УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

справа № 635/3808/25

провадження № 51-232ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 ,

встановив:

Як убачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2025 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_4 та скасовано постанову дізнавача СД ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 28 травня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000105 від 07 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, якою повернуто скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого дізнавача СД ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 28 травня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000105 від 07 квітня 2024 року.

ОСОБА_4 звернулась до Суду з касаційною скаргою, де просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року, ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року; скасувати ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу від 05 липня 2025 року повернути; скасувати ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу від 26 липня 2025 року.

Перевіривши викладені у касаційній скарзі доводи та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку; з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Насамперед Верховний Суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають. Отже доводи, де йдеться про недотримання слідчим суддею тих чи інших приписів закону під час розгляду провадження та постановлення ухвал від 08 липня 2025 року, 01 серпня 2025 року, 04 березня 2025 року, а також ухвала апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року, постановлена за результатом перегляду ухвали слідчого судді від 01 серпня 2025 року, не можуть бути предметом касаційного перегляду.

Водночас відповідно ч. 1 ст. 424 КПК ухвала апеляційного суду про відмову у відкриті апеляційного провадження від 27 серпня 2025 року є предметом касаційного оскарження. Разом із тим, Верховний Суд погоджується в цій справі з рішенням апеляційного суду від 27 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2025 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_4 та скасовано постанову дізнавача СД ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 28 травня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000105 від 07 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року, ОСОБА_4 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2025 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_4 та скасовано постанову дізнавача СД ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 28 травня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000105 від 07 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК.

У ст. 309 КПК наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, та визначено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження, правильно керувався положеннями ст. 309 КПК у їх взаємозв`язку із тими, що визначені в ч. 4 ст. 399 КПК, та встановивши, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4

Верховний Суд бере до уваги послідовний підхід в законі, де в ч. 2 ст. 392 КПК визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Наслідком застосування вказаних положень у їх взаємозв`язку із тими, що визначені в ч. 4 ст. 399 КПК, також є відмова у відкритті апеляційного провадження.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим Кримінальний процесуальний кодекс України визначає, в яких випадках і які рішення судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Підстави вважати приписи ч. 4 ст. 399 КПК такими, що не відповідають вказаним вище настановам, в цьому провадженні відсутні.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження.

Керуючись пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3