ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/378/26 Справа № 332/2563/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, обіймає посаду начальника управління з питань праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення

Згідно вироку суду першої інстанції, органом досудового слідства та пред`явленого прокурором зміненого обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, будучи службовою особою Головного управління Держпраці в Запорізькій області, вчинив злочин за наступних обставин.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці в Запорізькій області (далі - Управління Держпраці), Управління Держпраці є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Наказом ГУ Держпраці в Запорізькій області № 10-к від 01.07.2015 ОСОБА_8 призначено на посаду начальника управління з питань праці.

У зв`язку з набранням чинності 01 травня 2016р. Закону України від 10 грудня 2015 № 889ЛТП «Про державну службу», ОСОБА_8 , згідно з наказом ГУ Держпраці в Запорізькій області № 173-к від 04.05.2016, присвоєно ранг державного службовця в межах категорії «Б».

Відповідно до Примітки 1, ст. 364 КК України - службовою особою у статті 368 цього Кодексу є особа, яка постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також обіймає постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, якими особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування.

Частиною другою Примітки до ст. 368 КК України - службовою особою, яка займає відповідальне становище, у статтях 368, 3682 , 369, 382 цього Кодексу, є особа, зазначена у пункті 1 Примітки до статті 364 цього Кодексу, а також посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б».

Так, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, в силу виконання функцій організаційно-розпорядчого характеру та займає відповідальне становище, приблизно з 16 години 00 хвилин по 16 годину 20 хвилин 26.04.2021, знаходячись у службовому кабінеті начальника управління з питань праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, буд. 8, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на отримання неправомірної вигоди, за вирішення питання щодо проведення перевірки ПП «Будшлях-2011» (37891166) без виявлення порушень законодавства та, як наслідок, не притягнення директора до адміністративної відповідальності, повідомив ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , директору ПП «Будшлях-2011», порядок та варіанти проведення перевірки.

Так, 28.04.2021 приблизно о 13 годині 40 хвилин, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, знаходячись у службовому кабінеті начальника управління з питань праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, буд. 8, одержав від ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди в розмірі 10000 гривень за вирішення питання щодо проведення перевірки ПП «Будшлях-2011» без виявлення порушень законодавства та, як наслідок, не притягнення директора до адміністративної відповідальності.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 05.05.2021 приблизно о 12 годині 34 хвилини ОСОБА_8 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, знаходячись у службовому кабінеті начальника управління з питань праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, буд. 8, одержав від ОСОБА_9 другу частину неправомірної вигоди в розмірі 15000 гривень за вирішення питання щодо проведення перевірки ПП «Будшлях-2011» без виявлення порушень законодавства та, як наслідок, не притягнення директора до адміністративної відповідальності.

Після отримання від ОСОБА_9 вищевказаних грошових коштів в якості неправомірної вигоди, ОСОБА_8 зберігав їх під текою на своєму робочому столі у службовому кабінеті начальника управління з питань праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, буд. 8. до моменту їх вилучення співробітниками поліції під час проведення обшуку 05.05.2021р. у період часу з 12 години 38 хвилин по 15 годину 20 хвилин.

Дії ОСОБА_8 за уточненим обвинуваченням кваліфіковані прокурором за ч. 3 ст. 368 КК України як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення дій в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду з використанням наданого йому службового становища.

Суд першої інстанції дослідивши всі докази по справі прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

На вказане рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати. Визнати ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, позбавленням права займати організаційно-розпорядчі. Вирішити питання речових доказів.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про визнання недопустимими усіх доказів наданих стороною обвинувачення через отримання їх в умовах провокації злочину є необґрунтованими. Зокрема, судом не надано детальне обґрунтування з посиланням на докази своєму висновку про наявність ознак провокації в поведінці ОСОБА_9 , зокрема наявність вирішального впливу з його боку на вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину.

Зокрема, Верховним Судом вказано, що розглядаючи клопотання в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, суд перевіряє чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. При цьому у разі задоволення клопотання, така ухвала виконує виключно контрольну функцію і не може вважатися правовою підставою для проведення обшуку. Відсутність в матеріалах провадження журналу судового засідання під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку, на переконання колегії суддів, не є таким порушенням, яке тягне за собою визнання недопустимим протоколу проведення цієї слідчої дії.

Водночас судом залишено поза увагою той факт, що саме ОСОБА_8 повідомлено ОСОБА_9 про надходження скарги на ПП «Будшлях-2011» до ГУ Держпраці в Запорізькій області. Саме ОСОБА_8 запропоновано два варіанти проведення перевірки «небажаний або нормальний». При отриманні ОСОБА_8 грошових коштів 28.04.2021 матеріалами НСРД зафіксовано, як ОСОБА_9 кладучи до кишені ОСОБА_8 грошові кошти говорить: « там десять, і в п`ятницю я додам», а ОСОБА_8 , в свою чергу, висловлює йому подяку. У подальшому 05.05.2021 після підписання акту в якому констатовано відсутність встановлених в результаті перевірки порушень, відбулась передача другої частини грошових коштів, під час якої ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він отримує залишок раніше обумовленої суми неправомірної вигоди, (жестикулюючи) показує місце куди їх необхідно покласти (під папку).

За таких обставин вважає, що суд першої інстанції не навів аргументів, чому діалоги, які демонструють розуміння з боку ОСОБА_8 отримання ним неправомірної вигоди, свідчать про провокацію.

Заслухавши суддю - доповідача, сторони по справі, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_8 невинуватим та ухвалюючи виправдувальний вирок, визнав недопустимими ряд відшуканих, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України доказів, серед яких грошові кошти, які були предметом неправомірної вигоди, особисту справу ОСОБА_8 вилучену в ГУ Держпраці в Запорізькій області.

Підставою для визнання вказаних доказів недопустимими суд вказав п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК України, а саме те, що розгляд клопотань про надання дозволу на обшук здійснювався без повної технічної фіксації засідання.

Однак, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи відповідне рішення суд першої інстанції, в порушення положень ч. 6 ст. 368 КПК України, не врахував релевантні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постанові від 20.11.2024 в справі № 645/3612/15-к.

Зокрема, Верховним Судом вказано, що розглядаючи клопотання в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, суд перевіряє чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. При цьому у разі задоволення клопотання, така ухвала виконує виключно контрольну функцію і не може вважатися правовою підставою для проведення обшуку.

Крім того, Верховний Суд зауважив, що під час розгляду таких клопотань (ex post factum) про проведення обшуку відсутня змагальність, як така, адже за змістом ст. 248 КПК України сторона захисту не повідомляється та не викликається у судове засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає відсутність в матеріалах провадження журналу судового засідання під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку, не є таким порушенням, яке тягне за собою визнання недопустимим протоколу проведення цієї слідчої дії.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з рішення суду та вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні невідкладних обшуків за місцем проживання, роботи ОСОБА_8 не встановлено. Таким чином, рішення про визнання протоколів проведення цих слідчих дій та похідних від них доказів недопустимими є необґрунтованим.

Крім того колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про визнання недопустимими усіх доказів наданих стороною обвинувачення через отримання їх в умовах провокації злочину є необґрунтованими.

Зокрема, судом першої інстанції не надано детального обґрунтування з посиланням на докази своєму рішенні про наявність ознак провокації в поведінці ОСОБА_9 , зокрема наявність вирішального впливу з його боку на вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину.

Слід зазначити, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що саме ОСОБА_8 повідомлено ОСОБА_9 про надходження скарги на ПП «Будшлях-2011» до ГУ Держпраці в Запорізькій області.

Також, саме ОСОБА_8 запропоновано два варіанти проведення перевірки «небажаний або нормальний». При отриманні ОСОБА_8 грошових коштів 28.04.2021 матеріалами НСРД зафіксовано, як ОСОБА_9 кладучи до кишені ОСОБА_8 грошові кошти говорить: « там десять, і в п`ятницю я додам», а ОСОБА_8 , в свою чергу, висловлює йому подяку.

У подальшому 05.05.2021 після підписання акту в якому констатовано відсутність встановлених в результаті перевірки порушень, відбулась передача другої частини грошових коштів, під час якої ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він отримує залишок раніше обумовленої суми неправомірної вигоди, (жестикулюючи) показує місце куди їх необхідно покласти (під папку).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про виправдання особи, не навівши аргументів, чому діалоги, які демонструють розуміння з боку ОСОБА_8 отримання ним неправомірної вигоди, свідчать про провокацію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 411 цього Кодексу судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає викладені в ухвалі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, виключити суперечності та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді