Справа № 487/1765/25
Провадження № 1-кс/487/3927/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 у кримінальному проваджені № 0000605 від 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000605 від 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 на 60 днів із визначенням застави в максимальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

У клопотанні слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, та наявність ризиків, зазначених у пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на думку слідчого, підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а про вказані наміри свідчить поведінка підозрюваного, який свідомо допустив грубе порушення своїх обов`язків військовослужбовця, вчинивши військове кримінальне правопорушення. Слідчий вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 , враховуючи його службове стновище, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, узгоджуючи свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі іншими військовослужбовцями, які визнані свідками у кримінальному провадженні, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування з метою створення алібі щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду тощо. Осільки підозрюваний, користуючись своїм службовим становищем, грубо порушуючи порядок взаємовідносин між військовослужбовцями під час проходження військової служби, системно вчиняв військовий злочин в умовах воєнного стану, це, на думку слідчого, може свідчити про відсутність у ОСОБА_6 бажання дотримуватися вимог чинного законодавства, яке регламентує проходження військової служби військовслужбовцями ЗСУ, та про наміри продовжувати вчиняти інкрімінований йому злочин. Слідчий зазначає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, висловивши незгоду з обставинами, викладеними в повідомлені про підозру, заперечував застосування нестатутних заходів впливу до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обмовляють його через небажання виконувати накази. Щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 зазначив про те, що оборонявся від завдання ударів, які наносив йому ОСОБА_10 з іншими військовослужбовцями через зауваження про недопустимість вживання алкоголю на службі.

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, та просили врахувати дані про особу підозрюваного, стан його здоров`я.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України визначені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000605 від 19.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 428 від 14.07.2023 старшого лейтенанта ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 200 від 15.07.2023 старший лейтенант ОСОБА_6 вважається таким, що з 15.07.2023 справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_11 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_11 правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України старший лейтенант ОСОБА_6 , обіймаючи посаду заступника командира 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , являється прямим начальником навідника 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_8 , навідника 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_9 , та головного сержанта взводу командира танка 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_10 .

Згідно зі ст. 119 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу, за підтримання внутрішнього порядку у взводі. Командир взводу підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу.

Відповідно до ст. 120 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України командир взводу зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу, озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; постійно вдосконалювати свої фахові й методичні навички, подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу та згуртування військового колективу; виховувати особовий склад взводу в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу; піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань, дбати про їх здоров`я, вживати заходів для його зміцнення; постійно вдосконалювати фізичну тренованість особового складу.

Зокрема, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту, старший лейтенант ОСОБА_6 зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Окрім того, відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший лейтенант ОСОБА_6 був зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, старший лейтенант ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, у період часу з листопада по грудень 2024 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи у населеному пункту Давидів Брід Бериславського району Херсонської області, діючи з прямим умислом, задля підвищення свого власного авторитету в колективі, грубо порушуючи порядок взаємовідносин між військовослужбовцями під час проходження військової служби, з метою приниження особистої честі і гідності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, застосував насильство відносно підлеглого військовослужбовця навідника 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_8 , яке було виражене у вигляді примушування роздягнутися з подальшим обливанням холодною водою в приміщенні літнього душу, тим самим застосувавши відносно підлеглого військовослужбовця ОСОБА_8 нестатутні заходи впливу в умовах воєнного стану.

Крім того, 24 листопада 2024 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи у населеному пункту Давидів Брід Бериславського району Херсонської області, діючи з прямим умислом, задля підвищення свого власного авторитету в колективі, грубо порушуючи порядок взаємовідносин між військовослужбовцями під час проходження військової служби, з метою приниження особистої честі і гідності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, застосував насильство відносно підлеглого військовослужбовця навідника 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_9 , яке виразилося у нанесенні близько десяти ударів кулаком лівої руки по лівій частині тулуба останньому, після чого, перебуваючи поруч з останнім, з метою його залякування, зробив два постріли в стіну зі своєї табельної вогнепальної зброї, тим самим застосувавши відносно підлеглого військовослужбовця ОСОБА_9 нестатутні заходи впливу в умовах воєнного стану.

Крім того, 25 грудня 2024 року, приблизно о 23:00, ОСОБА_6 , перебуваючи у населеному пункту Давидів Брід Бериславського району Херсонської області, діючи з прямим умислом, задля підвищення свого власного авторитету в колективі, грубо порушуючи порядок взаємовідносин між військовослужбовцями під час проходження військової служби, з метою приниження особистої честі і гідності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, застосував насильство відносно підлеглого військовослужбовця командира танка 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_10 , яке виразилося у нанесенні удару кулаком правої руки в ліву частину обличчя, та удару кулаком лівої руки в праву частину обличчя, внаслідок чого останньому було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді двох саден на спинці носу та в лівій надбрівній ділянці, тим самим застосувавши відносно підлеглого військовослужбовця ОСОБА_10 нестатутні заходи впливу в умовах воєнного стану.

22 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, тобто, у застосуванні насильства щодо підлеглого, вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені в судовому засіданні, а саме: в повідомленні про обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення від 22.12.2024 № 18/1/1521, яке надійшло до ТУ ДБР у м. Мелітополі з ВЧ НОМЕР_1 ; витягу з наказу команира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2025 № 703 про результати службового розслідування за фактом можливих протиправних дій 25.12.2024 відносно старшого лейтенанта ОСОБА_6 ; акті службового розслідування від 24.01.2025; акті службового розслідування за фактом можливих протиправних дій старшого лейтенанта ОСОБА_6 по відношенню до підпорядкованого особового складу від 01.04.2025; протоколах допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; протоколах допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколах проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 від 15.05.2025; висновку експерта № 356-МС.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Санкцією ч. 5 ст. 426-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 5 ст. 426-1 КК України, оскільки ОСОБА_6 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, даних щодо його особи, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, які є військовослужбовцям та проходять службу разом з підозрюваним, у тому числі перебувають в його підпорядкуванні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. Отже, слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з ними, ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою спонукання до ненадання показань або їх зміни.

В судовому засіданні не доведено існування ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

При розгляді даного клопотання, крім наявності вищенаведених ризиків, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, слідчий суддя також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; з 10.06.2025 перебуває на стаціонарному лікуванні у Відділенні для надання реабілітаційної допомоги КНП "Гребінківська центральна лікарня" Гребінківської селищної ради та має стан хворого середньої тяжкості, потребує ще стаціонарної реабілітаційної допомоги; підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає з матір`ю; неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має; здобув вищу освіту, закінчивши у 2020 році Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного; є військовослужбовцем війьскової служби за контрактом, заступником командира 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "старший лейтенант"; раніше не судимий; брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, отримав вибухову травму; нагороджений нагрудним знаком "УКРАЇНА АБО СМЕРТЬ", "Срібним хрестом", має подяки.

Беручи до уваги як обставини кримінального провадження, так і дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , його репутацію та стан здоров`я, слідчий суддя вважає, що ні слідчий в клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні не навели достатніх виняткових підстав, які б свідчили про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, що зможуть мінімізувати наведені ризики.

Отже, у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт, зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», прирівнюється до позбавлення волі, як і тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частина 6 ст. 181 КПК вказує, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Слідчий суддя вважає, що тримання підозрюваного ОСОБА_6 під домашнім арештом із забороною в нічний час доби залишати місце постійного проживання у даному випадку буде виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, на підозрюваного ОСОБА_6 слід також покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 22 жовтня 2025 року включно, заборонивши йому в період часу з 21:00 до 06:00 залишати місце постійно проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком звернення за медичною допомогою та на час повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими і свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 17.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1