ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1839/25 Справа № 202/3758/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000306 від 28.03.2025 року, за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 11 вересня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берегове, Мостиського району Львівської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 201-2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 11 вересня 2025 року, було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .

Слідчий суддя дослідивши клопотання та додані до нього матеріали прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання. Слідчий суддя зазначив, що слідчим було порушено вимоги КПК України, а тому вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави. На підставі ч. 6 ст.193 КПК України, розглянути питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою після його затримання.

Вважає, що ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що вина ОСОБА_9 , підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування.

Вказує, що підозрюваний ОСОБА_9 перебуває за межами України, що унеможливлює встановлення його актуального місцезнаходження та здійснення контролю за виконанням ним покладених на нього процесуальних обов`язків, провести за його участю будь-які слідчі дії не виявляється можливим.

Зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, скоював вказане кримінальне правопорушення протягом тривалого часу, при цьому чітко розуміючи протиправність своїх дій, на даний час переховується від органів досудового розслідування та суду. Так, підозрюваний ОСОБА_9 розуміючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду.

Про наявність ризику п. З ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_9 відомі відомості щодо анкетних даних та місця мешкання свідків у кримінальному провадженні, при цьому вказані особи в судовому засіданні ще не надавали свої свідчення, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_9 може використовувати моральний та фізичний тиск відносно свідків та інших підозрюваних, тобто незаконно впливати на них шляхом шантажу, підкупу, з метою зміни ними своїх показів та уникнення відповідальності в інкримінованому йому злочині.

Про наявність ризику п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_9 може продовжити вчиняти аналогічні злочини, оскільки останній знаходиться за кордоном та має змогу далі підшукувати нерозмитнені автомобілі та переправляти їх на територію України від виглядом гуманітарної допомоги з метою особистого збагачення.

У зв`язку із наявністю вищевказаних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та їх обґрунтованості, є необхідність у обранні відносно останнього, який оголошений у міжнародний розшук, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку прокурора, застосування такого запобіжного заходу є вимушеною необхідністю, яка зумовлена необхідністю забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у цьому кримінальному провадженні та інших осіб, або вчинити нові кримінальні правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України; думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя в ухвалі зазначив про те, що слідчим було порушено вимоги КПК України, а тому вказане клопотання не підлягає задоволенню.

При цьому, аргументував своє рішення тим, що станом на день звернення слідчого до суду з клопотанням провадження не поновлено і є зупиненим на день розгляду клопотання.

Зазначив, що під час зупинення досудового розслідування, звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу, що є процесуальною дією є таким, що прямо протирічить вимогам КПК України.

Вважав, що звернення з клопотанням про обрання запобіжного заходу не є дією, яка спрямована на встановлення місцезнаходження підозрюваного, оскільки обрання запобіжного заходу регламентовано окремою главою 18 КПК України «Запобіжні заходи, затримання особи». В той час як місцезнаходження підозрюваного і його встановлення регламентується главою 20 КПК України - «Слідчі (розшукові) дії».

Між тим з такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За приписами до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За приписами до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У свою чергу, положення ч. 2 ст. 177 КПК України передбачають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Системний аналіз викладених положень кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження як запобіжних заходів, в тому числі, тримання під вартою, можливо лише щодо особи, яка має статус підозрюваного.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000306 від 28.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 201-1 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідування здійснює Дніпропетровська обласна прокуратура.

12.03.2025 органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000306 від 28.03.2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом огляду соціальної мережі «Тік Ток» від 15.11.2024 де зафіксовано, що ОСОБА_11 здійснює продаж автомобілів;

- протоколом огляду соціальної мережі «Тік Ток» від 15.11.2024 де зафіксовано, що ОСОБА_12 здійснює рекламу та продаж автомобілів;

- протоколом огляду соціальної мережі «Тік Ток» від 15.11.2024 де зафіксовано, що ОСОБА_11 здійснює рекламу та продаж автомобілів;

- інформацією отриманою в ході тимчасового доступу до копій документів Львівської митниці, а саме Декларацій про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою відповідно до яких автомобілі були ввезені як гуманітарна допомога на «Благодійний фонд «ДДП-ЗС України» директором якого є ОСОБА_13 ;

- проколом допиту свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що він знайшов оголошення в на сайті «Instagram» на сторінці, що належить ОСОБА_11 про продаж нерозмитнених автомобілів та цікавився в нього з приводу придбання;

- протоколом огляду соціальної мережі «Тік Ток» від 20.09.2023 де зафіксовано, що ОСОБА_11 здійснює продаж нерозмитнених автомобілів;

- протоколом огляду соціальної мережі «Instagram» від 20.09.2023 де зафіксовано, що ОСОБА_11 здійснює продаж автомобілів;

- протоколом огляду мобільного телефону від 15.11.2023, що належить ОСОБА_15 , де зафіксовано спілкування з абонентським номером НОМЕР_1 (належить ОСОБА_16 ), а саме фото нерозмитнених автомобілів та технічних паспортів;

- проколом допиту свідка ОСОБА_17 який спілкувався з ОСОБА_18 з приводу придбання нерозмитнених автомобілів;

- протоколом огляду від 01.03.2024 імітаційних грошових коштів та передання їх ОСОБА_17 для здійснення оперативної закупки у ОСОБА_19 ;

- протоколом огляду від 01.03.2024 імітаційних грошових коштів та передання їх ОСОБА_20 для здійснення оперативної закупки у ОСОБА_19 ;

- протоколом огляду від 26.02.2024 грошових коштів та передання їх ОСОБА_17 для здійснення оперативної закупки у ОСОБА_19 ;

- проколом допиту свідка ОСОБА_20 , який спілкувався з ОСОБА_21 з приводу придбання нерозмитнених автомобілів;

- протоколом проведення обшуку від 01.03.2024 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом проведення обшуку від 01.03.2024 за адресою: м. Дніпро, за І координатами 48.4743821, НОМЕР_2 ;

- протоколом проведення обшуку від 01.03.2024 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом проведення обшуку від 01.03.2024 за адресою: АДРЕСА_4 ;

- протоколом проведення обшуку від 01.03.2024 за адресою: АДРЕСА_5 ;

- протоколом огляду від 01.03.2024 добровільно виданих ОСОБА_22 технічних паспортів;

- проколом допиту свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ;

- протоколом НСРД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 25.12.2023, де зафіксовані телефонні розмови ОСОБА_11 , в тому числі зафіксовані його розмови з ОСОБА_9 ;

- протоколом НСРД аудіо-, відеоконтроль особи від 14.03.2024 де було зафіксовано передачу грошових коштів ОСОБА_30 за продаж автомобілів ввезених як гуманітарна допомога;

- протоколом НСРД аудіо-, відеоконтроль особи від 14.03.2024 де було зафіксовано передачу грошових коштів ОСОБА_31 за продаж автомобілів ввезених як гуманітарна допомога;

- протоколом НСРД контроль за вчинення злочину від 14.03.2024 де було зафіксовано злочинні дії ОСОБА_12 та ОСОБА_32 ;

- висновком експерта №СЕ-19/104-24/І0763-АВ;

- висновком експерта №СЕ-19/104-24/10764-АВ;

- висновком експерта №СЕ-19/104-24/10759-АВ;

- висновком експерта №СЕ-19/104-24/10760-АВ та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження. На цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, зазначені у клопотання обставини підозри, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необгрунтованого чи довільного не встановлено. Апеляційний суд доходить висновку, що встановлені факти та інформація можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру в рамках вказаного кримінального провадження. Апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки слідчого судді про те, що матеріали провадження не містять доказів належного повідомлення про підозру, оскільки це спростовується матеріалами судового провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 201-2 КК України, а саме у продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі, організованою групою, діючи як пособник, під час воєнного стану. 27.03.2025 письмове повідомлення про підозру вручено його матері ОСОБА_33 , так, як останнього за місцем мешкання виявлено не було.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зважаючи на неможливість з об`єктивних причин вручити ОСОБА_9 повідомлення про підозру, у сторони обвинувачення виникла необхідність вжиття заходів для вручення його у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень.

Окрім того, відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Відповідно до положень ч.1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик (повідомлення про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри) або ознайомлення з її змістом.

Відтак, під «вжиттям заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень» слід вважати вчинення стороною обвинувачення таких документально підтверджених дій, за наслідками яких особа об`єктивно мала можливість дізнатися про початок її кримінального переслідування.

Колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення вжила усіх необхідних заходів, направлених на вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України. Відтак ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційним судом встановлено, що такі доводи є обгрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , конкретні обставини провадження та дані про особу підозрюваного, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Так, про наявність існування ризику того, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, неприбуття на виклик до слідчого три рази, та не повідомлення органу досудового розслідування та прокурора про причини і неможливість прибуття, а також спосіб вчинення злочину, який був вчинений умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому.

Про наявність ризику, щодо незаконного впливу на свідків та потерпілих, з боку ОСОБА_9 свідчить те, що останньому відомі анкетні дані та місця мешкання свідків, при цьому вказані особи в судовому засіданні ще не давали свої свідчення. Є підстави вважати, що ОСОБА_9 може використовувати моральний та фізичний тиск відносно свідків та інших підозрюваних, незаконно впливати на них шляхом шантажу, підкупу, з метою зміни ними своїх показань та уникнення відповідальності в інкримінованому йому злочині.

Про наявність існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_9 може продовжити вчиняти аналогічні злочини, оскільки останній знаходиться за кордоном та має змогу далі підшукувати нерозмитнені автомобілі та переправляти їх на територію України під виглядом гуманітарної допомоги з метою особистого збагачення.

Крім того, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного слідчий суддя, серед іншого, також зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що такий підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Разом з тим, КПК України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Вказана норма права не відокремлює оголошення особи в державний, міждержавний чи міжнародний розшук. Тобто, підставами для оголошення підозрюваного в розшук (державний, міждержавний, міжнародний) є відсутність під час досудового розслідування відомостей про його місцезнаходження або перебування такої особи за межами України та неявка без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик.

Наявні матеріали за клопотанням слідчого свідчать про те, що відповідно до відповіді від центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27.03.2025 року, підозрюваний ОСОБА_9 29.11.2023 о 20-36 годині перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Шегині» на транспортному засобі з державним номером НОМЕР_3 та до території України не повертався.

Враховуючи наведене, 28.03.2025 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 підозрюваний ОСОБА_9 оголшений у розшук.

Чинний КПК України, як і інші нормативно-правові акти, не містить поняття «міжнародний розшук» та не визначає процесуальний порядок оголошення особи в міжнародний розшук у рамках кримінального провадження, не дивлячись на те, що відповідне словосполучення вказується у низці його статей (ч. 5 ст. 139; ч. 2 ст. 297-1; п. 4 ч. 2 ст. 297-2; ч. ч. 1, 3 ст. 297-4; ч. 3 ст. 323 КПК України).

Винесена слідчим на підставі ст. 281 КПК України постанова про оголошення розшуку підозрюваного у подальшому є підставою для здійснення розшуку оперативними підрозділами, якими доручено здійснювати розшук підозрюваного, усіх необхідних розшукових заходів в межах державного розшуку, або для звернення за міжнародною правовою допомогою при міждержавному або міжнародному розшуку. Тобто, оголошення розшуку підозрюваного на підставі ст. 281 КПК України не має будь-якого обмеження за територією в межах держави або за межами України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17.08.2020 № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України).

Ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на територію України до місця кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчим при зверненні до слідчого судді з клопотанням про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримано вимоги кримінального процесуального закону, а надані з клопотанням матеріали доводять наявність правових підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

Обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному випадку не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання ОСОБА_9 питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатись судом у встановленому законом порядку.

Відтак, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України суд позбавлений можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання слідчого, оскільки ОСОБА_9 оголошено у розшук та його місцезнаходження не встановлено, що підтверджується наданими матеріалами провадження.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого було допущено грубі порушення кримінального процесуального закону, не надано належної оцінки доводам клопотання слідчого, а постановлена ухвала слідчого суді не містить відповідних мотивів прийнятого рішення та відхилення аргументів сторони обвинувачення стосовно необхідності обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями, прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 11 вересня 2025 року підлягає скасуванню на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 411 та ч. 1 ст. 412 КПК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.176-178, 183, 193 та ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 11 вересня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 201-2 КК України, на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та строку дії ухвали.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4