Справа № 740/586/24
Провадження № 1-кп/740/73/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

- прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

- обвинувачений ОСОБА_8 ,

- захисники адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження № 0000052 від 08.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кропивне Ніжинського району Чернігівської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

установив:

07.12.2023 близько 22 год. 00 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись в кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин та помсти за непристойні дії ОСОБА_11 , маючи на меті спричинення тяжкого тілесного ушкодження останньому, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_11 не менше трьох ударів кулаком правої руки в ділянку голови та обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральної гематоми скронево-лобно-тім`яної ділянки справа та лобної зліва, перелому кісток носа, рваної рани лівої вушної раковини, що в сукупності за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Указаними діями ОСОБА_8 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні під час судового розгляду визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, однак відмовився від надання показань, але в подальшому після допиту свідка та дослідження письмових доказів змінив свою позицію та надав показання, що взимку 2023 року, точної дати і часу вже не пам`ятає, він разом зі своїм дядьком ОСОБА_11 сиділи в будинку друга в с. Ніжинському Ніжинського району Чернігівської області та випивали спиртні напої. Під час розпивання алкоголю ОСОБА_11 почав харкати, плюватися, а тому ОСОБА_8 побив його, наносив удари кулаками, кількості ударів не пам`ятає. У подальшому він пішов спати. Чому так вчинив не знає, з потерпілим у нього були нормальні відносини, вони не мали конфліктів. Розкаявся, шкодував у вчиненому. У судових дебатах підтримав думку захисника, який просив призначити покарання із застосування ст. 75 КК України, просив урахувати його сімейний стан, а саме, що його мати ОСОБА_12 та брат ОСОБА_13 померли, та брат ОСОБА_14 зник безвісти 27.08.2025 під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації проти України в районі ведення бойових дій біля населеного пункту Григорівка Донецької області, на підтвердження чого надав копії свідоцтв про смерть, а також копію сповіщення сім`ї № 579, виданого 14 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав показання, що не пам`ятає точної дати та часу, але в нього вдома відпочивали його друзі-побратими, вживали алкогольні напої, а тому вони попросили ОСОБА_11 , щоб той відвіз їх додому. На наступний день в обідній час ОСОБА_16 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_17 відпочивали в нього вдома за адресою: АДРЕСА_2 , пили самогон. Десь через годину (приблизно о 14-15 год.) ОСОБА_11 прийшов до нього, щоб подякувати за те, що він зміг заробити грошей, відвізши хлопців додому, які дали йому пляшку горілки. Також він скаржився на погане самопочуття, а саме: його нудило та боліла голова, бо він упав напередодні. Потім вони всі разом сиділи на кухні та випивали самогон в будинку ОСОБА_16 . Коли потерпілий ОСОБА_11 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, мав ознаки втрати контролю над фізіологічними функціями (сечовипускання та блювання), то ОСОБА_8 долонею вдарив ОСОБА_11 у носа. Він залишився сидіти на табуретці, не втрачав свідомості та не падав на підлогу. Пізніше ОСОБА_16 пішов спати, а коли прокинувся увечері, було вже темно на дворі, то на веранді побачив лежачого на підлозі ОСОБА_11 , в якого з носа текла кров та який тяжко дихав, хрипів. Він кинувся надавати першу допомогу, намагався привести ОСОБА_11 до тями, а потім викликав швидку, бо злякався. У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_18 спали в іншій кімнаті. ОСОБА_11 близько місяця перебував на лікуванні, а коли повернувся з лікарні, то продовжив зловживати алкогольними напоями. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у той день не було ніякої сварки.

Під час судового розгляду прокурором надано мирову угоду від імені ОСОБА_11 від 12.03.2024, адресовану слідчому Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_19 , про те, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував ОСОБА_11 моральну та матеріальну шкоду, а тому просив урахувати цю обставину.

12.03.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_11 , в якій він просив судовий розгляд проводити без його участі, оскільки за станом здоров`я не має змоги з`явитися до суду. У подальшому встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 помер. Згідно з актовим записом про смерть № 51 від 09 травня 2024 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ніжинському Ніжинського району Чернігівської області, причина смерті ішемічна хвороба серця.

Крім зізнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_8 , показань допитаного в судовому засіданні свідка, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

протоколом огляду від 08.12.2023 у будинку АДРЕСА_2 , за участі понятих, з додатком фототаблицею;

протоколом отримання зразків для проведення судових експертиз від 08.12.2023, складеним слідчим СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_20 , про відібрання в ОСОБА_8 зразків букального епітелію;

протоколом отримання зразків для проведення судових експертиз від 08.12.2023, складеним слідчим СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_20 , про відібрання в ОСОБА_8 зразків нігтьових пластин;

протоколом проведення слідчого експерименту від 09.12.2023 за участі підозрюваного ОСОБА_8 та понятих за адресою: АДРЕСА_2 , з додатком оптичним диском;

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 08.12.2023, фактичний час затримання 17 год. 22 хв.;

протоколом отримання зразків для проведення судових експертиз від 12.12.2023, складеним слідчим СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_21 , про відібрання зразків слини в потерпілого ОСОБА_11 ;

протоколом отримання зразків для проведення судових експертиз від 12.12.2023, складеним слідчим СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_21 , про відібрання зразків крові в потерпілого ОСОБА_11 ;

висновком експерта від 13.12.2023 № 696, складеним експертом КП «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно з яким кров ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0;

висновком експерта від 27.12.2023 № 697, складеним експертом КП «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якого в слідах на куртці ОСОБА_8 знайдено кров людини, при встановлені групової належності якої за системою АВ0 виявлено антиген В, який міг походити від особи (осіб) з групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А, і походження його від крові ОСОБА_11 не виключається;

висновком експерта від 28.12.2023 № 51-ц, складеним експертом КП «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно з яким при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в об`єкті № 1 (права рука) знайдено кров людини, статева належність якої не встановлена; при серологічному дослідженні крові в об`єкті № 1 виявлений антиген В ізосерологічної системи АВ0, який міг походити від особи (осіб) з групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі й від ОСОБА_11 ;

висновком експерта від 25.03.2024 № СЕ-19-24/1348-БД, складеним експертом Державного наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до якого на наданих на дослідження чоловічих штанах, що вилучені в ОСОБА_8 під час затримання, виявлено кров людини (об`єкти № 2-7). Генетичні ознаки крові, виявленої на чоловічих штанах (об`єкти № 3, 5), збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_11 . Генетичні ознаки крові, виявленої на чоловічих штанах (об`єкт № 4), не збігаються з генетичними ознаками букального епітелію потерпілого ОСОБА_11 (об`єкт № 1) та належить невстановленій особі чоловічої генетичної статті. Походження крові, виявленої в об`єкті № 4 від потерпілого ОСОБА_11 виключається. Генетичні ознаки крові, виявленої на чоловічих штанах (об`єкти № 6, 7), є змішаними, збігають між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_11 (об`єкт № 1) та невстановленої особи чоловічої генетичної статі, генетичні ознаки крові якої встановлено в об`єкті № 4;

протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 05.01.2024, складеним слідчим СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_21 , відповідно до якого на підставі постанови прокурора Ніжинської окружної прокуратури від 02.01.2024 про здійснення тимчасового доступу до речей і документів слідчий ознайомився та вилучив медичну картку стаціонарного хворого № 23361 на ім`я ОСОБА_11 ;

довідкою № 759 (без дати), виданою КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради, згідно з якою ОСОБА_11 з 08.12.2023 по теперішній час перебував на лікуванні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, травматичний субдуральний крововилив лобно-тім`яної ділянки справа;

висновком експерта від 09.01.2024 № 04, складеним експертом Ніжинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з наданою на експертизу медичною документацією, малися тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субдуральна гематома скронево-лобно-тім`яної ділянки справа та лобної зліва, перелом кісток носа, рвана рана лівої вушної раковини; по механічну спричинення всі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок ударів тупим предметом (предметами). Оскільки під час утворення черепно-мозкової травми кожне наступне тілесне ушкодження може збільшувати її прояви вцілому, оцінка ступеня тяжкості цих ушкоджень також проводиться в комплексі. Отже, черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субдуральна гематома скронево-лобно-тім`яної ділянки справа та лобної зліва, перелом кісток носа, рвана рана лівої вушної раковини в сукупності за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Усі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок ударів тупим предметом (предметами), які в тому числі є кулаками рук та ноги (взуті у взуття). Не менше двох травматичних впливів могли виникнути тілесні ушкодження, які наявні в ОСОБА_11 . Не менше одного травматичного впливу в потерпілого виникли тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Деякі із вищевказаних ушкоджень могли утворитися в ОСОБА_11 , у тому числі, внаслідок послідуючого падіння з положення стоячи;

довідкою, виданою 08.12.2023 КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М. Галицького», відповідно до якої 08 грудня 2023 року ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, 1,76 % проміле;

протоколом проведення слідчого експерименту від 20.01.2024 за участі потерпілого ОСОБА_11 та понятих за адресою: Свободи, 84, с. Ніжинське, Ніжинський район, Чернігівська область, з додатком оптичним диском.

Надані прокурором докази суд вважає належними і допустимими, а вину обвинуваченого у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні та відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суд їх прийняв до уваги та вважає їх доказами саме обвинувачення особи.

Оцінюючи зібрані в справі докази, суд ураховує положення ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Будь-яких інших доказів під час судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. Сторони судового провадження надали для дослідження всі докази, які вважали за потрібне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно із ч. 1 ст. 121 КК України кримінальна відповідальність настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Об`єктом цього злочину є здоров`я особи.

Об`єктивну сторону злочину утворюють: діяння (дія або бездіяльність); наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження та причинний зв`язок між зазначеним діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. При цьому запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

Характер і ступінь тілесних ушкоджень визначаються на підставі відповідних положень ст. 121 КК України і Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

Суб`єктом цього злочину може бути осудна особа, що досягла 14-річного віку.

Суб`єктивна сторона характеризується прямим або непрямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх наслідки у вигляді заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю та бажає їх настання, або свідомо припускає їх настання.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд ураховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є щире каяття.

Щодо щирого розкаяння у вчиненні злочину, то суд звертає увагу, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім (Аналогічна думка викладена в Постанові ВС від 14 листопада 2022 року № 640/3693/15-к).

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 протягом усього судового розгляду визнавав свою провину, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, а тому наявні підстави для визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання, - щирого каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд також ураховує відомості про особу обвинуваченого, який має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах, раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Також, як убачається з матеріалів справи, а саме повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_22 від 24.04.2025 № МВ/3216 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до відомостей з єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» з 30.03.2025 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з повідомленням командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_23 від 16.07.2025 № 5783 солдат ОСОБА_8 відповідно до мобілізаційного розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 28.02.2025 № 502/2/1/3/1171дск, який пройшов курс базової загальновійськової підготовки, з 23 травня 2025 року увільнений від займаної посади, та відповідно до розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 17.05.2025 № 300/ПУ/2134/П/дск зарахований в розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 .

Відповідно до повідомлення командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_24 від 02.08.2025 № 693/47283 30.06.2025 під час виконання бойових завдань військовослужбовець ОСОБА_8 отримав вибухову травму та на цей час проходить лікування у медичних закладах.

Згідно з наданою у судовому засіданні 11 вересня 2025 року захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_10 копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № е10578, виданої КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова», військовослужбовець ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні з 02.07.2025 по 09.07.2025 з діагнозом: МВТ (24.06.2025), акубаротравма з перфорацією праворуч, гостра сенсоневральна приглухуватість, ВОСП та опіки обличчя, ВОСП лівої сідниці правої в/к та обох н/к. Зі слів пацієнта та супроводжуючої медичної документації, МВТ отримана 30.06.2025 під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Як убачається зі змісту копії довідки ВЛК № 2025-0724-0945-1304-0 від 24.07.2025, солдат (мобілізований) ОСОБА_8 має діагноз: стан після мінно-вибухової травми (24.06.2025), акубаротравми з перфорацією барабанної перетинки праворуч, ВОСП та опіки обличчя, ВОСП лівої сідниці, правої верхньої кінцівки та обох нижніх кінцівок, гостра двобічна посттравматична нейросенсорна приглухуватість.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас суд ураховує, що у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Юридична відповідальність особи за ч. 2 ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, позаяк Конституційний Суд України в Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим, бо згідно з вказаним принципом при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

У Рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.

З урахуванням вищевказаного, а також принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України.

Зважаючи на позицію прокурора про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд вважає, що таке звільнення від відбування покарання можливо застосувати до обвинуваченого.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, установивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства. Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_8 у період дії іспитового строку відповідно до ст. 76 КК України на нього слід покласти певні обов`язки.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 08.12.2023 підозрюваного ОСОБА_8 затримано 08 грудня 2023 року о 17 год. 22 хв.

У подальшому ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 лютого 2024 року, який під час судового розгляду неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2024 року до 17 січня 2025 року. Крім того, у вказаній ухвалі обвинуваченому ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136 260,00 грн.

Згідно з повідомленням т. в. о. начальника ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_25 від 26.11.2024 № 6/5768/БШ 26 листопада 2024 року з ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» звільнено з-під варти під заставу в розмірі 136 260,00 грн обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку. Водночас перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання. Тому відповідно до норм кримінального права суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання (постанова Верховного суду від 30.08.2018 у справі № 320/5924/16-к).

Отже, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 08 грудня 2023 року по 25 листопада 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За змістом абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ураховуючи, що ОСОБА_8 засуджується до покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може ухилитись від суду та відбування покарання, тому йому з метою забезпечення виконання судового рішення до набрання вироком законної сили слід залишити без змін запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136 260,00 грн.

Згідно із ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Оскільки застава, що була внесена заставодавцем за обвинуваченого ОСОБА_8 , не звернена в дохід держави, обвинувачений протягом судового розгляду не порушував умови застосованого до нього запобіжного заходу, то суд вважає за можливе повернути суму застави заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Процесуальні витрати в справі не понесені.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України та згідно зі ст. 174 цього Кодексу скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2023 року.

Керуючись ст. 2, 22, 26, 94, 100, 174, 337, 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 08 грудня 2023 року по 25 листопада 2024 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_8 , залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 136 260 (сто тридцять шість тисяч двісті шістдесят) гривень повернути заставодавцю на його вимогу.

Речові докази:

куртку чоловічу чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, яку поміщено до картонної коробки та опечатано; ботинки зимові чоловічі чорного кольору, які поміщено до картонної коробки та опечатано; штани чоловічі бежевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, які поміщено до паперового конверта та опечатано, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, повернути ОСОБА_8 ;

куртку чорного кольору, яку поміщено до картонної коробки та опечатано; кофту сірого кольору, на воротникових частинах яких є сліди речовини бурого кольору, схожої на кров, яку поміщено та запаковано до паперового конверта; марлевий тампон зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверта, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2023 року, на майно, а саме: куртку чоловічу чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; ботинки (чоботи) зимові чоловічі чорного кольору; штани чоловічі бежевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; куртку чорного кольору; кофту сірого кольору, на воротникових частинах яких є сліди з речовиною бурого кольору, схожої на кров; марлевий тампон зі слідами речовини бурого кольору.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1