Провадження № 11-кп/824/5051/2025Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0001038 обвинувачену ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, українку, громадянку України, з вищою освітою, незаміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначенопокарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ст. 128 КК України - як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Так, 15.07.2023 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 та його цивільна дружина ОСОБА_12 , йшли пішохідним переходом проїжджою частиною за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час повз них проїхав автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_10 та зупинився на узбіччі проїжджої частини. ОСОБА_7 зробив зауваження ОСОБА_10 з приводу того, що остання не зупинила автомобіль перед пішохідним переходом, на якому вже знаходились він та його цивільна дружина ОСОБА_12 .

Після чого між потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , виник словесний конфлікт на ґрунті раптового непорозуміння між останніми.

Під час словесного конфлікту ОСОБА_10 , не передбачаючи настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачити, штовхнула двома руками в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_7 , від чого останній втратив рівновагу та впав на проїжджу частину. В свою чергу ОСОБА_10 залишила місце події та поїхала автомобілем у невідомому напрямку.

В подальшому, потерпілого ОСОБА_13 з отриманими внаслідок дій ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_13 виявлено тілесне ушкодження-закрита травма правого стегна: уламковий горизонтальний перелом правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків). Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров?я на строк понад 21 добу.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_14 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди.

Зазначає, що у всіх протоколах і додатках, які є в матеріалах кримінального провадження відсутнє зазначення серійних номерів носіїв, типи носіїв не відповідають фактично зазначеним, у зв`язку з чим в сторони захисту відсутня можливість призначити відповідні експертизи, оскільки саме зазначення типу та серійного номера у протоколах є відомостями, з урахуванням яких експерт вважатиме носії оригіналом. На носіях інформація не підписана електронно-цифровим підписом. Спосіб, у який стороною обвинувачення зібрані електронно-цифрові докази у даному кримінальному провадженні не передбачений КПК України.

Вважає, що висновок судово-медичної експертизи №042-2143-2023 є недопустимим доказом, оскільки ні слідчий, ні прокурор, у порядку ст. 163 КПК України, не зверталися з відповідними клопотаннями до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме медичних карток стаціонарного хворого. Крім того, зазначає про відсутність в матеріалах кримінального провадження рентгенівського знімка, знімка кт, на які посилається судово-медичний експерт, що з огляду на положення ч. 12 ст. 290 КПК України, виключає допустимість залучення доказів як самої медичної документації, так і висновку експерта, формулювання якого здійснювалося на основі цієї документації.

Зазначає, що судом частково задоволено цивільний позов про стягнення моральної та матеріальної шкоди, проте, жодних належних доказів, які могли вказувати на стягнення матеріальної шкоди в розмірі 166 538 грн. до суду не було надано. Надано лише копії різних платіжних чеків без підтвердження їх оригіналами.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думки прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що всупереч тверджень захисника, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, винуватості ОСОБА_10 у необережному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та кваліфікації її дій за ст. 128 КК України є правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

При цьому, виходячи з позиції ОСОБА_10 , яка вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України не визнала, повно та всебічно у судовому засіданні були перевірені доводи обвинуваченої щодо її невинуватості та ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у справі, які змістовно наведені у вироку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду показав, що обвинувачену ОСОБА_10 знає наглядно 15 липня 2023 року вони з дружиною вийшли з магазину, коли переходили дорогу на пішохідному переході, повз на великій швидкості проїхав автомобіль, який проїхав їм просто «по ногам». Водій зупинилась, він зробив їй зауваження, після чого вона вийшла з автомобіля та напала на його дружину, почала її штовхати. Він намагався їх розборонити, та в цей час ОСОБА_10 штовхнула його, після чого він впав на асфальт, його дружина знімала все на мобільний телефон, після чого ОСОБА_10 намагалась вихопити в неї телефон, виривала з рук сумку дружини. Коли ОСОБА_10 його штовхнула, він відчув сильний біль, дружина ледь довела його додому, де йому стало гірше і вони викликали швидку. У лікарні йому зробили обстеження та повідомили, що необхідна заміна суглобу. В обвинуваченій він впізнає жінку, яка його штовхнула;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що вона разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 , 15 липня 2023 року, в день, вийшли з магазину. Коли вони переходили дорогу на пішохідному переході, невідома жінка на великій швидкості ледь не збила їх, після чого вона зупинилась за пішохідним переходом, напевно з метою пересвідчитись, що не збила їх, в цей час її чоловік крикнув «куди ви летіли?», після чого вона сказала чоловікові щоб вони йшли додому. Вона сфотографувала номер автомобіля, після чого жінка вийшла з автомобіля, та накинулась на неї, почалася штовханина, жінка намагалася забрати у неї телефон, який лежав у сумці, на її думку після того, як вона сфотографувала номер автомобіля. Чоловік почав кричати, щоб вона не робила цього та намагався їх розборонити, жінка штовхнула його двома руками, після чого він впав боком на землю, а жінка втекла. Коли вони прийшли додому в чоловіка був шок, вони викликали швидку медичну допомогу, приїхали лікарі, зробили йому укол та забрали до лікарні, оскільки він не міг самостійно пересуватися. Зокрема, у судовому засіданні впізнала ту саму жінку, з якою стався конфлікт, та вказала на обвинувачену ОСОБА_10 , пояснила, що остання змінила зачіску та колір волосся;

- висновком експерта №042-2143-2023 від 05.03.2024 року, з якого вбачається, що аналіз наданої медичної документації на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідності питань, поставлених на вирішення, дозволяє зробити наступні висновки. На підставі аналізу фактично наданої медичної документації, є підстави стверджувати, що під час первинно відомого звернення по медичну допомогу 15.07.2023 (під час огляду лікарем/лікарями КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), з урахуванням даних, отриманих під час послідуючого проведення інструментальних досліджень, є підстави стверджувати, що у ОСОБА_13 клінічними лікарями було виявлено таке тілесне ушкодження: - закрита травма правого стегна: уламковий горизонтальний перелом правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків). Виходячи з того, що у звичайному клінічному перебігу, відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованої великої трубчастої кістки (байдуже, чи було проведено оперативне втручання чи було обрано консервативну тактику лікування) та початок відновлення порушеної функції травмованої ділянки (по місцю утворення виявленого перелому, враховуючи функціональне навантаження травмованої ділянки правого стегна) у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров?я, як загальновизначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому, є підстави, виявлене тілесне ушкодження, відносити до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, відповідно п. п. 1.5.2, 2.2.1/в. та 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, погоджених ІНФОРМАЦІЯ_4 , Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів, у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто, 15.07.2023. Відповідь на дане питання Постанови "В якому положенні знаходився потерпілий відносно травмуючого чинника - предмета (лежачи, стоячи, сидячи)?" може бути надана під час проведення слідчого експерименту за участі усіх учасників події (а.с.134-137);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.07.2023 року (а.с.124-125);

- рапортом ДОП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 15.07.2023 року (а.с.126);

- рапортом оперативного чергового Дніпровського УП від 15.07.2023 року (а.с.127);

- протоколом огляду веб-сайту від 19.07.2023 року та додаток до протоколу (оптичний диск) (а.с.128-131);

- постановою про визнання речових доказів від 19.07.2023 року (а.с.132-133);

- фотознімком, долученим до матеріалів справи за клопотанням свідка ОСОБА_12 від 28.08.2023 року (том 1 а.с.138-139);

- постановою про визнання речових доказів від 19.07.2023 року (а.с.140-141);

- протоколом огляду предмету від 27.05.2024 року та додатком до протоколу (оптичний диск) (а.с.142-145);

- постановою про визнання речових доказів від 13.06.2024 року та оптичним диском (а.с.146-148);

- протоколом огляду предмету від 27.05.2024 року та додатком до протоколу (оптичний диск) (том 1 а.с.149-151).

Крім того, у судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_10 (а.с.153-158) та досліджено в порядку ст. 359 КПК України відеозаписи.

Так, частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачена винна у його вчиненні.

Щодо доводів захисника, де він не погоджується з висновком суду щодо доведеності обвинувачення та наявності в діях ОСОБА_10 складу інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У цьому провадженні судом першої інстанції вірно встановлено про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 та наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Зокрема, судом встановлено доведеним, що в ході словесного конфлікту ОСОБА_10 штовхнула ОСОБА_7 від чого той впав на проїжджу частину та отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого стегна: уламковий горизонтальний перелом правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків), який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Саме від поштовху ОСОБА_10 потерпілий впав та, як наслідок, йому було заподіяно тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Перевіряючи доводи захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку правильно виклав формулювання обвинувачення та здійснив правильну правову кваліфікацію.

Не залишились поза увагою суду і доводи сторони захисту про недопустимість електронно-цифрових та письмових доказів, що були отримані у позапроцесуальний спосіб. Суд такі твердження обґрунтовано визнав безпідставними.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Кримінальний процесуальний закон не встановлює підґрунть визнавати недопустимими доказами ті, що за власною волею надані органу досудового розслідування.

Суд першої інстанції, відхиливши доводи про недопустимість доказів з названих захисником підстав вказав, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що носії інформації, долучені до кримінального провадження створені не під час події кримінального правопорушення, а в інший час чи за інших обставин.

Посилання адвоката на те, що висновок судово-медичної експертизи №042-2143-2023 є недопустимим доказом є безпідставними. Так, у даному випадку разом із відповідною постановою слідчий скерував до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. При цьому, лише у разі коли потерпіла сторона чи медична установа не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.

Колегія суддів зауважує, що місцевий суд поза розумним сумнівом встановив, що висновок експерта є належним доказом, допустимість якого оскаржує захисник.

Згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в контексті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

В цій справі об`єднана палата вказала, що в разі, коли сторона обвинувачення використала висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації, отже, не вважала за доцільне перевірити висновок експерта на предмет достовірності.

Об`єднана палата виходила із того, що свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про доступ до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість його висновку.

Наявний у провадженні висновок експерта не викликає переконливих сумнівів у його достовірності, його зміст містить належні складові і відповіді на всі поставлені питання, отже суд обґрунтовано обмежився дослідженням висновку, та його оцінкою згідно вимог ст. 94 КПК України.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України встановлюються підстави для визнання доказів недопустимими внаслідок істотного порушення прав та свобод людини при їх отриманні. Вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, слід насамперед з`ясувати чи мали місце такі порушення, а також з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

За доводами апеляційної скарги судом не встановлено підстав до застосування наслідків, передбачених вказаною статтею щодо висновку експерта та електронних носіїв інформації в цьому провадженні.

Отже, за доводами апеляційної скарги захисника істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування або зміни оскарженого судового рішення щодо ОСОБА_10 , суд апеляційної інстанції не встановив, а тому відсутні підстави до застосування повноважень, передбачених положеннями ст. 407 КПК України у їх взаємозв`язку з приписами ст. 284 цього Кодексу, з огляду на що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя