КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/3565/25 Слідчий суддя - ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/6925/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 21 січня 2025 року вх. №3684-25/к.

Слідчий суддя вважав, що викладені у скарзі обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу, розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з тексту скарги та заяви від 21.01.2025, наведені в них твердження про можливе вчинення кримінального правопорушення ґрунтуються виключно на суб`єктивному уявленні заявниці щодо правомірності дій під час здійснення суддями професійної діяльності та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Зі змісту поданої заяви про злочин вбачається, що її доводи фактично зводяться до незгоди з ухваленим суддями рішенням під час здійснення ними правосуддя та відповідними процесуальними діями суддів.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою. Зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у місті Києві, відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 21 січня 2025 року та розпочати досудове розслідування.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянти вказують, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні скарги, перевищивши свої процесуальні повноваження та порушивши вимоги ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Крім того, апелянти зазначають, що слідчим суддею повністю проігноровано ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року, якою скасовано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 16 січня 2025 року.

Як стверджують апелянти, під час судового розгляду скарги, слідчий суддя без жодного правового обґрунтування, безпідставно відмовив у задоволенні скарги, що свідчить про його особисту упередженість під час прийняття рішення, а також порушив ч. 1 ст. 21 КПК України, у зв`язку з чим ухвала є незаконною та такою, що позбавляє ОСОБА_6 конституційного права на доступ до правосуддя та судовий захист.

Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили, а тому враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 21 січня 2025 року вх. №3684-25/к.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що зміст заяви ОСОБА_6 від 21.01.2025, не містить даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, а наведені у заяві доводи фактично зводяться до незгоди з ухваленим суддями рішенням під час здійснення ними правосуддя та відповідними процесуальними діями суддів.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про, зокрема: 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.

Як визначено у ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 214 КПК України, статей 2, 11 КК України дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2019 року по справі № 818/15/18, згідно яких при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись, як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 21.01.2025 ОСОБА_6 просила внести відомості в ЄРДР і розпочати досудове розслідування, щодо суддів Верховного Суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, ОСОБА_6 в заяві не наведено відомостей про конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, які б об`єктивно підтверджували реальність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а викладення даних, які пов`язані із здійсненням судового провадження та фактично стосуються суті і змісту постановлених суддями рішень, з яким не погоджується ОСОБА_6 , а також власний аналіз і бачення норм законодавства про кримінальну відповідальність, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 про перевищення слідчим суддею своїх процесуальних повноважень та порушення вимог ч.1, 4 ст. 214 КПК України, то колегія суддів зауважує, що слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не надавав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до ЄРДР, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вважає безпідставними. Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу апелянтів на те, що не будь-яка заява чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа і її подання до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, оскількивносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких ОСОБА_6 наведено не було, а тому, не було і бездіяльності по невнесенню відомостей до ЄРДР.

Оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 370 КПК України за своїм змістом є належно обґрунтованою, вмотивованою та законною, а тому посилання апелянтів на незаконність ухвали слідчого судді та не врахування під час її постановлення ухвали Київського апеляційного суду від 18.06.2025 є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про позбавлення їх права на доступ до правосуддя, оскільки згідно із журналом судового засідання від 25.08.2025 та оскаржуваною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_12 брали участь у судовому засіданні та надавали свої пояснення щодо суті поданої скарги, а незгода апелянтів із судовим рішенням не є свідченням обмеження доступу до правосуддя чи упередженості слідчого судді.

Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої слідчим суддею ухвали за скаргою ОСОБА_6 та підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 21 січня 2025 року вх. №3684-25/к - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4