23.09.2025 Справа № 756/9515/25
№ 1-кп/756/1601/25
№ 756/9515/25
В И Р О К

іменем України

23 вересня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Боярка Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, працюючого (зі слів), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

26 березня 2025 року, близько 12 год. 45 хв., за адресою: м. Київ, просп. Володимира Івасюка, 27, на поїзній частині прибудинкової території, на якій розміщенні паркомісця для транспортних засобів, неподалік магазину «Сільпо», ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Caddy», р.н. НОМЕР_1 , і рухаючись заднім ходом від буд. № 27 по просп. Володимира Івасюка, в сторону буд. № 27-В по просп. Володимира Івасюка у м. Києві, не переконавшись перед цим, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла в нерухомому положенні спиною по ходу руху заднім ходом вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 , який після вчинення наїзду на зазначеного пішохода, в порушення вимог пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, залишив місце дорожньої пригоди.

Внаслідок даної дорожньої пригоди пішоходу ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та показав, що 26 березня 2025 року, близько 12 год., за адресою: м. Київ, просп. Володимира Івасюка, 27, він керував автомобілем марки «Volkswagen», р.н. НОМЕР_1 . Рухаючись заднім ходом, ОСОБА_6 не помітив потерпілу, яка знаходилась позаду транспортного засобу та здійснив на неї наїзд. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди, він передав потерпілій 1 000 гривень на відшкодування завданої шкоди, після чого залишив місце події.

У вчиненому розкаюється, просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це єдине джерело для заробітку.

Крім показань обвинуваченого, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 26 березня 2025 року, близько 12 год., вийшла з аптеки та перевіряла придбані товари. У цей час, на неї здійснив наїзд автомобіль, яким керував ОСОБА_6 . Внаслідок наїзду потерпіла впала на асфальт, пошкодивши колінний суглоб.

Потерпіла зазначила, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 передав їй 1 000 гривень та поїхав з місця пригоди. У подальшому, жодної допомоги на лікування - обвинувачений не надавав.

Із висновку автотехнічної експертизи від 24.06.2025 № СЕ-19/111-25/37575-ІТ убачається, що в дорожній ситуації (наїзд на пішохода ОСОБА_4 ), яка була предметом дослідження експерта, останнім зроблені наступні висновки:

- в діях водія автомобіля «Volkswagen Caddy» (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1, 10.9 ПДР України;

- дії водія автомобіля «Volkswagen Caddy» (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , в яких експертом вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 10.9 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком експерта від 11.06.2025 № 042-871-2025 дані, що містяться у наданій медичній документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 27.03.2025 у ОСОБА_4 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу: перелом медіальної фасетки наколінника, синовііт.

Виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_4 , не має ознак небезпеки для життя та за тривалістю розладу здоров`я, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, свідчить про те, що воно утворилося внаслідок травматичної дії тупим(ми) предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з пішоходом), за давністю може відповідати вказаному терміну, тобто 26.03.2025.

Діагнози, які були встановлені ОСОБА_4 , під час її звернення за медичною допомогою після подій 26.03.2025 є відображенням перебігу хронічних захворювань, тобто для їх розвитку необхідний тривалий період часу, відтак вони взагалі не підлягають судово-медичній оцінці ступеня тяжкості.

Як убачається із відеозапису з камери зовнішнього спостереження магазину «Сільпо», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Володимира Івасюка, 27-Б, неподалік магазину, автомобіль марки «Volkswagen» рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка, у цей час, стояла в нерухомому положенні спиною по відношенню до руху автомобіля. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_4 упала на асфальт.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_4 , суд враховує, що показання останніх узгоджуються між собою, а також узгоджуються з зібраним та дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема: висновком автотехнічної експертизи від 24.06.2025 № СЕ-19/111-25/37575-ІТ, висновком експерта від 11.06.2025 № 042-871-2025 та відеозаписом з камери зовнішнього спостереження магазину «Сільпо», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Володимира Івасюка, 27-Б.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в судовому засіданні доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Дії ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, вчиненим із необережності, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро покаявся.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Водночас, суд ураховує характер вчиненого злочину та поведінку ОСОБА_6 після його вчинення, дані про особу винного, який працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності зі ставленням ОСОБА_6 до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому основного покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з його реальним відбуванням, оскільки вважає, що саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас, вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому альтернативного додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного злочину, вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 має таке право та вчинив злочин, пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху.

При цьому суд не вбачає правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в разі реального відбування покарання.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог потерпілої, суд ураховує наступне.

02 вересня 2025 року потерпілою ОСОБА_4 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 427 134 грн. 63 коп. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., заподіяної внаслідок кримінального правопорушення у порядку, визначеному ст. 128 КПК України.

Цивільний позов потерпіла обґрунтовує тим, що внаслідок наїзду на неї автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , вона понесла витрати на лікування, обстеження, проїзд до медичних закладів та вказала майбутні витрати, які вона понесе, а саме: 28 534 грн. 63 коп. - безпосередні витрати на лікування та обстеження; 3 600 грн. - транспортні витрати пов`язані з відвідування медичних закладів; 395 000 грн. - майбутні витрати на два оперативних втручання з протезування суглобів.

Також, потерпіла у позовній заяві вказує, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , їй було спричинено моральну шкоду, яку потерпіла оцінила в 200 000 грн.

17 вересня 2025 року до суду подано відзив на вказану позовну заяву від представника цивільного відповідача - адвоката ОСОБА_5 .

У поданому відзиві адвокат ОСОБА_5 зазначив, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в розмірі 10 057 грн. 86 коп., а саме в частині стягнення документально підтверджених витрат на лікування тілесного ушкодження ОСОБА_4 (закритої травми правого колінного суглобу), яке своїми діями спричинив ОСОБА_6 , однак аж ніяк не хронічних захворювань потерпілої.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, адвокат ОСОБА_5 просив відмовити, оскільки потерпіла у своїй позовній заяві не обґрунтувала факту спричинення їй такої шкоди, у тому числі не обґрунтувала суму шкоди в 200 000 грн.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити цивільний позов потерпілої в межах доведеності. Потерпіла просила задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_5 просив задовольнити позов в частині, що викладена у відзиві на позовну заяву. Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та вказав, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди завищений, а в частині стягнення моральної шкоди - необґрунтований та незрозумілий.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали заявленого цивільного позову, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні шляхом огляду офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Caddy», р.н. НОМЕР_1 , vin-номер: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 та яким керував ОСОБА_6 , станом на 26 березня 2025 року, не мав обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на вказане, суд зауважує, що при вирішенні цивільного позову потерпілої, положення Закону України «Про обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди понесеної потерпілою на лікування та обстеження, суд керується наступним.

Так, матеріальну шкоду потерпіла обґрунтовує понесеними витратами на лікування та обстеження внаслідок кримінального правопорушення.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вказано вище у вироку, судом встановлено, що ОСОБА_6 внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та наїзду на потерпілу ОСОБА_4 , спричинив останній середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Із долучених до цивільного позову розрахункових документів (допустимих доказів) убачається, що потерпіла понесла на лікування та обстеження після дорожньо-транспортної пригоди витрати на загальну суму 28 534 грн. 63 коп.

Таким чином, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вказані позовні вимоги, оскільки позивачем надані відповідні розрахункові документи (допустимі докази), які підтверджують розмір понесених витрат.

За наведених підстав, з огляду на те, що ОСОБА_6 добровільно передав потерпілій 1 000 грн., що також підтвердила остання, суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 27 534 грн. 63 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді транспортних витрат на проїзд до медичних закладів та майбутніх витрат на оперативні втручання, суд звертає увагу на наступне.

Так, за загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження транспортних витрат у розмірі 3 600 грн., які понесені у зв`язку з відвідуванням медичних закладів.

Окрім того, суд зауважує, що майбутні витрати на два оперативних втручання з протезування суглобів, які потерпіла оцінила в 395 000 грн. також не підтверджені жодними доказами, у тому числі медичними документами, які б вказували на необхідність протезування та його вартість.

При цьому, із консультативного висновку спеціаліста від 12.08.2025, який надано потерпілою в обґрунтування цивільного позову, також не убачається, що лікарем рекомендовано саме протезування суглобу.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення транспортних витрат на проїзд до медичних закладів на суму 3 600 грн. та майбутніх витрат на оперативні втручання в сумі 395 000 грн. - не підлягають задоволенню, оскільки потерпілою не надано доказів, які б підтверджували понесення нею даних витрати або того, що витрати будуть понесені в майбутньому.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, слід відзначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди ОСОБА_4 , що виразилося у нервовому потрясінні, перенесеному стресі та стражданні у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування завданої шкоди суд враховує вимоги розумності і справедливості, а також враховує те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення за рахунок відповідача.

Суд, при визначені розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди враховує ступінь вини ОСОБА_6 , тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, а також її страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_6 на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 80 000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача та не поставить в край тяжкий матеріальний стан ОСОБА_6 .

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України.

Керуючись статтями 370, 374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Початок строку відбування ОСОБА_6 покарання рахувати з дня прибуття останнього до місця відбування покарання і постановлення на облік у виправному центрі.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 27 534 (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 63 копійки та 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 2 228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA0026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження).

Речовий доказ по справі, а саме флеш накопичувач із відеозаписом з камер відеоспостереження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з часу отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1