УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/26746/25

Провадження № 1-кп/522/2287/26

02 лютого 2026 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000065, відомості про яке внесено 05.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді оператора зенітного ракетно-артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000065, відомості про яке внесено 05.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор звернулась до суду із клопотанням про продовження строку обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на шістдесят діб, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на думку прокурора продовжують існувати і в необхідності продовження запобіжного заходу покладається необхідність запобігання подальшим спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, яке підтримала у судовому засіданні.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора і просив залишити його без задоволення, оскільки на його думку, ризики зазначені прокурорм є необґрунтованими.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18.08.2025 року до ОСОБА_5 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого в подальшому продовжувався та спливає.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене у мовах воєнного стану.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого, у випадку доведеності його вини за результатами судового розгляду, йому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як вбачається із доданого реєстру до обвинувального акту з 05.08.2022 року по 10.12.2025 року на стадії досудового розслідування перебував у розшуку.

Відтак, ризик, передбачений п 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не можна вважати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

З огляду на те, що свідки у вказаному кримінальному провадженні ще допитані не були, ОСОБА_5 може впливати на них з метою схиляння їх до зміни свої показань у суді на користь обвинуваченого.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не має джерел для існування.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Також п. 2 ч. 5 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-6,260,261,402-405,407,408,429,437-442-1 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» під вартою строком до 31 березня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Керуючись вимогами ст.ст.8,9,177,178,183,194,199,315,376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000065, відомості про яке внесено 05.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 31 березня 2026 року, включно, без визначення розміру застави, з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1