612/873/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року с-ще Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в селищі Близнюки Харківської області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2025, приблизно о 21-15, ОСОБА_6 перебував за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Близнюки, вул. Незалежності, поблизу буд. 38А, де зустрів та познайомився із раніше йому невідомою ОСОБА_8 . В ході подальшого спілкування ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_6 , що їй повнилось 15 років, таким чином останній дізнався, що ОСОБА_8 не досягла шістнадцятирічного віку.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 попрямували в бік с. Вільне Друге Лозівського району, Харківської області, та, перебуваючи у лісосмузі у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов?язаних з оральним проникненням в тіло ОСОБА_8 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням власних геніталій.

Реалізуючи свій злочинний намір, 30 серпня 2025 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , будучи повнолітнім і, достовірно знаючи, у тому числі за зовнішніми ознаками, такими як зріст, вираз обличчя, манера спілкування тощо, що ОСОБА_8 не досягла шістнадцятирічного віку, перебуваючи в лісосмуз поблизу с. Вільне Друге Лозівського району, Харківської області, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» посягаючи на статеву недоторканість ОСОБА_8 , її нормальний фізичний та моральний розвиток, за взаємною згодою з ОСОБА_8 , без застосування фізичного та психологічного насилля, а також погрози застосування до неї такого насилля, вчинив з останньою дії сексуального характеру, які виразились у оральному проникненні в її тіло своїми геніталіями. У подальшому ОСОБА_6 обхопив обома своїми руками шию неповнолітньої ОСОБА_8 та здавив її, внаслідок чого остання втратила свідомість, після чого ОСОБА_6 , з метою приховати свої злочинні дії та не бути викритим, взяв мобільний телефон потерпілої «Tecno Pop 5», який у подальшому викинув в лісосмузі, на значній відстані від місця вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, 30 серпня 2025 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_6 знаходився в лісосмузі поблизу с. Вільне Друге Лозівського району Харківської області, разом із неповнолітньої ОСОБА_8 . В даному місці та у вказаний час, у ОСОБА_6 , після дій сексуального характеру з ОСОБА_8 , раптово виник умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень останній, зумовлений її поведінкою.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , знаходячись за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , обхопив руками шию останньої та здавив її.

Внаслідок умисних протиправних дій, ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_8 , тілесні ушкодження у вигляді тупої травми обличчя, яка виразилася у вигляді синців в правій та лівій навколоочних областях з крововиливами у білонні оболонки обох очей на всьому протязі та гемасинусу зправа, який ускладнився в своєму перебігу розвитком пансинуситу, ділянка внутрішньошкіряних крововиливів по передній поверхні шиї у середній третині, що за ступенем тяжкості є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_6 , вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування у вчинені ним діянні, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких йому пред`явлені обвинувачення. Пояснив про обставини справи, як викладено вище у вироку.

Законний представник потерпілої ОСОБА_4 , представник потерпілої ОСОБА_5 у судове засідання з`явилися, зазначили, що їм роз`яснено порядок розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, погодились на розгляд кримінального провадження в такому порядку. При вирішенні міри покарання просили суворо покарати обвинуваченого.

Прокурор та захисник не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень, а також винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вина обвинуваченого у скоєнні вище зазначених кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує:

- за ч. 1 ст. 155 КК України вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій;

- за ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_6 суд враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання відповідно ст. 67 КК України. Щире каяття відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Згідно класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_6 відносяться до кримінального проступка та нетяжкого злочину.

Вивченням особи ОСОБА_6 судом встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра Близнюківської ЦРЛ не перебуває, не одружений.

Відповідно до досудової доповіді від 04.12.2025 оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 оцінюється як середня, ризик небезпеки для суспільства є середнім.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також висновок органу пробації.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_6 покарання для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень: у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 155 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125, ч.1 ст.. 155 КК України суд керується правилами призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбаченими ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, дійшовши висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 155 КК України.

На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення Д ОСОБА_6 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Не зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд з огляду на характер скоєних кримінальних правопорушень та думку законного представника потерпілої та їх представника, не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Строк запобіжного заходу, який обирався на стадії досудового розслідування сплив. Прокурор не заявив клопотання про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, тому суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

За правилами ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 31.08.2025 до 02.09.2025 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі згідно протоколу затримання від 31.08.2025.

Арешт на майно, а саме на: мобільний телефон торгівельної марки Tecno Pop 5 LTE Emei 1: НОМЕР_1 , Emei 1: НОМЕР_2 , в корпусі бірюзового кольору з одягнутим чохлом рожевого кольору, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.09.2025, слід скасувати.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Щодо цивільного позову ОСОБА_4 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5 400 грн. та моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов у загальному розмірі 75 400 грн. визнав частково, а саме визнав вимоги в частині матеріальної шкоди та моральну шкоду на 20000 грн.

Так, статтями 127, 128 КПК України, передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Згідно приписів ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова (деліктна) відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Проаналізувавши вищевикладене можна дійти висновку, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_4 надала суду товарний чек № Магазин «Веселка» від 01.08.2025 на суму 5400 грн.

У ході судового розгляду, в учасників судового провадження не виникало сумніву в достовірності даних, указаних доказах щодо розрахунку завданої матеріальної шкоди та клопотань призначення відповідної експертизи ними не заявлялось.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що саме внаслідок умисних кримінально карних дій ОСОБА_6 потерплій ОСОБА_8 була спричинена шкода у розмірі 5400 грн. 00 коп.

Таким чином позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 по справі № 216/352/16-ц.

Також з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 по справі № 496/1691/19 вбачається, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами вбачається, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпіла зазнала значних моральних та фізичних страждань. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм потерпілої, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань останньої. Крім того, в моральних стражданнях суд враховує ті обставини, що потерпіла повинна була за захистом своїх прав звертатися до суду.

Також, суд наголошує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є і не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер, а тому беручи до уваги тяжкість, глибину моральних страждань потерпілої, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позовні вимоги потерпілої слід задовольнити частково в розмірі 40 000 грн.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 155 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_6 затримати та через Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» направити до місць відбування покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку звернення цього вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 31.08.2025 до 02.09.2025 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/24389-ТВ від 26.09.2025 в сумі 2 228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) грн. 50 коп., та за проведення комісійно судово-психологічної експертизи із використанням комп`ютерного поліграфа № 1704 від 17.10.2025 в сумі 33 926 (тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять шість) 40 коп.

Арешт на майно, а саме: мобільний телефон торгівельної марки Tecno Pop 5 LTE Emei 1: НОМЕР_1 , Emei 1: НОМЕР_2 , в корпусі бірюзового кольору з одягнутим чохлом рожевого кольору, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.09.2025 скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: мобільний телефон торгівельної марки Tecno Pop 5 LTE Emei 1: НОМЕР_1 , Emei 1: НОМЕР_2 , в корпусі бірюзового кольору з одягнутим чохлом рожевого кольору, який знаходиться на відповідальному зберіганні у законного представника потерпілої повернути ОСОБА_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні: жіночі джинсові штани чорного кольору, 3 фрагмент жіночої шпильки сірого кольору, боді, шорти коричневого кольору, топ сірого кольору, футболка чорного кольору, светр синього кольору, кросівки чорно-білого кольору - повернути ОСОБА_4 , а при відмові від отримання - знищити.

Позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду у розмірі 5 400 (п`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1