Справа № 132/2084/25
Ухвала

Іменем України

04 грудня 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, клопотання в кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 від 25 березня 2025 року, про застосування примусового заходу медичного характеру відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , та законного представника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2025 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області з Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області надійшло клопотання в кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 25 березня 2025 року, про застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 року, передано на розгляд судді ОСОБА_9 .

Згідно поданого клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру, під час здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 25 березня 2025 року, встановлені фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке вчиненне ОСОБА_8 за наступних обставин. Так, 24.04.2025 року близько 13год.00хв. неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на автобусній зупинці маршрутного таксі «Сальник-Варшиця», яка розташована поруч із магазином «Наша Ряба», та знаходиться за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, 55-А, де сиділа на лавочці, залишила мобільний телефон марки «Apple» серії «iPhone» моделі «12 Pro Max», у корпусі сірого кольору, який їй у користування надала матір ОСОБА_11 , яка являється власницею вказаного мобільного телефону. ОСОБА_8 проходячи повз зупинку, 24.04.2025 року близько 13год.00хв. виявив цей мобільний телефон, поруч із яким сидів невідомий йому чоловік, та він вирішив його викрасти. Підійшовши та присівши на лавочку поруч із телефоном, ОСОБА_8 непомітно для інших, здійснив крадіжку мобільного телефону, вартість якого відповідно до висновку експерта від 29.04.2025 року № 997/25-21 складає 13117грн.00коп., який зберігав за місцем свого проживання.

У поданому клопотанні перед судом поставлене питання про застосування щодо ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, з огляду на висновок судово-психіатричного експерта № 443 від 05.06.2025 року, згідно якого, ОСОБА_8 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав на недоумство у вигляді деменції, зумовленої вірусом імунодефіциту людини (F02.4), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними. ОСОБА_8 у теперішній час страждає на недоумство у вигляді деменції, зумовленої вірусом імунодефіциту людини (F02.4), за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати свої дії або керувати ними. ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування.

В судовому засіданні, прокурор ОСОБА_12 підтримала подане клопотання та з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта № 443 від 05.06.2025 року, просила застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_13 в судовому засіданні вказав, що суть даного судового розгляду йому зрозуміла, він дійсно за обставин, викладених у поданому клопотанні, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, проти задоволення клопотання про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, не заперечує.

Захисник особи, стосовно якої розглядається клопотання адвокат ОСОБА_14 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання та застосування відносно його підзахисного ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_15 в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до її сина ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевірив матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 443 від 05.06.2025 року, ОСОБА_8 , у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав на недоумство у вигляді деменції, зумовленої вірусом імунодефіциту людини (F02.4), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними. ОСОБА_8 у теперішній час страждає на недоумство у вигляді деменції, зумовленої вірусом імунодефіциту людини (F02.4), за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати свої дії або керувати ними. ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування.

Статтею 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Згідно частини 2 статті 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

За приписами статті 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Положеннями частини 2 статті 94 КК України регламентовано, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно частини 1, 2 статті 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

За роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу у застосуванні до неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру. Застосування заходів примусового заходу медичного характеру за рішенням суду може полягати лише в їх застосуванні, при цьому, суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

При визначенні міри медичного характеру, суд враховує не тільки характер психічного захворювання чи психічного розладу, а й рекомендації експертів про тип лікувального закладу, а також тяжкість вчиненого злочину.

З урахуванням вищевикладеного та думки учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в стані неосудності, оскільки в момент його вчинення він страждав на психічне захворювання у вигляді деменції, зумовленої вірусом імунодефіциту людини (F02.4), та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що встановлено висновком судово-психіатричного експерта № 443 від 05.06.2025 року.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 443 від 05.06.2025 року, ОСОБА_8 у теперішній час страждає на недоумство у вигляді деменції, зумовленої вірусом імунодефіциту людини (F02.4), за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування.

За вказаних обставин, встановивши, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у стані неосудності, та на даний час страждає на психічні розлади, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення поданого клопотання та застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виходячи із роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме мобільний телефон марки «Apple» серії «iPhone» моделі «12 Pro Max», у корпусі сірого кольору, який згідно постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_16 від 26.04.2025 року, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття ухвалою законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на мобільний телефон марки «Apple» серії «iPhone» моделі «12 Pro Max», на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 30.04.2025 року у справі № 132/1301/25 (номер провадження 1-кс/132/224/25), накладено арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 30.04.2025 року у справі №132/1301/25 (номер провадження 1-кс/132/224/25).

Згідно частини 2 статті 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку.

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених.

З огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у стані неосудності, тобто останній статусу обвинуваченого не набув, а тому суд вважає, що процесуальні витрати на проведення товарознавчого дослідження згідно висновку експерта № 997/25-21 від 29.04.2025 року у розмірі 1272грн.24коп., мають бути віднесені на рахунок держави.

Запобіжний захід до особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру не застосовувався.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 93, 94 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст.ст.369-372, 511, 512, 513 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядкувідносно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 25 березня 2025 року - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме мобільний телефон марки «Apple» серії «iPhone» моделі «12 Pro Max», у корпусі сірого кольору, який згідно постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_16 від 26.04.2025 року, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття ухвалою законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 30.04.2025 року у справі № 132/1301/25 (номер провадження 1-кс/132/224/25), на мобільний телефон марки «Apple» серії «iPhone» моделі «12 Pro Max» - скасувати.

Процесуальні витрати на проведення товарознавчого дослідження згідно висновку експерта № 997/25-21 від 29.04.2025 року у розмірі 1272грн.24коп., віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя