Справа № 487/9230/25
Провадження № 1-кс/487/5407/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000341 від 07.12.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000341 від 07.12.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на предмет, ззовні схожий на рушницю з маркуванням НОМЕР_1 , який поміщений до сейф пакету QYH0058578, та опечатано клейкою стрічкою НПУ, а також п`ять предметів, ззовні схожих на набої, які поміщено до сейф пакету PSP1101166; визначити місцем зберігання майна камеру зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, з метою уникнення приховування, пошкодження, псування чи знищення.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Миколаївським РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 00000341 від 07.12.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2025 до чергової частини Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби 102 щодо вжиття заходів правового характеру до невідомої особи, яка 06.12.2025 близько 11:44 за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Поперечна, погрожувала заподіянням тілесних ушкоджень військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які в той час виконували громадський обов`язок, а саме: мобілізаційні заходи відповідно до Закону України «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію».

В ході огляду місця події було виявлено та вилучено предмет, ззовні схожий на рушницю з маркуванням НОМЕР_1 , який поміщений до сейф пакету QYH0058578, а також п`ять предметів, ззовні схожих на набої.

У клопотанні прокурор посилається на те, що оскільки вилученні речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, будуть в подальшому оглянуті, направлені на відповідне експертне дослідження, а при поверненні власнику він може їх знищити або приховати, є необхідність у накладенні арешту.

В судовому засіданні прокурор не був присутнім, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Крім того, відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що Миколаївським РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 00000341 від 07.12.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2025 до чергової частини Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби 102 щодо вжиття заходів правового характеру до невідомої особи, яка 06.12.2025 близько 11:44 за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Поперечна, погрожував заподіянням тілесних ушкоджень військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які в той час виконували громадський обов`язок, а саме: мобілізаційні заходи відповідно до Закону України «Про мобілізаційні підготовку та мобілізацію».

З протококу огляду місця події від 06.12.2025 слідує, що старшим слідчим Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 проведено огляд території біля зупинки громадського транспорту під назвою «Декабристів» (на розі вулиць Захисників Миколаєва та проспекту Центрального) та кінотеатру «Піонер» за адресою: м. Миколаїв, вул. Захисників Миколаєва, 21. В ході огляду біля перил кіоску, розташованого на вказаній зупинці, виявлено та вилучено предмет, ззовні схожий на рушницю, з маркуванням MV0854373, який поміщений до сейф пакету QYH005857, та опечатано клейкою стрічкою НПУ, а також п`ять предметів, ззовні схожих на набої.

Постановою слідчого від 07.12.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи встановленні досудовим розслідуванням обставини, а також те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за фактом погроз заподіяння тілесних ушкоджень військовослужбовцям за допомогою зброї під час виконання ними мобілізаційних заходів, слідчий суддя вважає, що вилучені предмети можуть містити сліди вчинення кримінального правопорушення, підлягають подальшому огляду та експертному дослідженню.

Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено відповідність вилученого майна критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити частково з накладенням арешту на вилучене майно.

Клопотання в частині визначення місця зберігання вилученого майна не підлягає задоволенню, оскільки суд розглядає лише клопотання про його арешт, а питання, пов`язанні зі зберіганням речових доказів врегульовані п.п. 28-30 Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на таке майно: предмет, ззовні схожий на рушницю, з маркуванням MV0854373, який поміщений до сей пакету QYH0058578, та опечатано клейкою стрічкою НПУ; п`ять предметів, ззовні схожих на набої, які поміщено до сейф пакету PSP1101166.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1