В И Р О К

Іменем України

№ 610/4267/25 № 1-кп/610/242/2025
м. Балаклія04 листопада 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця: с. Новоселівка Балаклійського району Харківської області; зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з вищою освітою; офіційно не працевлаштованого; одруженого , має на утриманні неповнолітню дитину; рнокпп НОМЕР_1 ; в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Вимогами ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Нормами ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди, виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує ці права та його державної реєстрації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19.06.2003 самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , з метою отримання прибутку за рахунок обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції, в період з середини травня 2025 року, більш точна дата не встановлена, по 08 жовтня 2025 року, всупереч ст. 14 Конституції України, ст. 116, 125 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, маючи єдиний корисливий мотив, діючи умисно, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, достеменно знаючи, порядок набуття земельних ділянок у користування та те, що він не має права використовувати земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення, за допомогою найманої сільськогосподарської техніки та сторонніх осіб, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання вказаних робіт ОСОБА_3 , вчинив самовільне зайняття частини земельної ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0172 площею 83,0092 га, за координатами: 5475566,2,6040; 5476595,8,6460 ; 5477118,9090 6212749,8730; 5476836,9710 6212970,0020; 5476772,2180 6213027,8120; 5476749,6550 6213050,7370; 5476728,9130 6213067,4150; 5476716,5590 6213070,6250; 5476702,1500 6213069,9470; 5476682,6160 6213062,4850; 5476612,6800 6213021,9220; 5476555,4920 6212995,2650; 5476526,8950 6212983,7390; 5476495,0910 6212972,5430; 5476476,8690 6212968,1280; 5476469,1990 6212967,3040; 5476455,4210 6212970,8950; 5476434,3720 6212978,9240; 5476401,5470 6212994,7530; 5476401,5470 6212994,7530; 5476290,8,2690; 5476283,0,8950; 5476071,7,0990; 5475917,4,5210; 5475848,3,7620; 5475814,4,8490; 5475752,2,9380; 5475566,2,6040, розташованої поблизу с. Новоселівка Ізюмського району Харківської області та власником якої є Держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у вигляді протиправного використання землі у своїх потребах шляхом її обробки та посіву сільськогосподарської культури соняшнику.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» ГУ Держгеокадастру у Харківській області, складено розрахунок, відповідно до якого внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки площею 83,0092 га, розташованої за вищевказаною адресою в межах обслуговування Савинської ОТГ Державі України в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області заподіяні збитки на загальну суму 344 721, 34 гривень (триста сорок чотири тисячі сімсот двадцять одна гривня тридцять чотири копійки), що у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто заподіяна значна шкода інтересам Держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення класифікується як кримінальний проступок.

За правилом ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акті за його відсутності.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 197-1 КК України -

самовільне зайняття земельної ділянки,

яким завдано значної шкоди її власнику.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Обвинувачений: в силу ст. 89 КК України судимості не має; одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2009 р.н.; офіційно не працевлаштований; за місцем проживання характеризується виключно позитивно; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі з питань пробації.

Під час досудового розслідування обвинувачений винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи, щиро розкаявся, що на підставі ст. 66 КК України визнається обставинами, що пом`якшують покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України кримінальне правопорушення карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також враховує конструктивну процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення, завдану державі кримінальним правопорушенням майнову шкоду добровільно повністю відшкодував, хоча раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, проте його судимість погашено і вважається таким, який раніше кримінального правопорушення не вчиняв, покарання не відбував та при призначенні покарання не повинен відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості, вчинене є кримінальним проступком.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням правила ст. 69-1 КК України про призначення покарання за наявності обставин, що пом`якшують покарання, його необхідно призначити у виді штрафу, проте вже у максимальному розмірі санкції, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, внаслідок чого буде ефективним.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, призначити йому покарання штраф триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

2)Речовий доказ: оптичний диск з відеозаписами зберігати в матеріалах кримінального провадження (судової справи).

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1