ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2833/25 Справа № 184/460/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, якою відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000025 від 12.02.2025 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2025 року включно з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 від 02.06.2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу.

Продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 діб до 05 жовтня 2025 року включно з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ОСОБА_8 встановлено заставу в вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; не спілкуватися із свідками, потерпілим по цьому кримінальному провадженню.

Доводи апеляційних скарг:

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року скасувати, обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його мешкання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що воскаржуваній ухвалі суд посилався на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, проте фактично ніяких обґрунтувань необхідності обрання саме такого запобіжного заходу суд не зазначив. Суд лише послався на те, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, може переховуватись від суду, вчиняти інші злочини, тому тримання під вартою відносно нього є виправданим.

Ввважає, що суду стороною обвинувачення не було надано доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, реально існують. При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд не звернув належної уваги на положення ст. 178 КПК України, а прокурор в своєму клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу лише перелічив пункти ст. 177 КПК України, але ніяким чином не обгрунтував наявність тих ризиків, на які посилався.

Зауважує, що наявність у провадженні Орджонікідзевського міського суду інших обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні таких інкримінованих правопорушень не доведена відповідними вироками суду.

Звертає увагу, що суд не врахував правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненного злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатись достатніми причинами для тримання особи під вартою».

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року скасувати, обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його мешкання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена ухвала суду є необґрунтованою.

Просить врахувати його стан здоров`я, наявність хронічних захворювань, таких як ВІЛ, гепатит С, хронічне захворювання нирок.

Просить врахувати, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_9 , 1949 р.н., яка має безліч хронічних захворювань, а також неповнолітня дитина ОСОБА_10 , 2008 р.н.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили їх апеляційні скарги задовольнити з підстав, наведених в них.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено тримання під вартою на 60 діб до 05 жовтня 2025 року включно з встановленням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; не спілкуватися із свідками, потерпілим по цьому кримінальному провадженню.

Продовжуючи запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та стадію судового розгляду, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Зокрема, суд виходив з того, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися. Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_8 ніде не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, інших будь-яких соціальних чинників, які б стримували його у місті Покров Дніпропетровської області, також обвинувачений не має.

Продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду суд обгрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, за які він засуджений до покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову продовжує вчиняти корисливі злочини. Крім того, ОСОБА_8 , на час вчинення інкримінованих йому злочинів перебував під цілодобовим домашнім арештом за вчинення ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, що свідчить про його схильність до неправомірної поведінки у суспільстві.

Наведене вказує, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжувати свою злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання продовження строку застосування запобіжного заходу тримання під вартою, суд обґрунтовано дійшов висновку про продовження існування та не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років; обвинувачений в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за крадіжку та зберігання боєприпасів.

Суд 1-ї інстанції, із врахуванням вищенаведеного, не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобігання ризиків та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_8 визначив розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Отже, суд зважив на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду, та обґрунтовано прийшов до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі звертав увагу колегії суддів на наявність у нього хронічних захворювань. Проте, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою. Отже, судом 1-ї інстанції вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_8 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про наявність у нього хворої матері та дитини, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченому у разі звільнення з під варти, запобігти існуючим ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів апелянта на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційні скарги як такі, що не підтверджуються обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, якою відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000025 від 12.02.2025 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2025 року включно з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», з визначенням розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4