Провадження № 1-кп/337/8/2025
ЄУН №337/2261/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч.1 ст. 296, ч. 2 ст. 307, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

встановив:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою з посиланням на наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу, проосмить застосувати домашній арешт, та зазначив, що у нього є малолітня донька, є робота яку можливо виконувати на дому і він зобов`язується зявлятися на всі виклики і не перешкоджати слідству.

Захисник ОСОБА_7 підтримав підзахисного, заявив клопотання про застосування цілодобового домашнього арешту. Надав суду копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію свідоцтва про народження обвинуваченого ОСОБА_5 копію паспорту ОСОБА_11 .? копію договору купівлі продажу квартири по АДРЕСА_1 , відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, заяву ОСОБА_11 яка не заперечує щоб її син перебував під домашнім арештом в її квартирі.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати до нього домашній арешт, та вказав, що він зобов`язується з`являтися до суду.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти продовження запобіжного заходу, вказав, що заявлені прокурором ризики не підтверджені жодними доказами, а саме клопотання формальне. Також вважає, що необхідно визначити розмір застави.

Прокурор заперечував проти клопотань обвинувачених і сторони захисту вказавши, що з огляду на насильницькі дії обвинувачених неможливо застосувати заставу, та домашній арешт не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, наполягав на задоволенні свого клопотання.

Потерпілий ОСОБА_9 вважає за можливе застосування до обвинувачених домашнього арешту.

Вислухавши позицію учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України слугують такі обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, не має офіційного джерела доходів, вважається раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, на розгляді у суді відносно нього перебуває кримінальне провадження за скоєння низки кримінальних правопорушень, а відтак є підстави вважати, що він може переховуватися від суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення йому покарання, крім цього може вчинити інше кримінальне правопорушення.

На продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України слугують такі обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, не має офіційного джерела доходів, не має тісних соціальних зв`язків, вважається раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, а відтак є підстави вважати, що він може переховуватися від суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення йому покарання, крім цього може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, суд враховує, що будь-яких даних про зменшення ризиків, наявність яких слугувало підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у ході судового розгляду, які являються військовослужбовцями, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити обвинуваченим раніше обрані запобіжні заходи у виді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не встановлено, доказів, підтверджуючих у них наявність захворювань, які б унеможливили б тримання під вартою, суду не надано.

Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Суд вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Суд також враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас, як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Розглядаючи клопотання обвинувачених та можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведеного, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують перебування під вартою не зменшились. Наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 малолітньої дитини і матері, у якої є на праві власності квартира, не зменшує ризики переховування від суду і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Доказів наявності постійного законного джерела доходу обвинуваченими не надано.

Таким чином, підстав для зміни запобіжних заходів, судом не встановлено.

Суд вважає, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених можливо шляхом продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як інші заходи в достатній мірі, на даний час, не забезпечать виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися, тому суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою доцільно задовольнити.

Згідно з положеннями пп. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання про продовження застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинувачених, а також враховуючи, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства, не застосовує альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 331, 369-372, 392 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту і обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та визначення розміру застави.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартоюна строк 60 днів, до 19 лютого 2026 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартоюна строк 60 днів, до 19 лютого 2026 року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити Державній установі Запорізький слідчий ізолятор, Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4 - для виконання, прокурору та обвинуваченим - для відома.

Ухвала в частині продовження застосування запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1