Справа № 136/2307/25
провадження 1-кп/136/134/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2026 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Липовець кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000174 від 12.07.2025 з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Липовецьким районним судом Вінницької області здійснюється судове провадження з розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000174 від 12.07.2025, за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисником особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України. Так у клопотанні фактично зазначено обставини та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КПК України, вказано на протиправність дій ОСОБА_5 із зазначенням ознак суб`єктивної сторони. Втім відповідно до висновку експерта його підзахисний на момент вчинення суспільно небезпечного діяння був неосудним та не може бути суб`єктом вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин, на думку адвоката, має місце порушення права на захист, адже незрозуміло від чого захищатись. Від вчинення кримінального правопорушення чи суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 просив призначити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до судового розгляду. Заперечував проти повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, оскільки вважає, що клопотання у повній мірі відповідає вимогам КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та додані до нього матеріали, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України зокрема встановлено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 292 Кримінального процесуального кодексу України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 503 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку. Якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Статтею 504 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно до ст. 505 Кримінального процесуального кодексу України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням. 7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Аналіз клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру свідчить про те, що при його складанні не в повній мірі було дотримано вказаних вище вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, 28.11.2025 року до Липовецького районного суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000174 від 12.07.2025, за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру зазначено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №889 від 17.11.2025 ОСОБА_5 в період вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, страждав та страждає на теперішній час на хронічне психічне захворювання у вигляді помірного порушення пізнавальної функції змішаного органічного генезису (травматичного, інтоксикаційного, нейроінфекційного) (F 06.7) судомний синдром, тому 27.11.2025 змінено порядок досудового розслідування. ОСОБА_5 в теперішній час не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторного примусового лікування.

Відповідно до ст.505 КПК України обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення суспільно небезпечного діяння даною особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

При цьому, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння, натомість умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюється лише щодо осудної особи.

Таким чином, вчинення певного суспільно небезпечного діяння у стані неосудності передбачає відсутність у свідомості особи чітко сформованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Разом з тим, у тексті клопотання викладено фактичні обставини саме кримінального правопорушення та здійснено правову кваліфікацію діяння ОСОБА_5 саме як кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням в житло, вчиненого в умовах воєнного стану. Крім того, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення вказано на протиправність його дій із зазначенням ознак суб`єктивної сторони, а саме: направленості умислу, мотиву та мети.

Суд також зазначає, що у викладі фактичних обставин та правовій кваліфікації кримінального правопорушення зазначено на вчинення ОСОБА_5 протиправних дій в умовах воєнного стану. Втім неосудна особа не може усвідомлювати значення своїх дій, зокрема і вчинення діяння в умовах воєнного стану, тому зазначення у клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру такої кваліфікуючої ознаки є неправомірним. Дана кваліфікуюча ознака, на думку суду, може інкримінуватися лише стосовно кримінального правопорушення вчиненого з прямим умислом.

На переконання суду, допущені порушення свідчать про недотримання стороною обвинувачення при зверненні до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме в частині викладу фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації суспільно небезпечного діяня з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання ознак кримінального правопорушення, які має вчинене ОСОБА_5 суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно при наданні правової оцінки інкримінованому ОСОБА_5 суспільно небезпечному діянню, прокурор повинен був виходити лише з обставин, що складають об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння, оскільки стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, і з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих ознак суб`єктивної сторони, таких як направленості умислу, мотиву та мети, встановлення яких у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим, а юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин вчиненого та наслідків, що настали.

Крім того, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не повинно містити викладу фактичних обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення щодо діяння вчиненого неосудною особою, що є взаємно виключним.

Тобто, зазначені в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру обставини суперечать вимогам ст.ст. 291, 505 Кримінального процесуального кодексу України (така ж позиція викладена в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 23.01.2024, справа №127/12329/20)

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру обставини, не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, та порушують права особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, а також позбавляють її можливості на належну реалізацію своїх процесуальних прав, зокрема права на захист, що безперечно, порушує її права, які гарантуються кожній особі як Конституцією України так і Кримінальним процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання захисника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 292, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 від 12.07.2025, за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - повернути прокурору Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду виготовлено 06.02.2025

СуддяОСОБА_1