У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянка України, яка має не повну середню освіту, яка офіційно не працевлаштована, не заміжня, має на утриманні неповнолітню доньку, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима,

обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Від прокурора до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , в якому, зокрема, зазначено, про обґрунтованість обвинувачення та продовження існування ризиків, а саме: переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працевлаштована, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування; раніше неодноразово судима, останній раз 09.10.2025 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, в період невідбутої частини покарання за зазначеним вироком обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності громадян; ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення тому, побоюючись покарання, остання може переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності, тим самим перешкоджаючи об`єктивному розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень.; вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи ті обставини, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності (а саме 9 разів), має 3 непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів та 10 разів притягалася до кримінальної відповідальності; відносно ОСОБА_4 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001258 від 17.10.2025 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України, за вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення теж в період іспитового строку за вироком від 09.10.2025 (суддя ОСОБА_1 , справа № 214/10491/25.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження строку тримання під вартою із зазначених в ньому підстав, наявністю вказаних ризиків та неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачена в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те що вину повністю визнає, усвідомлює скоєна, готова влаштуватися на роботу і хоче побачити свою дитину.

Захисник підтримав думку обвинуваченої, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Встановлено, що 18 листопада 2025 року слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 16 січня 2026 року включно, з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 60560,00 грн.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує стадію судового провадження, воєнний стан, а також те, що ОСОБА_4 не заміжня, офіційно не працевлаштована, раніше неодноразово судима, а також те, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років, а також наявністю ризиків, а саме переховування від суду, оскільки остання розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання її винною може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки раніше судима і на даний час обвинувачується по декільком епізодів.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої будь-якого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченої під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченої під вартою.

Суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні, питання особистої поруки вирішується лише за наявності поручителя, чого на час розгляду клопотання не було та відповідних заяв не заявлено. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зважаючи на те, що власник житла та повнолітні особи, які в ньому проживають висловили на це згоду, не надано документів, які підтверджують право власності на нерухоме майно також неможливо застосувати.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обмеження обвинуваченої права на свободу в даному випадку є виправданим, наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід, суд вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій та відмовити стороні захисту про зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, суд вважає, що разом із продовженням строку тримання під вартою, визначити розмір застави визначений ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 18.11.2025 р.

Застосовуючи щодо обвинуваченої альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені у частині 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України строк тримання під вартою на 60 (шістдесят днів) до 09.03.2026 року включно.

Розмір застави залишити у розмірі визначеному ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 18.11.2025 р.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченій для відома та направити установі за місцем її утримання для виконання в частині продовження строків тримання під вартою та вручення обвинуваченій.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14 січня 2026 року.

Суддя: