КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/543/25
Провадження № 1-кп/177/149/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження № 0000006 від 07.01.2025 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, військовослужбовця ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 , який обіймає посаду номера обслуги кулеметного взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону у військовому званні сержант, одруженого, який утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», 07.01.2025 приблизно о 20 год. 05 хв., перебував біля закусочної «ІНФОРМАЦІЯ_3», за адресою: вул. Каштанова, 6а, с. Нива Трудова, Криворізький район, Дніпропетровська область, де тримаючи в руці корпус бойової гранати Ф-1, із маркуванням 10752- 94Т, запал УЗРГМ-2, із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, тобто предмети спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, в умовах дії воєнного стану, грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальновстановлені норми поведінки в суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, незважаючи на зауваження оточуючих, погрожував фізичною розправою відвідувачам громадського закладу, що потягло за собою тимчасове припинення нормальної діяльності вказаного закладу.

Він же, будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», маючи злочинний намір, направлений на незаконне носіння, зберігання, вибухових пристроїв, усвідомлюючи заборону вільного їх обігу, та його карність, не маючи дозволу на їх носіння та зберігання, у порушення Положення про дозвільну систему (затвердженого постановою КабінетуМіністрів України від 12.10.1992 № 576, із наступними змінами), Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та , використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», у невстановлений день та час придбав корпус бойової гранати Ф-1, із маркуванням 10752-94Т, запал УЗРГМ-2, із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, які він став незаконно зберігати при собі без передбаченого законом дозволу. 07.01.2025 приблизно о 23 год. 20 хв., при проведенні огляду біля закусочної «ІНФОРМАЦІЯ_3», по вул. Каштановій, 6а в с. Нива Трудова Криворізького району Дніпропетровської області, куди ОСОБА_2 незаконно приніс вказані корпус бойової гранати Ф-1, із маркуванням 10752-94Т, запал УЗРГМ-2, із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, дані предмети були вилучені.

Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та за ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками: носіння, зберігання, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на початку судового розгляду визнав частково. Надав показання про те, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . На початку січня 2025 року, під час перебування у короткостроковій відпустці, удома, виявив у себе в форменому одязі вибухові пристрої, які у встановлений законом спосіб, перед відпусткою, не здав. Маючи за мету здати ці пристрої правоохоронним органам, 07.01.2025 прийшов до місцевої дільниці, однак, як з`ясувалося, вона не працювала, дільничного інспектора у населеному пункті не було. Після чого, повертаючись додому, зайшов до кафе-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » випити кави, де між ним та місцевим мешканцем виник словесний конфлікт на ґрунті проходження військової служби. Між ними розпочалася штовханина, у зв`язку з чим, відвідувачі кафе викликали працівників поліції, які, прибувши на місце, під час його затримання, виявили та вилучили у нього вибухові пристрої. Зазначив, що не погрожував відвідувачам кафе їх підірвати та ні в якому разі не збирався застосовувати наявні у нього вибухові пристрої. Не заперечував, що під час розмови з відвідувачами кафе розповідав про наявність у нього вибухових пристроїв, однак їх не демонстрував. У судових дебатах обвинувачений зазначив, що не виключає можливості висловлювання ним намірів підірвати гранату, однак не пам`ятає вказаних обставин, не пам`ятає, що діставав та погрожував гранатою. Пов`язував це з тяжким психоемоційним станом. Зазначав, що у вчиненому щиро розкаюється, жалкує про свій вчинок, і що йому соромно за свої дії. Просив вибачення за свою поведінку, розуміє, що не мав права переносити та зберігати при собі вибухові пристрої, однак умислу їх застосовувати відносно місцевих мешканців не мав. Просив не позбавляти його волі та дати можливість продовжити військову службу, бути корисним на фронті, захищати Батьківщину, де його участь буде більш важливою та ефективнішою.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 надав показання про те, що він є власником магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_2 , який працює щодня з 06 год. 00 хв. до 20-21 год. 00 хв. Близько 22 год. 00 хв. 07.01.2025 він перебував удома, коли йому зателефонувала продавець магазину і повідомила, що на території магазину, на літньому майданчику, відбувалася між відвідувачами бійка. Приїхавши до магазину, побачив, що територія кафе огороджена стрічкою, на місці знаходилася поліція, якою був затриманий місцевий мешканець ОСОБА_2 . Зі слів відвідувачів кафе відомо, що між ОСОБА_2 та місцевими мешканцями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які разом відпочивали, виник конфлікт, під час якого ОСОБА_2 , нібито, погрожував підірвати всіх гранатою, яка була вилучена у ОСОБА_2 працівниками поліції. Пояснив, що йому, як власнику кафе-магазину, де відбувалися події, будь-якої шкоди не спричинено, претензій до ОСОБА_2 не має. Також зазначив, що знає ОСОБА_2 як порядну людину, характеризує його виключно позитивно. Останній є військовослужбовцем, пішов боронити Батьківщину добровільно. Можливо, із урахування психоемоційного стану, ОСОБА_2 під час конфлікту себе не стримав, проявив зайві емоції. Проте, просив врахувати його позитивні якості та суворо не карати.

Водночас, незважаючи на невизнання в повному обсязі ОСОБА_2 своєї винуватості у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, його вина підтверджується показаннями свідків в даному кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надала показання про те, що 07.01.2025 приблизно о 18 год. 00 хв., вона відпочивала у кафе-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», за адресою: вул. Каштанова, 6а, с. Нива Трудова, Криворізький район, Дніпропетровська область, у компанії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вони вживали алкогольні напої (пиво та горілку). Також, приблизно через 30-40 хв., до них за столик підсів ОСОБА_2 . Вони всі спілкувалися, усе було добре. Потім ОСОБА_2 почав без дозволу брати їх алкогольні напої, на що вона зробила зауваження та попрохали його йти додому. ОСОБА_2 це не сподобалося, він почав обурюватися. Потім дістав із кармана гранату та почав її розкручувати. Вони попрохали ОСОБА_2 заспокоїтися та заховати гранату і йти додому. Він нібито послухався та пішов, але через деякий час знову повернувся, дістав гранату та почав погрожувати нею усіх підірвати. На зауваження заспокоїтися ОСОБА_2 не реагував, у зв`язку з чим, ОСОБА_11 накинувся на ОСОБА_2 , поваливши його на землю, на спину, та сидячи на ньому зверху, утримував за руки, щоб ОСОБА_2 не зміг підірвати гранату. У цей час із магазину вийшла ОСОБА_12 , яку вона попрохала терміново викликати поліцію. Приблизно через 20-30 хв. прибули працівники поліції, які під час затримання ОСОБА_2 виявили та вилучили у нього вибуховий пристій.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надала показання про те, що 07.01.2025, приблизно о 18 год. 00 хв. прийшла до кафе-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3». Коли заходила до приміщення, бачила, що за столиком, на літньому майданчику, сиділи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , розпивали спиртні напої, при цьому все було спокійно, ніяких конфліктів між ними не відбувалося. Близько 19 год. 30 хв. вона почула крики та коли вийшла з магазину, дівчата ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) кричали, щоб вона викликала поліцію, тому що ОСОБА_2 хоче підірвати гранату. У цей час, на відстані близько 3 метрів від магазину, вона побачила, як ОСОБА_2 , на спині, лежить на землі, а на ньому зверху, утримуючи за руки, сидить ОСОБА_11 . За її викликом на місце через 15-20 хв. прибула поліція, працівники якої затримали ОСОБА_2 , а також вилучили у нього вибухові пристрої.

Окрім того, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомили, що знають ОСОБА_2 , як односельця, будь-яких конфліктів із ним ніколи не виникало, неприязних відносин до нього не мають. Також їм відомо, що останній є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією.

Допитати у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 не вдалося за можливе, оскільки відповідно до витягу з наказу командира ВЧ № 5006 від 12.10.2025 № 301, ОСОБА_11 вважається таким, що зник безвісти в районі виконання бойового завдання 12.10.2025 (а.с.193).

Згідно з протоколу слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , із застосуванням відео зйомки, останні, кожен окремо, на місцевості, за адресою: АДРЕСА_2 , відтворили обставини події, яка мала місце 07.01.2025 за вищевказаною адресою, за їх та ОСОБА_2 участі, під час яких, останній, погрожував підірвати гранату, а ОСОБА_11 , із метою запобігти вказаним діям ОСОБА_2 , повалив останнього на землю та утримував за руки до приїзду працівників поліції (а.п.85-88).

Під час перегляду відеозапису, встановлено його повну відповідність викладеному у протоколі слідчої дії.

Окрім того, вина ОСОБА_2 доводиться письмовими матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Як слідує з рапортів від 08.01.2025 старшого інспектора-чергового ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_13 , від заявника ОСОБА_12 07.01.2025 о 20 год. 49 хв. на лінію «102» надійшло повідомлення, згідно з якого, 07.01.2025 о 20 год. 48 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із магазином Техніка», військовослужбовець ОСОБА_2 , без форми, кидається на людей із бойовою гранатою, погрожує зірвати чеку. Як зазначено у рапорті, виїздом на місце встановлено, що виявлено військовослужбовця ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 , стрільця-зенитника, сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у якого виявлено та вилучено корпус бойової гранати «Ф-1», із запалом «УЗРГМ-2». Звідки у нього граната повідомити не може (а.п.13).

Окрім того, від працівника поліції ОСОБА_14 (слідчий) 07.01.2025 о 23 год. 53 хв. надійшов рапорт про те, що 07.01.2025 о 21 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_2, у ході огляду ОСОБА_2 , виявлено та вилучено корпус бойової гранати «Ф-1», із маркуванням 10752-94Т, запал «УЗРГМ-2», із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, які, ймовірно, бойові та вибухонебезпечні (а.п.14).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.01.2025, із ілюстрованою фото таблицею до нього (а.п.17-20), під час огляду місцевості, території біля магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3», що за адресою: АДРЕСА_2, за участі понятих, інспектора УВТС ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_15 , власника приміщення ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України, виявлено та вилучено корпус бойової гранати «Ф-1», із маркуванням 10752-94Т, запал «УЗРГМ-2», із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71.

Згідно з висновку експерта від 09.01.2025 № СЕ-19/104-25/1169-ВТХ, № СЕ-19/104-25/1195-ВТХ (а.п.54-58,65-68), надані на дослідження предмети, являються: уніфікованим запалом ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2 та конструктивно оформленим знаряддям вибухової речовини, а саме, спорядженим корпусом ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, які є промислового виготовлення та відносяться до категорії вибухових пристроїв та вибухових речовин, відповідно.

При цьому, наданий на дослідження предмет, який є ударно-спусковим механізмом мінного універсального вибухника МУВ-2, промислового виготовлення, вибухового спорядження не має, до категорії вибухових речовин, вибухових пристроїв та бойових припасів не відноситься, для здійснення вибуху не придатний, що встановлено висновком експерта від 08.01.2025 № СЕ-19/104-25/1184-ВТХ (а.п.76-80).

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні надані суду докази, суд критично відноситься до часткового визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме, у частині заперечення останнім застосування вибухових пристроїв та речовин, під час вчинення ним хуліганських дій, оскільки його показання обвинуваченого спростовуються вищенаведеними в справі доказами. А саме, показаннями свідків, які, кожен окремо, у судовому засіданні надали показання про те, що ОСОБА_2 , вчиняючи хуліганські дії, погрожував застосувати наявну у нього гранату та підірвати присутніх відвідувачів кафе-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» та не зробив цього, оскільки його діям запобіг свідок ОСОБА_11 , який утримував ОСОБА_2 до приїзду працівник поліції, яким останнього було затримано та вилучено вибухові пристрої та речовини.

Також, у судовому засіданні, ОСОБА_2 , не заперечував вказані обставини.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами, як з боку обвинувачення, так і захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, та виходячи з сукупності допустимих та належних доказів, дійшов до переконання про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_2 в інкримінованих йому діяннях, та його дії за ч. 4 ст. 296 КК України за ознаками: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та за ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками: носіння, зберігання, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, кваліфіковано правильно.

Згідно з даних обвинувального акта, органом досудового розслідування не встановлено обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , про що також зазначено в судових дебатах прокурором.

Водночас, під час судового розгляду, суд детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого ОСОБА_2 до та після вчинення злочину, наслідки суспільно небезпечних діянь останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зваживши на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності, дійшов висновку, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , згідно зі ст. 66 КК України, визнає його щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зумовлених тривалим перебуванням обвинуваченого в зоні бойових дій, під час захисту Батьківщини, а саме виконанні бойових завдань та пов`язаним із цим нестабільним психоемоційним станом.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, суд враховує приписи ст. ст. 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме на зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом (далі - ВС) у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к).

Отже, вирішуючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, дані про його особу, котрий вперше притягається до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, нагороджувався грамотами, медаллю, неодноразово отримував подяки за місцем проходження служби, характеризується виключно позитивно як за місцем проходження служби, так і за місцем утримання, в ДУ «Криворізька УВП № 3, де за власної ініціативи залучений до праці, на диспансерних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, одружений, утриманців не має, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих, що тяжких наслідків злочином не спричинено. Також, судом враховується і той факт, що будучи військовослужбовцем, ОСОБА_2 добровільно прийняв рішення проходити службу, тим самим погодився беззаперечно дотримуватися Конституції і законів України, військової присяги, вимог статутів ЗСУ, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, дорожити честю та гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків. У той же час, із огляду на його статус, усвідомлюючи наслідки застосування боєприпасів і вибухових речовин серед мирного населення та їх руйнівну дію, під час перебування у короткостроковій відпустці, перевіз та зберігав їх при собі, а у послідуючому, висловлюючи наміри застосування, свідомо піддавав ризику безпеки мирне населення.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання в межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі. При цьому, остаточне покарання необхідно призначити останньому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання, більш суворим.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкта посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від учинення нових злочинів.

Із моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Відповідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених ч. ч. 1, 2 цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (ч. ч. 3, 4 ст. 75 КК України).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, хоча і вчинив тяжкі злочини, але вину визнав повністю, та щиро розкаявся, що враховано обставиною, яка пом`якшує його покарання. Обвинувачений є військовослужбовцем, добровільно пішов на військову службу та захист України в період війни, має державні відзнаки за бойові заслуги, потерпілий та інші учасники події не мають претензій до обвинуваченого, жодних негативних наслідків від вчинених діянь не настало.

При цьому суд враховує, що покарання у виді позбавлення волі є винятковим покаранням, яке застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в інший передбачений законом спосіб. Покарання повинно визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Вирішуючи питання доцільності застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд також враховує те, що солдат ОСОБА_2 бажає продовжувати військову службу та продовження проходження служби дозволить йому ефективно реалізувати громадянський обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Отже, звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням у даному кримінальному провадженні буде відповідати принципу справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, і відомостям, які з позитивного боку характеризують його особу.

Із урахуванням вищевикладених судом обставин в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

При цьому, на обвинуваченого ОСОБА_2 необхідно покласти відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та згідно з ч. 4 вказаної статті, контроль за поведінкою ОСОБА_2 і за виконанням ним обов`язків під час іспитового строку, відповідно до Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженого наказом Міністерства оборони України 17.09.2020 № 337, слід покласти на командира (начальника) військової частини (установи), у якій ОСОБА_2 буде проходити військову службу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався.

Згідно з протоколу затримання особи (а.п.28-30), ОСОБА_2 затримано 08.01.2025 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2025, у рамках цього кримінального провадження, до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє, ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2025, до 24.11.2025 включно.

Оскільки до обвинуваченого ОСОБА_2 застосовано покарання не пов`язане з позбавленням волі, наявність підстав та обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б беззаперечно свідчили про необхідність застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не доведено та в судовому засіданні не встановлено, суд не вбачає підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відтак, обвинувачений підлягає негайному звільненню з під-варти в залі суду.

Інші заходи забезпечення у цьому кримінальному провадженні не застосовувалися.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані з залученням експертів у кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинуваченого, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання за:

-ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

-за ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

У порядку ч. 4, ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 год. 56 хв. 08.01.2025 по 11 год. 30 хв. 18.11.2025 включно, із розрахунку день за день.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України, на період іспитового строку нагляд за обвинуваченим ОСОБА_2 під час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши негайно з-під варти в залі суду.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: ударно-спусковий механізм мінного універсального вибухника МУВ-2, що поміщений до сейф-пакету № 3646234 та зберігається в камері речових доказів ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області (а.п.83), - знищити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 40 копійок (а.п.53,64,75).

Матеріали кримінального провадження № 0000006 від 07.01.2025 залишити при обвинувальному акті, і подальшим зберіганням у справі № 171/543/25 (провадження № 1-кп/177/149/25).

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: