ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1235/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000906 від 23.10.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді помічника начальника військового наряду (снайпера) 2 відділення 2 взводу 1 роти патрульного батальйону, військове звання «старший солдат», неодруженого, дітей не має, із середньою спеціальною освітою, не є особою з інвалідністю, який раніше судимим не був, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Згідно вироку, ОСОБА_7 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 105 від 14.04.2023, прийнятий на військову службу за контрактом на посаду стрільця 1-го відділення 2-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти патрульного батальйону у звані солдат.

Перебуваючи на військовій службі в рядах Національної гвардії України та являючись згідно статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, ОСОБА_7 мав досвід поводження з вогнепальною зброєю та був достовірно обізнаний із порядком обігу вогнепальної зброї та її основних частин, передбаченим Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 (далі Положення) та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622 (далі Інструкція).

ОСОБА_7 усвідомлював, що відповідно до Положення, вогнепальна зброя та її основні частини відносяться до предметів, на які поширюється дозвільна система, та право на володіння вогнепальною зброєю, і умови її застосування визначаються в порядку, встановленому законодавством України. Також був обізнаний із положеннями Розділу IX Кримінального кодексу України, яким передбачено кримінальну відповідальність за злочини проти громадської безпеки.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

25.07.2023 ОСОБА_7 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 210 від 25.07.2023, приступив до виконання обов?язків за посадою помічника начальника військового наряду (снайпера) 2-го відділення 2-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти патрульного батальйону, у звані «старший солдат», будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, виконує службові обов?язки за посадою.

Відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно з пункту 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об?єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об?єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси, не можуть перебувати у власності громадян.

Крім того, підпунктами 1-4, 9 Положення та Інструкцією, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

Однак, в порушення зазначених вимог законодавства, у невстановлений слідством час, протягом 2023 року під час виїздів на бойові завдання ОСОБА_7 знаходив на позиціях бойові патрони калібру 5,45 Х 39 мм в різній кількості, та по приїзду до пункту постійної дислокації залишав їх у себе та відносив до дому.

У подальшому на початку жовтня 2023 року у невстановленому слідством місці ОСОБА_7 , за невстановлених слідством обставин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання та збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, діючи з корисливих мотивів тa переслідуючи мету власного незаконного збагачення, вирішив без передбаченого законом дозволу займатися збутом бойових припасів на території України.

Реалізуючи злочинний умисел та поставлену мету, усвідомлюючи характер своїх дій та їх незаконність, а також передбачаючи суспільно небезпечні наслідки цих дій, ОСОБА_7 у жовтні 2023 року через знайомих та в інший спосіб підшукував осіб, яким намагався збути бойові припаси, а саме патрони калібру 5,45 Х 39 мм в кількості 1080 шт. (цинк) за 12 000 гривень.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та поставленої мети, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх незаконність, а також передбачаючи суспільно небезпечні наслідки цих дій, ОСОБА_7 у середині жовтня 2023 року підшукав громадянина ОСОБА_9 , та під час переписки у месенджері «Telegram» з останнім, запропонував придбати у нього патрони калібру 5,45 Х 39 мм в кількості 1080 шт. (цинк) за 12 000 гривень, шляхом переказу коштів на його особисту банківську карту в день здійснення відправки через ТОВ «Нова Пошта», на що ОСОБА_9 погодився.

У подальшому, 10.11.2023 ОСОБА_7 створив експрес-накладну № 7439 для здійснення поштового відправлення через «Нову Пошту», та запакував у червону коробку з написом «New Balance», попередньо замасковані у фольгу, патрони калібру 5,45 Х 39 мм у кількості 1090 шт.

Цього ж дня, з власного рахунку (з поточної картки НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_7 , на рахунок NOVAPAY LLC, надіслав суму 153 грн., вказана транзакція здійснена о 14 год. 14 хв. 39 с. 10.11.2023 (Оплата послуг «Нової Пошти»).

Далі, близько 14 год. 20 хв., 10.11.2023 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Домобудівельна, 3 (біля під?їзду № 1), де розташоване відділення № 36694 «Нової пошти» (поштомат), за попередньо створеною та оплаченою експрес-накладною № 7439 надіслав коробку червоного кольору з написом «New Balance», у якій знаходились патрони калібру 5,45 X 39 мм в кількості 1090 шт. на адресу одержувача ОСОБА_9 , відділення № 52 «Нової пошти» (м. Київ, просп. Бажана, 3).

Про відправлення вказаних патронів тa реквізити банківської карти ОСОБА_7 у месенджері «Telegram» повідомив ОСОБА_9 , який у свою чергу 10.11.2023, в період з 17 год. 07 хв. до 17 год. 16 хв., здійснив оплату частини обумовленої суми за придбання бойових припасів, переказавши грошові кошти в сумі 9 500 (дев?ять тисяч п?ятсот) гривень на банківську карту у «МоноБанк» № НОМЕР_3 , оскільки здійснити переказ усієї суми не виявилось за можливе через встановлений ліміт переказів вказаної карти ОСОБА_7 .

В подальшому, 11.11.2023 о 10 год. 45 хв., громадянин ОСОБА_9 здійснив оплату іншої частини обумовленої із ОСОБА_7 суми за придбання бойових припасів, а саме переказ грошових коштів в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, на розрахунковий рахунок «МоноБанк» № НОМЕР_3 , що зареєстрований на громадянина ОСОБА_7 .

Таким чином, у період з 10 по 11.11.2023 року ОСОБА_9 перерахував ОСОБА_7 грошові кошти в загальній сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, провівши таким чином повний розрахунок із останнім.

13.11.2023 о 15 год. 14 хв. у відділенні № 52 ТОВ «Нова Пошта» за адресою: м. Київ, пр. Бажана, 3, громадянин ОСОБА_9 отримав поштове відправлення № 7439, відправлене ОСОБА_7 , у якому знаходились 1090 патронів (1080 патронів, купівля яких попередньо обумовлена та 10 - додатково покладено ОСОБА_7 ), що належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї та є проміжними патронами калібру 5,45 Х 39 мм, з яких: 14 - споряджені трасуючею кулею «Т», 959 - споряджені кулею «ПС» зі сталевим осердям та 117 споряджені кулями «ПП» підвищеною пробивною здатністю. Дані патрони виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби.

Не погодившись з зазначеним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року в частині призначеного покарання змінити. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком - 2 (три) роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не в повній мірі дотримався вимог закону та в порушення вимог статей 50, 65 КК України не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся, сприяв у розкритті кримінального правопорушення, судом відповідно до статі 66 КК України встановлено наявність двох пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин. Крім того, під час судового розгляду, прокурор не заперечував проти звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі статті 75 КК України з покладанням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Захисник вважає, що з урахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого, який не має не знятих, чи не погашених судимостей, на спеціалізованих обліках не перебуває, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 НГУ на посаді помічника начальника військового наряду (снайпера) 2 відділення 2 взводу 1 роти патрульного батальйону, має позитивну службову характеристику, 8 заохочень, відсутність завданої матеріальної шкоди та потерпілих, звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання, відповідно до положень статті 75 КК України, буде справедливим та виваженим заходом примусу, який забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважала за можливе звільнити обвинуваченого від призначеного покарання відповідно до положень статті 75 КК України, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394 та частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи обвинуваченого щодо застосування статті 75 КК України заслуговують на увагу.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував обставини, що відповідно до частини статті 66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, не встановив.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 НГУ на посаді помічника начальника військового наряду (снайпера) 2 відділення 2 взводу 1 роти патрульного батальйону, військове звання «старший солдат», неодружений, дітей не має, із середньою спеціальною освітою, не є особою з інвалідністю, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та - психіатра не перебуває, згідно медичної характеристики ВЧ НОМЕР_1 інформація про захворювання відсутня. Відповідно до службової характеристики та службової картки ВЧ3005 характеризується позитивно, має 8 заохочень подяк та 5 стягнень у виді попереджень.

Суд першої інстанції враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, характер суспільної небезпечності діяння, конкретні обставини по справі, ініціативність дій обвинуваченого із пошуку осіб, яким можна збути боєприпаси, кількість боєприпасів, які обвинувачений незаконно придбав, зберігав, носив та збув, тривалість протиправних дій, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність таких, що його обтяжують, у зв`язку з чим, вважав за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 1 статті 263 КК України. Підстав для застосування положень статей 69,75 КК України, суд першої інстанції не вбачав.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає, за можливе звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на нього відповідних обов`язків, відповідно до положень статей 75,76 КК України, з огляду на наступне.

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому злочині.

Під час апеляційного розгляду, суду надана характеристику на обвинуваченого, з якої вбачається що старший солдат ОСОБА_7 проходить службу в лавах Національної гвардії України, за час проходження служби зарекомендував себе з позитивного боку, порушень громадського порядку та грубих порушень військової дисципліни не допускав. Якісно виконує свої посадові обов`язки, виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, додержується правил військової ввічливості. За характером спокійний, розсудливий, вихований, морально-психологічно загартований.

Прокурор підтвердила суду апеляційної інстанції висловлену позицію суду першої інстанції, та вважала за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 1 статті 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідно до статті 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки відповідно до статті 76 КК України.

Щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням на підставі статті 75 КК України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що згідно зі статтею 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У постанові Верховного Суду від 14.08.2025 у справі № 461/5247/22 зазначено, що за змістом положень статті 75 КК України підставою для застосування цієї норми є обґрунтоване переконання суду, викладене в мотивованому висновку, про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на оцінці тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру суспільно небезпечного діяння, його наслідків, змісту протиправної поведінки. Водночас важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують винну особу, які відомі суду на час ухвалення рішення: особистісні прояви в головних сферах життєдіяльності, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальна поведінка, наскільки ціннісні орієнтири винного збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, його соціально-психологічна характеристика тощо.

Виправлення засудженого є таким впливом покарання на свідомість винної у вчиненні кримінального правопорушення особи, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, що призвели до його скоєння. Це виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів.

Суд апеляційної інстанції враховує тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, даних, що характеризують його особу, позицію прокурора, яка вважал за можливе застосувати статтю 75 КК України та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Вказані обставини на переконання суду апеляційної інстанції свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу. Під загрозою реального відбування покарання, в даному випадку досягнення мети виправлення обвинуваченого можливе шляхом визначення іспитового строку на 2 роки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку із наведеним, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року зміні у відповідній частині.

Керуючись статтями 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за частиною 1 статті 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: