Справа № 442/6025/25
Провадження № 1-кп/442/375/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000300 від 19.11.2022про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав, Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді розвідника-кулеметника розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, в умовах воєнного стану, 18.10.2022 орієнтовно о 09:00 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 після чого перебував поза межами вказаної військової частини, проводив час на власний розсуд та обов?язки військової служби не виконував, а отже останній у такий спосіб незаконно припинив виконувати свій конституційний обов?язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності.

У подальшому, 16.12.2024 солдат ОСОБА_3 , добровільно прибув до Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області (Львівська область, м.Дрогобич, вул.22 січня, 30), заявив про себе, чим припинив вчинення триваючого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби та виявив бажання продовжити проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Крім того, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді солдата резерву 301 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, в умовах воєнного стану, 20.12.2024 орієнтовно о 08:30 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , проводив службовий час на власний розсуд, не пов?язаний із проходженням військової служби та обов?язки військової служби не виконував, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов?язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

У подальшому, 14.02.2025 солдат ОСОБА_3 , добровільно прибув до Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, заявив про себе, після чого, того ж дня, в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області до ОСОБА_3 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, чим припинено вчинення ОСОБА_3 триваючого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, самовільному залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за вищезазначені кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

У частині 5 ст.407 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану.

У ч.4 ст.408 КК України передбачено кримінальну відповідальність за дезертирство, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, складеному слідчим слідчого відділення Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та затвердженому прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений військовослужбовець ОСОБА_3 в умовах воєнного стану самовільно залишив місце служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, а також самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.408 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В судових дебатах прокурор просить суд призначити покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді 5 років позбавлення волі та за ч.4 ст.408 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Правова позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні при визначенні міри покарання просить суд взяти до уваги визнання винуватості його підзахисним та обрати йому найменшу міру покарання, передбачену інкримінованими частинами статей. А також просить взяти до уваги те, що його підзахисний хоче продовжити нести військову службу.

Межі судового розгляду кримінального провадження.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються особи останнього.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.5 ст.407 та ч.4 ст.408 КК України.

Висновки суду.

Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме: ч.5 ст.407 КК України та ч.4 ст.408 КК україни.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання, на думку суду є: визнання обвинуваченим вини, його молодий вік, позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання та перебування на його утриманні малолітньої дитини.

Обставин, що обтяжую покарання, передбачених ст.67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст.65 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжким (ч.5 ст.407 КК України) та особливо тяжким (ч.4 ст.408 КК України) злочинами, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини їх вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. А тому, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого має на меті його виправлення, перевиховання та соціальну реабілітацію, запобігання вчиненню нових злочинів.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, аналізуючи особу винуватого як в загально - соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, молодий вік, беззаперечно визнав свою вину, позитивно характеризується за місцем свого проживання, те що на його утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_7 , 2024 року народження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 та ч.4 ст.408 КК України у виді позбавлення волі, юлижче до найнижчої межі, що є необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів у майбутньому.

Крім цього, при визначенні обвинуваченому до відбування остаточної міри покарання слід застосувати положення ч.1 ст.70 КК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4.ст.408 КК України та призначити йому за:

- ч.5 ст.407 КК України 5 (п`ять) рік позбавлення волі;

- ч.4 ст.408 КК України 5 (п`ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття під варту на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2025.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1