Справа № 307/2668/25
Провадження № 1-кп/307/213/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, обіймав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 і ч.2 ст.369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, діючи за попередньою змовою з оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, судовий розгляд щодо якого здійснюється у кримінальному провадженні внесеного в ЄРДР за №000061 від 31 березня 2025 року (далі Особа 1), висловили пропозицію та надали обіцянку ОСОБА_6 здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за надання неправомірної вигоди для себе, та одержали неправомірну вигоду для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 відповідно до наказу від 02 березня 2021 року начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області призначений на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Водночас, ОСОБА_4 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, здійснюючи функції представника влади, будучи працівником правоохоронного органу, обіймаючи посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, будучи представником влади і, відповідно до вимог зазначеного законодавства та ч. 2 ст. 19 Конституції України, зобов`язаним діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, знехтував вимогами законодавства і, надав обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за надання неправомірної вигоди для себе та Особи 1, та одержав неправомірну вигоду для себе та Особи 1 за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Встановлено, що 27 січня 2025 року до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області звернувся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про вчинення злочину щодо шахрайських дій громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у листопаді 2024 року отримав в борг 36 тисяч доларів США на розвиток бізнесу від ОСОБА_7 , однак вказані грошові кошти останньому не повернув. Вказану заяву зареєстровано 27 січня 2025 року в ІТС ІПНП за номером єдиного обліку №2154 та її розгляд доручено оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Особі 1, яким підготовлено супровідний лист за №11351-2025 про скерування вказаних зареєстрованих матеріалів до відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області. Крім цього, 07 березня 2025 року, о 11 год. 28 хв., з метою повторного написання заяви про вчинений злочин, ОСОБА_7 повторно прибув до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, де його зустрів оперуповноважений сектору кримінальної поліції Особа 1, та в ході спілкування переконав ОСОБА_7 не подавати повторну заяву про злочин відносно ОСОБА_6 . Поряд з цим, після того як ОСОБА_7 звернувся до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області із заявою про вчинений злочин та повторно прибув 07 березня 2025 року до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, останній повідомив ОСОБА_6 про факт написання заяви відносно нього і пригрозив тому неприємностями з поліцією. Надалі, 07 березня 2025 року, ОСОБА_6 зателефонував своєму знайомому, який працював оперуповноваженим Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, ОСОБА_4 , та спитав, чи дійсно ОСОБА_7 звертався до них із заявою на нього, на що ОСОБА_4 підтвердив, що така заява була десь у лютому 2025 року і була скерована до Виноградівського відділу поліції по місцю реєстрації ОСОБА_7 . У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел на своє протиправне збагачення, та він, вирішивши скористатись даною ситуацією, з метою створення ситуації, за якої ОСОБА_6 буде змушений передати йому неправомірну вигоду за вирішення даного питання, повідомив ОСОБА_6 , що 07 березня 2025 року, ОСОБА_7 повторно приходив до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області повторно писати заяву про злочин відносно ОСОБА_6 , однак Особа 1, оперуповноважений СКП Тячівського РВП, який займається розглядом його звернень, відмовив ОСОБА_7 від написання заяви про злочин, але він впевнений у тому, що ОСОБА_7 неодмінно знову прийде писати заяву відносно ОСОБА_6 , і тоді вже поліція буде змушена реагувати на ці заяви шляхом початку кримінального провадження, а відповідно Особі 1, який займається розглядом звернень ОСОБА_7 , буде все важче приховувати ці заяви від реєстрації в ЄРДР. Однак, у випадку надання ОСОБА_4 та Особі 1 грошових коштів у розмірі 10000 доларів США, вони не будуть ініціювати внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_6 за заявами ОСОБА_7 перед керівництвом Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, переконуватимуть керівництво райвідділу у тому, що підстав для внесення в ЄРДР немає та, відповідно, впливатимуть на керівництво райвідділу з тим, аби розгляд звернень ОСОБА_7 проводився не у порядку ст. 214 КПК України, а у порядку п. 3 розділу ІІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року №100, як заяв, у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, ОСОБА_4 сказав, що ОСОБА_6 повинен зустрітись із ним та з Особою 1 для обговорення та узгодження цього питання у м. Тячів, при першій можливості коли ОСОБА_6 приїде. Разом із цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше 07 березня 2025 року та не пізніше 08 квітня 2025 року, ОСОБА_4 довів до відома Особи 1 свій злочинний план, повідомив йому про те, що висунув прохання ОСОБА_6 про надання неправомірної вигоди у розмірі 10000 доларів США, та про те, що з метою доведення цього злочинного плану вони разом повинні зустрітись із ОСОБА_6 у м. Тячів, на що Особа 1 схвалив цей план, тим самим вступивши у злочинну попередню змову із ОСОБА_4 та почав діяти із ним у групі. Будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі вищевказаній посадовій особі неправомірної вигоди може потягнути безпідставне порушення прав та законних інтересів, ОСОБА_6 погодився на такі протиправні вимоги та звернувся із відповідною заявою у правоохоронні органи. Надалі, 08 квітня 2025 року, близько 17 год., ОСОБА_4 та Особа 1 за попередньою домовленістю зустрілись із ОСОБА_6 у закладі громадського харчування під назвою «Reanimacia», який розташований за адресою: м. Тячів, вул. Нересенська, буд. 3, та в ході зустрічі запевнили ОСОБА_6 у тому, що їхні домовленості щодо необхідності надання неправомірної вигоди в силі та повідомили, що за їхньою інформацією ОСОБА_7 буде повторно звертатись із заявами відносно шахрайських, на його думку, дій ОСОБА_6 , водночас, у випадку надходження від ОСОБА_7 нових звернень про вчинення ОСОБА_6 шахрайських дій, розгляд таких неодмінно буде доручено керівництвом Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області комусь із них, а вони в свою чергу не ініціюватимуть внесення відомостей до ЄРДР, а звернення ОСОБА_7 розглядатимуть у порядку п. 3 розділу ІІІ Порядку та Закону України «Про звернення громадян», вживатимуть заходів для їх приховування від обліку в ЄРДР. Також, вони запевнили, що навіть у випадку, якщо ОСОБА_7 поскаржиться напряму начальнику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, останній все одно доручить розбиратись у цій ситуації комусь із них, а вони вже в свою чергу вживатимуть відповідних заходів для не розгляду заяв ОСОБА_7 . Такими своїми діями Особа 1, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом та метою свого особистого протиправного збагачення, висловили пропозицію та обіцянку здійснювати вплив на прийняття рішень особою, уповноваженою на виконання функцій держави начальником Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, щодо розгляду заяв ОСОБА_7 , які будуть надходити до райвідділу, як таких, які не містять та у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, у порядку п. 3 розділу ІІІ Порядку та Закону України «Про звернення громадян». Надалі, під час цієї ж зустрічі, Особа 1, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом та метою свого особистого протиправного збагачення, одержав від ОСОБА_6 у якості частини раніше обумовленої суми неправомірної вигоди, попередньо ідентифіковані та вручені грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що станом на 08 квітня 2025 року згідно офіційного курсу НБУ становило 82160 гривень. Тим самим, ОСОБА_4 одержав неправомірну вигоду для себе за здійснення впливу на прийняття рішень особою, уповноваженою на виконання функцій держави начальником Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, щодо розгляду заяв ОСОБА_7 , які будуть надходити до райвідділу поліції, як таких, які не містять та у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, у порядку п. 3 розділу ІІІ Порядку та Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 28 і ч. 2 ст. 369-2 КК України, за кваліфікуючим ознаками як пропозиція та обіцянка здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе, та в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні, на підставі положень ст.ст.468-470, 472 КПК України, 23 грудня 2025 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, яка погоджена заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 .

Згідно з даними угоди, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України.

Також, угода містить інформацію про те, що ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у обсязі висунутого йому обвинувачення та про інші істотні обставини кримінального провадження, передбачені ст.470 КПК України, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, а саме:

1)ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього, а саме: визнання ним вини;

2)наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, що полягає у можливості зменшення навантаження на систему здійснення правосуддя у кримінальному провадженні, процесуальному спрощенні розгляду справи та економії бюджетних коштів на витрати, пов`язані з кримінальним провадженням;

3)тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів ч.4 ст.12 КК України, є нетяжким злочином;

4)наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та визнання вини;

5)притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності вперше;

6)відсутність матеріальних збитків, завданих діянням ОСОБА_4 ,

7)прийняття на себе обвинуваченим ОСОБА_4 зобов`язань, зазначених в угоді, щодо надання показань відносно співучасника кримінального правопорушення, судовий щодо якого здійснюється в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР №000061 від 31 березня 2025 року;

8)наявність обставин, передбачених п.2 ч.4 ст.469 КПК України: викриття обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 і ч.2 ст.369-2 КК України, якщо інформація щодо вчинення такого такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами.

З врахуванням цих обставин, сторони, за спільною ініціативою та обопільною згодою, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472, 473 КПК України погодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст.369-2 КК України у виді штрафу у розмірі 4833 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 82161 гривня.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтримує укладення угоди між ним та прокурором, не заперечуючи викладені в обвинувальному акті та у тексті угоди обставини. Наслідки укладення, невиконання угоди про визнання винуватості усвідомлює. Зазначив, що укладення угоди було його добровільним рішенням, прийнятим без будь-якого стороннього впливу. Він також розуміє та погоджується на призначення покарання у обсязі, яке передбачено угодою про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він у повному обсязі розуміє, що має право на повний судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і він, при цьому, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Підтвердив, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст.473 КПК України. При цьому, обвинувачений запевнив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, погоджується з кваліфікацією дій, а також розуміє та надає згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав затвердження угоди про визнання винуватості та вважає, що вона відповідає чинному законодавству та інтересам суспільства. Підтвердив добровільність укладання його підзахисним ОСОБА_4 угоди. Погоджується зі змістом угоди та кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 , підтримує узгоджену міру покарання.

Заслухавши думку сторін угоди, дослідивши обвинувальний акт та додані матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 . Зокрема, це виявляється у посяганні на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень; участі обвинуваченого; суб`єктному складі учасників кримінального правопорушення; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченого; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставинах.

Отже, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді, обставини, описані в обвинувальному акті, а також підтвердження обвинуваченим ОСОБА_4 цих обставин, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 і ч.2 ст.369-2 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого.

Положенням п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України визначено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані).

Умовами укладеної угоди передбачено, що ОСОБА_4 зобов`язаний співпрацювати зі стороною обвинувачення у викритті інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 369-2 КК України, в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР №000061 від 31 березня 2025 року, шляхом надання показів щодо відомих йому обставин вчинення вищевказаного злочину.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч. 5 ст. 469 КПК України).

Укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки у ній зазначено її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для цього кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (п. 3 та 4 ч. 1 ст. 470 КПК України).

У пункті 87 рішення від 29.04.2014 у справі «Natsvlishvili and Togonidze v. Georgia» Європейський суд з прав людини зазначив про підтримку ним ідеї, що угоди про визнання винуватості, окрім важливих переваг швидкого розгляду кримінальних справ та полегшення навантаження на суди, прокурорів та адвокатів, також можуть бути успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, якщо їх правильно застосовувати, і можуть сприяти зменшенню кількості призначених покарань і, як наслідок, кількості ув`язнених.

Суд вважає, що умови угоди, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та передбаченого за його вчинення покарання, відповідають інтересам суспільства, які полягають у забезпеченні можливості справедливого та в розумні строки найскорішого вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, а також у зменшенні навантаження на органи прокуратури та суди.

До того ж, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи беззаперечне визнання ним своєї вини, та надання викривальних показань стосовно інших осіб.

На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, особи винного, його ставлення до вчиненого, вказує на його бажання виправитись, з огляду на що укладена угода не суперечить будь-яким суспільним інтересам чи очікуванням.

Укладена угода відповідає інтересам суспільства й у частині узгодженого сторонами покарання. Так, на думку суду, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, є співмірною та достатньою реакцією держави на вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, виходячи з меж, встановлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за нього, положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди під час узгодження покарання не можуть виходити за межі загальних і спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, сторони угоди дотримались вказаних вимог закону.

Так, зі змісту угоди вбачається, що під час узгодження сторонами міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 було враховано і дотримано положення ст.ст.53, 65 КК України, а саме: сторони узгодили покарання, встановлене санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України, ураховуючи вимоги ч.2 ст.53 КК України, врахували характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення та роль співвиконавця; взяли до уваги особу винного, врахували його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, встановили наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням встановлених обставин угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання є таким, що відповідає критеріям необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, при цьому сторони врахували фактичні обставини та тяжкість вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, врахували положення ч.2 ст.53 КК України, розмір неправомірної вигоди та роль обвинуваченого, як співвиконавця, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушеннягрупою осіб за попередньою змовою, та дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.28 і ч.2 ст.369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 4833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 82161 (вісімдесят дві тисячі сто шістдесят одна) гривня.

Підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом встановлено не було, а тому суд дійшов висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 4833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 82161 (вісімдесят дві тисячі сто шістдесят одна) гривня.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Речові докази відсутні..

Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-376, 468-470, 472-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 23 грудня 2025 року, укладену у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089 від 19 червня 2025 року, між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , погоджену заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 і ч.2 ст.369-2 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.2 ст.28 і ч.2 ст.369-2 КК України, з урахуванням положень ч.2 ст.53 КК України, у виді штрафу у розмірі 4833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 82161 (вісімдесят дві тисячі сто шістдесят одна) гривня.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав призначення судом покарання суворішого ніж узгодженого сторонами покарання, ухвалення вироку без їх згоди на покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків угоди, а прокурором виключно з підстав призначення покарання менш сурового, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні у якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з ст.476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення. Умисне невиконання угод є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1