Провадження № 1-кп/686/64/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001112 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця, раніше не судимого,

за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України,

встановив:

16 жовтня 2025 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшов направлений, у порядку ст.291 КПК України, прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001112 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 КК України (у незаконних придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту) та ч.2 ст.309 КК України (у незаконних придбанні та зберіганні психотропної речовини у великих розмірах, без мети збуту).

У вказаному кримінальному провадженні прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись, з-поміж іншого, й на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, а також існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення заявленого прокурором клопотання та просили застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення поданого прокурором клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину (п.3 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду, наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, є обґрунтованими.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , на якого, згідно зі ст. 42 КПК України, було покладено обов`язок прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд, та який за викликами суду не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, за місцем свого проживання був відсутній, про зміну такого місця суд не повідомив, таким чином ухилився від суду, у зв`язку з чим, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.01.2026 р., ОСОБА_4 було оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання цього обвинуваченого з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23.01.2026 р. ОСОБА_4 було затримано, на підставі вказаної ухвали суду від 12.01.2026 р., фактичний час затримання: 21 год. 15 хв. 23.01.2026 р.

Також, суд ураховує, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наявність яких була доведена прокурором, на даний час існують. ОСОБА_4 , який переховувався від суду, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, які, за своїм характером, становлять особливу суспільну небезпеку та за один з яких (ч.2 ст.309 КК України) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, у справі не з`ясовані всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, у тому числі й не допитані свідки, а відтак обвинувачений, усвідомлюючи, яке покарання йому може загрожувати у разі засудження, знаходячись на волі, може незаконно впливати на свідків, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ОСОБА_4 процесуальних рішень по справі.

Аналізуючи особу обвинуваченого, суд також враховує, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем та раніше не судимою особою, яка негативно характеризується, неодружений, має постійне місце проживання, родину, на утриманні малолітню дитину. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, зокрема й майновий та сімейний стан ОСОБА_4 , його репутацію, вік та стан здоров`я ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який ухилявся від суду, у зв`язку з чим перебував у розшуку, слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, що були доведеними прокурором.

Суд вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, переховування від суду, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінуються обвинуваченому, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_4 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би суд міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, до суду не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_4 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів, та зможе переховуватись від суду, впливати на свідків, зокрема, й за допомогою телефонного зв`язку або через третіх осіб, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування застави, як основного запобіжного заходу, теж неможливе, оскільки при застосуванні такого запобіжного заходу, можливість його виконання відтермінована у часі, за який обвинувачений, не ризикуючи втратити заставу, матиме можливість незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також повторно буде переховуватись від суду.

За наведених обставин, судом відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_4 немає намірів ухилятися від суду, не матиме можливості впливати на свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення, а також щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й у вигляді домашнього арешту. Крім того, судом відхиляються, як неспроможні, аргументи ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв дій, спрямованих на переховування від суду, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж сам обвинувачений у судовому засіданні повідомив про ту обставину, що він неодноразово змінював місце свого перебування, ізолювався від суспільства, переховуючись у гаражному масиві та вимикаючи при цьому свій мобільний телефон, зокрема й у дати судових засідань з розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням, при цьому знаючи про необхідність прибуття до суду, туди без поважних причин не з`являвся, що також підтверджує факт переховування ОСОБА_4 від суду, в зв`язку з чим й оголошувався розшук обвинуваченого.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_4 під вартою, не встановлено.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, з метою уникнення вищевказаних ризиків. При цьому, судом також враховується суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному судовому розгляді цього кримінального провадження, що також можливе за умови нівелювання зазначених ризиків.

Враховуючи характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, суд дійшов до висновку про існування обґрунтованих підстав вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, про які зазначено вище та які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому, застосувати менш суворий запобіжний захід неможливо.

Враховуючи, що ч.3 ст.183 КПК України передбачено обов`язок суду визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, а тому суд вважає за необхідне визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328 гривні.

Визначаючи на підставі ч.3 ст.183 КПК України розмір застави, вважаю, що застава в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66560 грн., буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

В разі внесення застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66560 грн., обвинувачений ОСОБА_4 буде зобов`язаний прибувати до суду за кожною вимогою, а також на нього будуть покладені наступні обов`язки: не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, у разі їх наявності.

Застава, визначена у максимальному розмірі, з передбаченого ч.5 ст.182 КПК України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на думку суду, не є завідомо непомірною для ОСОБА_4 , крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. На даний час відсутні належні правові підстави для визначення застави, як альтернативи запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у меншому розмірі, ніж той, що визначений судом.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-197, 205, 331, 350, 392 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 23 березня 2026 року включно.

Визначити заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66560 гривень, в разі внесення якої, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 зобов`язання прибувати до суду за кожною вимогою, а також на нього слід покласти до 23 березня 2026 року наступні обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, у разі їх наявності.

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Судовий розгляд відкласти до 12 год. 00 хв. 06 лютого 2026 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя