УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 Справа №607/11268/25 Провадження №1-кп/607/1546/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника адвоката ОСОБА_5

провівши у приміщенні суду в м. Тернополі судове засідання у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000572 від 18 березня 2025 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000572 від 18 березня 2025 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просить змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала клопотання свого підзахисного.

Прокурор просить відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого, вважає його необґрунтованим, з урахуванням ризиків, які були враховані при обранні та продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого та які продовжують існувати надалі.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи думку інших учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити за його безпідставністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Судом встановлено, що ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15 листопада 2025 року та визначено розмір застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід враховувати вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу жоден із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 не відпав. Відтак, оцінюючи сукупність обставин при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, які продовжують існувати, із ступеня тяжкості інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було застосовано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, наявні, що унеможливлює застосування більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_4 обґрунтованого обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, одне з яких за ступенем тяжкості у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Також продовжують існувати ризики, визначені в ухвалі судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , зокрема останній, зважаючи на санкцію статей обвинувачення, зможе переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, про що також свідчить те, що останній на виклики суду систематично не з`являвся, у зв`язку із чим судові засідання у даному кримінальному провадженні неодноразово відкладалися та було надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; зможе незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, а також зможе вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, про що свідчить те, що ОСОБА_4 не працює, в нього немає постійного джерела доходу, а тому менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Таким чином жодних нових обставин, які б могли слугувати підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт, та скасування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим ОСОБА_4 не повідомлено та відповідних підтверджень не надано.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, виходячи з усіх обставин провадження, вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на більш м`який, а також вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 заходу забезпечення кримінального провадження немає, відтак у задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 291, 318, 331, ч.ч.1, 2 ст. 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий суддя ОСОБА_1