Номер провадження: 11-сс/813/1981/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, з середньою освітою, ФОП, одруженого, який на момент інкримінованих злочинів займав посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000915 від 29.08.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2025 року частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 01.11.2025 року, із визначенням розміру застави - 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- повідомлення про підозру не обґрунтоване достатніми доказами;

-ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені;

- суд не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного;

- оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу або ж визначення меншого розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК;

- крім того наголошує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, утримує родину.

Крім того, апеляційна скарга захисника містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, в якому зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали отримав лише 22.09.2025 року та 26.09.23025 року звернувся із апеляційною скаргою.

На підставі цього просить задовольнити клопотання та поновити йому строк а апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 03.09.2025 року.

Клопотання захисника визнано вмотивованим, задоволено в судовому засіданні та продовжений судовий розгляд.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні у повному обсязі підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просили задовольнити.

Прокурор до початку судового розгляду апеляційної скарги надав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000915 від 29.08.2025 року.

У цьому кримінальному провадженні 01.09.2025 року ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених:

-ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану;

-ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

За версією органу досудового розслідування, яка викладена у клопотанні, приблизно на початку листопада 2024 року, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_9 , займаючи посаду командира військової частини НОМЕР_1 , за невстановлених обставин, діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , та невстановленими слідством особами, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами, які виділяються для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, згідно розробленого злочинного плану, підшукав свого знайомого ОСОБА_7 , з яким ОСОБА_9 перебував у дружніх, довірливих стосунках та який на той час був фізичною особою підприємцем, власником магазину рибацьких приналежностей « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Ак. Заболотного, 48 у м. Одесі.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 взяти участь у його протиправній діяльності з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами, а саме надати відповідні документи, відкрити банківський рахунок, піти на військову службу за мобілізацією з тим, щоб в подальшому фіктивно проходити військову службу, тобто значитись військовослужбовцем вказаної військової частини без фактичного несення військової служби, незаконно отримувати за це грошове забезпечення для військовослужбовців, яке повністю або частково передавати йому ( ОСОБА_9 ) або його спільникам.

Далі, ОСОБА_7 , розуміючи, що таким чином він також може збагатитись та отримати можливість ухилитись від фактичного несення військової служби, погодився на пропозицію ОСОБА_9 .

Далі, ОСОБА_7 , діючи відповідно до відведеної йому ролі, за сприяння ОСОБА_9 , шляхом подання свого паспорта громадянина України, облікової картки платника податків та інших необхідних документів, був призваний на військову службу за мобілізацією через ІНФОРМАЦІЯ_3 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( ОСОБА_9 ), 12.11.2024 року, фіктивно зарахований до списків особового складу вказаної військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення за штатом воєнного часу, ВОС-790037А у військовому званні «солдат».

Далі, ОСОБА_7 , діючи згідно визначеного протиправного плану та відповідно до відведеної йому ролі, отримав посвідчення військовослужбовця, та самостійно звернувся із заявою та подав необхідні документи до відділення № 11 АТ «ПУМБ», у зв`язку з чим 13.11.2024 року працівниками банку, які не були обізнані про його протиправні наміри, йому відкрито банківський рахунок НОМЕР_2 , та видано отримав банківську картку № НОМЕР_3 , яка є платіжним інструментом та засобом доступу для здійснення операцій за вказаним банківським рахунком, з метою незаконного отримання бюджетних коштів, які нараховуватимуться у якості грошового забезпечення військовослужбовців, а також інших доплат, премій тощо.

Далі, у період часу з листопада 2024 року по квітень 2025 року, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою та за вказівкою ОСОБА_9 , з метою сприяння останньому у незаконному заволодінні бюджетними коштами, маючи статус військовослужбовця, перебуваючи на посаді водія взводу матеріального забезпечення автомобільного відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», усвідомлюючи злочинність дій командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , заступника командира війчькової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 та інших невстановлених військових посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які полягали у незаконному збагаченні за рахунок одержання грошового забезпечення підлеглих військовослужбовців при зловживанні своїм службовим становищем, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, фактично не проходячи військову службу, перебуваючи на території Одеської області, отримав незаконно нараховані та виплачені йому у якості грошового забезпечення військовослужбовця грошові кошти у сумі 132996,26 грн., які були нараховані на його банківський рахунок НОМЕР_2 .

В подальшому, у період часу з листопада 2025 року по квітень 2025 року, ОСОБА_7 , за допомогою емітованої на його ім`я платіжної картки № НОМЕР_3 , шляхом зняття (обготівковування) у банкоматах та банківських установах, а також перерахування на інші банківські рахунки, незаконно заволодів вказаними бюджетними коштами у сумі 132996,26 грн., нарахованими у якості грошового забезпечення військовослужбовцям, які в подальшому передав ОСОБА_9 для розподілу між ним, ОСОБА_12 та іншими, невстановленими особами.

У свою чергу ОСОБА_9 , надав вказівку наразі невстановленим слідством особам, уповноваженим здійснювати контроль та фіксувати перебування ОСОБА_7 на військовій службі щодо щомісячного табелювання перебування останнього на військовій службі та виплати останньому грошового забезпечення.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу на посаді водія взводу матеріального забезпечення автомобільного відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 56, 57, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, у період з січня 2024 по березень 2025, перебуваючи на території Одеської області, діючи в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, у власних цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та шляхом обману командування військової частини НОМЕР_1 , який полягав у створенні умов для фіктивного обліку його перебування на службі, в період з січня 2024 до березня 2025, більш точний час встановити не надалось можливим, в умовах воєнного стану ухилявся від військової служби.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думка апеляційного суду, зазначені у клопотанні обставини підозри, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. На думку апеляційного суду, встановлені факти та інформація можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 , про підозру якого йдеться, міг вчинити інкриміновані кримінальні правопорушення, у вчиненні яких йому було повідомлено про підозру в рамках вказаного кримінального провадження.

При цьому, на даному етапі від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені пунктами 1,3 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_13 може переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, характеру та ступеню суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній, фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваного, у тому числі про його сімейний, майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказувала сторона обвинувачення. Тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про відсутність у матеріалах клопотання доказів, що підтверджують наявність встановлених слідчим суддею ризиків, на переконання колегії суддів є безпідставними.

У той же час, в апеляційній скарзі сторона захисту наводить перелік обставин, які слідчий суддя в силу приписів ст. 178 КПК України мав би врахувати при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , зокрема, захисник посилається на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки (має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні дітей, має бізнес в Україні, не має незнятої чи непогашеної судимості). Все це у сукупності, за переконанням захисника, мало б переконати слідчого суддю про необхідність відмовити у застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню обставин у кримінальному провадженні.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчим суддею при визначенні розміру застави враховано дані про особу підозрюваного, сімейний та майновий стан, інші характеризуючи відомості, надані сторонами, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється. Вищевказані обставини, як вірно встановив слідчий суддя, дають підстави при визначені розміру застави вийти за межі, встановлені п. 2 ч.1 ст. 182 КПК України, тобто застосувати виключний випадок.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що з огляду на матеріальне становище ОСОБА_7 , обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, застава у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є достатньою для забезпечення виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків і не є непомірною для нього.

Більш того, підозрюваний ОСОБА_7 , будучи присутнім у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив факт внесення застави та звільнення з-під варти.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про непомірність розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є законною, достатньо мотивованою та обґрунтованою, зроблені висновки відповідають встановленим фактичним обставинам, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 17-178, 182- 183, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2025 року відносно ОСОБА_14 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000915 від 29.08.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4