотання про проведення засідання без їх участі.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого та потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши наявні матеріали справи та заявлене клопотання прокурора, в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 01.05.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на строк шістдесят днів, та у подальшому судом строк запобіжного заходу продовжувався ухвалою суду від 04.08.2025 строком на шістдесят днів до 02.10.2025 включно із внесенням застави.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так, згідно з положеннями ч.3ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.176-178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого та потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про доведеність прокурором у клопотанні обставин, зазначених у п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . При цьому, суд враховує наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, призначення підготовчого судового засідання по даній справі, тобто на стадії, де свідки, потерпілі та обвинувачений не допитані, та тяжкість кримінальних правопорушень в якому він обвинувачуються, покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим. Також судом враховується особа обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, без соціальних зв`язків, не одружений, не працює, не має на утриманні осіб, які потребують піклування, розмір майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується та те, що згідно інформації з поданого клопотання відносно нього у судах знаходяться на розгляді обвинувальні акти про обвинувачення його за ч.2 ст.194 та ч.1 ст.122 КК України, тому суд приходить до висновку, що обставини кримінального провадження дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-які речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та може вчинити інші кримінальні правопорушення і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.

На переконання суду, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду судом перевірці не підлягають.

Так, наведені прокурором в клопотанні та в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 суд на теперішній час не встановив.

На підставі наведеного, оцінюючи в сукупності обставини по справі, стадію розгляду кримінального провадження, суд приходить до переконання, що ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому слід клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України.

У рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, суд враховує особу обвинуваченого, його майновий стан, значну суму завданої шкоди, та інші обставини кримінального провадження, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, на підставі п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає, що достатньою для забезпечення виконання обвинувачуваним обов`язків покладених на нього КПК України буде застава у 50 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151640 гривень.

На підставі абз.2 ч.3 ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне визначити, передбачені ст.194 КПК України, обов`язки обвинуваченому ОСОБА_4 у випадку внесення ним або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) визначеною цією ухвалою застави.

Керуючись ст. ст. 9, 31, 128, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 369, 372, 376 КПК України, ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Прийняти цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 188 277,48 гривень та моральної шкоди у розмірі 42 000 гривень, завданої вчиненням кримінального правопорушення, визнавши ОСОБА_8 цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем у справі.

Прийняти цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 71 579,10 гривень, завданої вчиненням кримінального правопорушення, визнавши ОСОБА_9 , ОСОБА_10 цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем у справі.

Копію зазначених позовних заяв вручити обвинуваченому та його захиснику.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 27.11.2025 включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави 50 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151640 гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на депозитний рахунок суду ІBAN: UA0000757, банк одержувача: Державна казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, , одержувач ТУ ДСА України у Львівській області.

Внесення застави, визначеної судом про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є підставою для звільнення особи з-під варти.

Встановити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки строком на два місяці з моменту внесення такої:

1. прибувати до суду за першим викликом;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3. повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або роботи;

4. утримуватись від спілкування з свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у випадку невиконання вищезазначених обов`язків та в подальшому розгляду питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі п.3 ч.4 ст.183 КПК України, суд матиме право не визначати розмір застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» для виконання.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині ухвали про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30.09.2025 об 16:30 годині.

Суддя ОСОБА_1