ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3259/25 Справа № 193/1042/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2025р. яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нові Ковна Софіївського району Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст.75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_6 , визнано винуватим за ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирок суду першої інстанції оскаржено обвинуваченим ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

-вважає, що вирок першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, а висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме він не наносив удари потерпілому молотком, та сам отримав від потерпілого у конфлікті з ним декілька ударів тупим твердим предметом, про що свідчить висновок СМЕ від 16.04.2024р.;

-вказує, що поза увагою працівників поліції та суду першої інстанції залишився той факт, що не знайдено та не вилучено знаряддя (молоток), якого в нього не було в руках, а також той факт, що домоволодіння свідка ОСОБА_11 знаходиться від місця конфлікту на відстані близько 674,9м. за густим очеретом і він фізично не міг бачити конфлікт в силу природно-ландшафтних причин;

-зазначає, що слідством не встановлено точного місця, де відбувався слідчий експеримент, який проведений та зафіксований без дотримання вимог ст.240 КПК України, оскільки здійснений без відтворення обвинуваченим обставин події нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та в протоколі не було докладно викладено умови та результати слідчого есперименту, працівниками поліції не встановлено власника, на території якого проводився слідчий експеримент, не надано заяв від власника на згоду проведення на його власності слідчого експерименту, не були вжиті заходи щодо забезпечення присутності під час есперименту зацікавлених осіб, а саме обвинуваченого та власника нерухомості, де відбувся конфлікт;

-вказує, що слідством не надано належних та допустимих доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення;

-вважає, що вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.413 КПК України підлягає скасуванню по причині призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж передбачено ч.2 ст.125 КК України;

-прохає оскаржуваний вирок скасувати і закрити кримінальне провадження, в задоволенні позовних вимог цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прохали вирок скасувати, провадження закрити, позиції прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, проохали вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 (далі обвинувачений) визнано виннуватим у тому, що 09.04.2024р. приблизно о 08:30 год., потерпілий ОСОБА_9 , (далі потерпілий) на тракторі приїхав на земельну ділянку, яка розташована неподалік вулиці Центральна, в селі Нові Ковна, Криворізького району Дніпропетровської області, де займався її обробітком. Того ж дня, приблизно о 09:00год. до вказаної вище земельної ділянки прибув на власному автомобілі ВАЗ 2104, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , його рідний брат обвинувачений ОСОБА_6 , разом із своєю дружиною ОСОБА_12 . Побачивши те, що потерпілий обробляє вищевказану земельну ділянку, у обвинуваченого на ґрунті довготриваючих особистих неприязних відносин раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Після чого, обвинувачений того ж дня, приблизно о 09:05год. перебуваючи на зазначеній ділянці місцевості, діставши з багажного відділення свого автомобіля ВАЗ 2104 молоток, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, направився до потерпілого, який на той час перебував у кабіні трактора, та використовуючи молоток, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, завдав потерпілому не менше 7-8 ударів молотком в область лівої верхньої кінцівки, спричинивши тим самим потерпілому згідно висновку судово-медичного експерта №919 від 24.05.2024 тілесні ушкодження у вигляді забою лівого променево-зап`ясткового суглоба, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день).

Таким чином, обвинувачений. вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений в суді першої інстанції свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, цивільний позов не визнав та показав, що з братом - потерпілим давно не спілкуються. Приблизно о 9-00 год 09.04.2024р., він, побачивши, що по його полю засіяному соняшником, який має 20 см заввишки, їздить трактор, завернув на поле та зупинив автомобіль ВАЗ 2104, в якому знаходилася його дружина ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вийшов з автомобіля і пішов в напрямку трактора. Хто знаходиться в тракторі, він не бачив. Жодних знарядь у нього із собою не було. Потім побачив, що трактором керує його брат - потерпілий, який відчинив двері і покликав його рукою до себе. Він підійшов до трактора і став на підніжку, після чого, потерпілий підгріб його під себе та почав бити. Однією рукою потерпілий утримував кермо, іншою наносив йому удари. Він особисто був затягнутий у кабіну трактора, ноги були зовні, а тулуб в кабіні на полу, та він особисто руками намагався виштовхнути себе з кабіни. Потерпілий утримував його тулуб на полу, біля ніг або між ніг. Під час нанесення ударів він почув під одягом, що потекла кров, оскільки потерпілий наніс йому 5-7 ударів ножем, а також по голові наніс 1-2 удари, від яких він особисто знепритомнів. Від удару по голові у нього на потилиці була шишка, також на правій щелепі було садно. До тями його привела дружина ударами по обличчю. Потім він особисто побачив, що до його автомобіль біжить потерпілий з каменем в руках. Дружина посадила його до автомобілю, сіла за кермо і поїхала у бік трактора, оскільки справа росла дереза, коли автомобіль опинився між потерпілим та трактором, той жбурнув камінь в його автомобіль, але попав у лобове скло свого трактора. Він особисто, його дружина та ОСОБА_13 повернулися додому та дружина обробила спину, дала таблетку від головного болю та нудоти. Йому відомо, що мати часто б`є потерпілого, і в той вечір він чув, як вони сварились. Поліцію викликала дружина, від виклику швидкої відмовились. Ножові поранення локалізовані: ліве плече, ліву лопатку, між лопатками. Дружина знімала відео під час обробляння ран. Одяг, в якому він був, дружина спалила на другий день, бо він прийняв таке рішення, чому, не може пояснити. СМЕ зробив через тиждень, бо погано себе почував, хотів просто відлежатись. Лікувала дружина його самостійно. Жодного удару він потерпілому не наносив, молотка не має, ніж не бачив. Він вважає, що удари по голові потерпілий наніс йому металевим предметом. Його мобільний телефон знаходився під час побиття в автомобілі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 91 КПК України досліджені обставини кримінального провадження, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінені докази. При цьому суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов до висновку що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, його вина у вчиненому доведена у повному обсязі та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При цьому суд першої інстанції перевірив показання обвинуваченого щодо його заперечення на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони не узгоджуються із сукупністю зібраних, перевірених та оцінених доказів по справі, які спростовують зазначені показання обвинуваченого.

Так, витягом з ЄРДР від 04.05.2024р. у кримінальному провадженні № 0000017 підтверджується внесення до ЄРДР відомостей з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі повідомлення до чергової частини ВП №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області з письмовоюю заяво звернувся потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що 09.04.2024р. близько 08.30год. перебуваючи на земельній ділянці розташованій в с.Нові Ковна Криворізького району, Дніропетровської області, його рідний брат обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив йому тілесні ушкодження.

(к.п.а.с. 1)

Заявою потерпілого ОСОБА_9 від 03.05.2024р. підтверджується, що потерпілий звернувся до правоохоронних органів про притягнення до відповідальності обвинуваченого, який наніс йому тілесні ушкодження на земельній ділянці розташованій в в с.Нові Ковна Криворізького району, Дніпропетровської області

(к.п.а.с. 4)

Протоколом проведення слідчого експерименту (із застосуванням фотозйомки) з додатками у вигляді фототаблиць від 23.05.2024р., підтверджується, що потерпілий розповів в присутності двох понятих про подію кримінального правопорушення та показав спосіб, нанесення та локалізацію заподіяних йому обвинуваченим тілесних ушкоджень.

При цьому потерпілий показав, що 09.04.2024р. близько 08.30год. він знаходився на земельній ділянці матері в с.Нові Ковна, де обробляв землю на тракторі. В цей час на поле приїхав його рідний брат обвинувачений ОСОБА_6 із своєю дружиною, після чого брат вийшов з авто і направивися до трактора, тримав у правій руці молоток. На шляху до трактора обвинувачений підняв із землі камінь, який кинув у лобове скло трактора, яке розбилось, і від мілких частинок скла потерпілий отримав порізи обличчя та обох кистей рук. Далі обвинувачений підійшов до трактора з лівої сторони, піднявся на сходах до кабіни, відкрив двері та почав завдавати потерпілому удари молотком, який тримав у правій руці, рухами зверху до низу у напрямку голови. В свою чергу потерпілий підняв дві руки, зігнуті в ліктьовому суглобі з метою захисту обличчя від ударів. В свою чергу обвинувачений наносив удари молотком та тим самим завдавав удари по лівій руці, а саме по зап`ястку. Всього було нанесено не менше десяти ударів по лівій руці молотком.

(к.п.а.с.22-24)

Висновком СМЕ №583 від 10.04.2024 року підтверджується у потерпілого виявлені тілесні ушкодження: садна (подряпин) обличчя, обох верхніх кінцівок, синець правого передпліччя легкі тілесні ушкодження

(к.п.а.с.7);

Висновком судово-медичної експертизи №754 від 03.05.2025 з фототаблицею підтверджується, що виявлені у потерпілого ушкодження у вигляді: саден (подряпин) обличчя, правої верхньої кінцівки, синця правого передпліччя - за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. П.2.3.5. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.; виявлені ушкодження лівого променево-зап`ясткового суглоба - за своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день). П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Виявлені ушкодження могли бути утворені від ударної дії тупого твердого предмету, або предметів, або при ударі об такі. Беручи до уваги ступінь їх загоєння (дно саден нижче рівня шкіри навколо, синець з нечіткими контурами, дані мед.документів), свідчить, що термін їх виникнення може відповідати терміну вказаному обстежуваним. У зв`язку з додатково наданими медичними документами - висновок про ступень тяжкості, у висновку спеціаліста судово-медичного експерта №583 від 10.04.2024р. вважати втратившим силу

(к.п.а.с 8-10);

Висновком експерта № 919 від 24.05.2024 року, підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлені садна (подряпини) обличчя, забій лівого променево-зап`ясткового суглоба, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоровя, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день). Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення синця, забою від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом удар (удар-стиснення), саден від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом тертя-ковзання. Точок прикладання предметів травми в області обличчя, верхніх кінцівок близько 7-8. Ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів, конструктивні особливості яких не відобразилися. Такими предметами могли бути озброєна (не озброєна) рука, взута нога та інші тупі, тверді предмети, які мали подібні властивості. Термін виникнення 09.04.2024 року. Виявлені у потерпілого ушкодження могли утворитися при механізмі, на який вказує потерпілий, про що вказує локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень

(к.п.а.с. 28-30).

Згідно довідки МСЕК від 21.03.2024 р. потерпілий ОСОБА_9 є інвалідом третьої групи безстроково

(к.п.а.с12);

Потерпілий підтвердив в суді першої інстанції, що обвинувачений, який є його братом, вони не спілкуються багато років з 1996 року. Близько 8-00 год 09.04.2024 він заїхав на поле дискувати на своєму тракторі, зробив круг і побачив, що по полю їде обвинувачений на своєму автомобілі ВАЗ 2104 зі своєю дружиною. Поле засіяно не було, рослин не було. Автомобіль зупинився, обвинувачений вийшов із дружиною, відкрив багажник, дістав молоток господарчий і пішов в його сторону. Дружина йшла поряд. Він зібрався повертати вліво, борона піднята на 50 см. Коли почав розвертатись, у лобове скло прилетів камінь, який розбив скло. Від каменя він ухилився вліво, камінь впав у кабіні та заклинив ручний газ. Хто жбурнув камінь, він не бачив, але зробити це міг тільки обвинувачений, після чого обвинувачений відчинив двері та лівою рукою ухватився за кермо і тяг вліво, він особисто тяг вправо, а лівою рукою захищався від ударів молотком, які наносив обвинувачений. Ударів було 5-6. Після цього йому особисто вдалося ногами виштовхати обвинуваченого з кабіни, але обвинувачений зачепився держаком молотка за ручку двері і підтягся знову, після цього виштовхав його вдруге ногами. Обвинувачений впав на ноги і пішов до дружини, яка під час бійки бігала навкруги трактора. Далі потерпілий показав, як обвинувачений викликав з автомобіля поліцію. Коли автомобіль поїхав, він особисто виліз з трактора та сидів біля колеса, йому було погано, боліла рука. Він особисто також набрав 102 та повідомив, що його побив обвинувачений. Йому сказали залишатись на місці пригоди. Мати прибігла до нього, бо почула, що трактор перестав робити, він випив ліки. Швидку не викликали. Трактором керувати він більше не міг, боліла рука. Після дій працівників поліції, він викликав знайомого і той перегнав трактор до нього додому. Він особисто рухався під час виконання робіт на 4 пониженій швидкості, при цьому обвинувачений заскочив під час руху. Він особисто наполягає при призначенні обвинуваченому покарання на найбільш суворої міри покарання, передбаченої за вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не вибачився перед ним, а навпаки при зустрічі продовжує його ображати, веде себе зухвало, прохає задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_14 , показала суду першої інстанції, що у квітні 2024р. вона близько 9-00год. відносила молоко по АДРЕСА_1 у будинок, який знаходиться через два будинки від її домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 . Молоко відносила переселенцям, які пиячать, проживають у будинку, що належить ОСОБА_15 . У той день вони також були в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_16 віддала і пішла додому та по дорозі до них, вона бачила на полі автомобіль ВАЗ 2104 блакитного кольору, який належить обвинуваченому, трактор синього кольору, який належить потерпілому та автомобіль патрульної поліції, чула крики, їй відомо, що земельна ділянка, на якій знаходились автомобілі, належить потерпілому. Обвинувачений є її сусідом через город. Потерпілий проживає разом з матір`ю, сварок немає, не б`ються. Конфлікти виникають тільки тоді коли втручається обвинувачений.

Свідок ОСОБА_11 показав суду першої інстанції, що 09.04.2024р. близько 9-00год. робив прополку на городі, навпроти приблизно через 500 м знаходиться поле, яке належить потерпілому, який орав поле на своєму тракторі. Зі сторони балки до нього ід`їхав автомобіль блакитного кольору ВАЗ 2104, який належить його брату - обвинуваченому. Він одразу зрозумів, що буде конфлікт, оскільки у них постійно виникає конфлікт за частину земельної ділянки в тому місці. Обвинувачений під`їхав, зупинив автомобіль, вийшов з нього, в руках він тримав предмет, схожий на палку, коли йшов, то підняв із землі каменя, підбіг до трактора, потім він чув крик. Він особисто зателефонував до матері потерпілого, вона відповіла, що біжить до нього, приїхали працівники поліції. Вона також йому особисто пояснила, що обвинувачений розбив скло трактора та молотком хотів бити потерпілого по голові, на що той прикривався, в результаті чого у потерпілого побита рука. Трактор зупинився, ніяких рухів не робив, на місці не крутився. Після цього обвинувачений разом із жінкою, яка бігла за ним з телефоном і фотографувала, повернувся до свого автомобіля, сів за кермо і поїхав повз нього. Він особисто чітко бачив, в автомобілі знаходився за кермом обвинувачений та його дружина, бо вони проїхали дуже близько. Після цього він пішов додому, а приблизно через 30 хв. прийшов до потерпілого та його матері додому. У дворі стояв трактор потерпілого, потерпілий тримав побиту ліву руку перед собою. Обвинувачений та потерпілий постійно конфліктуюють. ОСОБА_13 в машині не було ні тоді, коли їхали до поля, ні на зворотному шляху. Також свідок показав, що його опитували з приводу події два рази, один в той же день, і приблизно через 20 днів після цього.

Свідок ОСОБА_17 показала суду першої інстанції, що вона є матір`ю потерпілого та обвинуваченого, що проживає із сином потерпілим ОСОБА_9 , із сином ОСОБА_6 - обвинуваченим в неї неприязні стосунки. Причини оговорювати обвинуваченого відсутні. Свідок показала, що приблизно 10 квітня о 8-00 год. потерпілий поїхав трактором обробляти землю, яка належить їй на праві власності, він має тяжкі хвороби з 2005 року, інвалідність, коли він працював, вона чула роботу трактора. Після того як мотор замовк, їй зателефонував потерпілий та повідомив, що йому погано і вона з ліками побігла до нього на поле. Коли пробігала повз будинку іншого сина - обвинуваченого, їй зателефонував сусід ОСОБА_11 , та повідомив, що сини побилися. Коли прибігла на поле, потерпілий сидів біля колеса трактора, у нього було порізане обличчя, ліва рука побита. У той день вони швидку не викликали вона зателефонувала в лікарню, сімейного лікаря не було, надали консультацію телефоном. Руку лікував потерпілий місяць, було накладено пов`язку. На наступний день зранку звернулися до поліції, отримали направлення на експертизу і зробили експертизу тілесних ушкоджень. Конфліктів із потерпілим у неї немає, фізичне насильство вона над ним не чинить, працівників поліції викликає на неї та потерпілого другий син-обвинувачений з приводу давнього конфлікту за землю. Зі слів потерпілого вона знає, що обвинувачений жбурнув каміння та розбив скло трактора, заліз на ходу до нього в кабіну та побив молотком, двері трактора були поламані. Також, у той самий день, вона бачила, як ОСОБА_18 з обвинуваченим разом їхали в своєму автомобілі з причепом , обвинувачений за кермом. За ними їхав поліцейський автомобіль. Також пояснила, що ОСОБА_13 її рідна сестра, з якою вона не спілкується через давній конфлікт. У той день і на наступний день вона особисто її не бачила та також в автомобілі не бачила.

Свідок ОСОБА_12 показала суду першої інстанції, що вона є дружиною обвинуваченого. З його братом потерпілим та матір`ю не спілкується. Стосунки неприязні. 09.04.2024 року приблизно о 17-00 год. до них у гості приїхала тітка чоловіка ОСОБА_13 , щоб відвідати цвинтар, прибрати. Проживає у м.Дніпрі, привіз її кум до с.Софіївки, чоловік забрав її з с.Софіївки приблизно о 17-00 год. на центральної площі с-ще Софіївка. Прізвище кума, телефон вона не знає, де знаходився з 08.04.2025 по 09.04.2025 не знає. Вранці 09.04.2025 збиралися на цвинтар. В причепі знаходились граблі та сапа, молотка не було. Коли зі свого подвір`я вони побачили на своєму полі чужий трактор. Вона, чоловік - обвинувачений та тітка сіли в автомобіль та поїхали до поля. Коли приїхали, вийшли і направились з чоловіком до трактора. Автомобіль з причепом зупинили на відстані приблизно 15 м. Трактор рухався, потім зупинився, але мотор працював. Чоловік підійшов до кабіни трактора, бо потерпілий відчинив кабіну та гукнув чоловіка . Коли той підійшов, потерпілий затягнув його в кабіну та став наносити удари ножем в область спини 3-4 рази. Трактор крутився на місці, вона підійти до нього не мала змоги. Потім потерпілий випхав ногами чоловіка і той впав на землю. Вона до нього підбігла, він трохи непритомний був, підняла його та трохи вдарила по обличчю. Потім обвинувачений підвівся і вони пішли до машини, в якій сиділа тітка. Вона посадила його на пасажирське переднє сидіння, сама сіла за кермо та почала рух. Посвідчення водія немає, але їздить вміє. Коли розвернулася та поїхала, потерпілий жбурнув камінь в їхню машину, але попав у свій трактор і розбив скло. Відстань від автомобіля до трактора були приблизно 2 метри, чому так попав, вона пояснити не може. Автомобіль та трактор у цей момент стояли поруч, паралельно один одному. Вдома вона допомогла чоловіку перевдягнутися, одяг чоловіка сорочку, светр, фуфайку вона спалила ввечері того ж дня, це рішення приймали разом із чоловіком. Потім викликали поліцію, щоб прийняли заяву про кримінальне правопорушення. ОСОБА_13 була вдома, яка зателефонувала куму і хотіла поїхати додому. Коли приїхали працівники поліції, чоловік написав заяву, але справу закрили. Вони не оскаржували. У неї взяли пояснення, у чоловіка теж. Коли відбирали пояснення, підійшла мати чоловіка та висловлювалася на її адресу, є відеозапис на її телефоні. На полі вона зйомку не вела, відеозапису немає. Потім разом із працівниками поліції проїхали до місця події. До приїзду поліції ОСОБА_13 поїхала, за нею приїхав кум, автомобіль не знає, темного кольору, вона з ним не спілкувалася. Він приїхав протягом 20-30 хвилин, був десь у знайомих тут, не в Дніпрі і її забрав. У чоловіка були порізи на руці та лівій лопатці. Після цього ОСОБА_13 жодного разу не приїздила, чоловік з нею спілкується кожен день. Свідка ОСОБА_11 вона знає, у той день його не бачила, повз нього не їхали. Після того, як вернулися з поля, вона дала чоловіку знеболювальне, у тітки був високий тиск, вона також приймала ліки. Обробила рани чоловіку, їх було чотири , також струс головного мозку, його два рази вирвало. Ніж у потерпілого в руці бачила, розмір пояснити не може. До лікарні чоловік звернувся через 3-4 дні, бо раніше не міг, погано почувався. Направлення на СМЕ було, СМЕ зробили, ЧМТ та рани підтверджені. Після приїзду додому, зателефонували до поліції, приблизно через 40 хвилин вони приїхали. Після уточнюючого запитання свідок показання змінила та показала, що ОСОБА_13 під час приїзду працівників поліції ще була в будинку та поїхала пізніше. Також свідок казала, що ОСОБА_13 ночувала у їх у будинку. На питання надала відповідь, що працівникам поліції вона в поясненнях вказала про ножові поранення та тітку ОСОБА_13 , також показала, що від рвоти ліки чоловіку не давала. Також свідок казала, що між ОСОБА_17 та потерпілим бувають скандали, які вони чують у своєму дворі, випадків побиття вона не бачила.

Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції досліджені всі обставини кримінального правопорушення, перевірені та оцінені всі докази відповідно до вимог ст.ст. 84-90, 94 КПК України. При цьому судом апеляційної інстанції також перевірені показання обвинуваченго щодо заподіяння тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості потерпілому, шляхом дослідження та аналізу їх змісту з позиції повноти, логічної послідовності, узгодженості або суперечності з іншими доказами, та зроблений висновок про недостовірність показань обвинуваченого з фактичних обставин справи, оскільки вони є неправдивими та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних та досліджених доказів.

Так факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та оцінених доказів, а саме послідовними, незмінними показаннями потерпілого під час проведення слідчого експерименту за його участі, які він підтвердив у суді першої інстанції, а також показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які показали, що бачили обвинуваченого разом з дружиною, які приїхали на власному автомобілі та в момент події кримінального правопорушення на місці події. Зазначені свідки підтвердили в суді першої інстанції про наявність неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим, та спростували наявність таких відносин між потерпілим та його матір`ю свідком ОСОБА_17 , яка в свою чергу підтвердила показання потерпілого з фактичних обставин справи. Зазначений свідок в свою чергу показала, що обвинувачений є її старшим сином, підстав для його обмовлення у неї немає, також свідок оказала, що саме свідок ОСОБА_11 зателефонував її та повідомив про конфлікт між обвинуваченим та потерпілим. Крім того свідок докладно розповіла, про те що про подію кримінального правопорушення її відомо зі слів потерпілого, якому вона надала першу медичну допомогу після заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, також вона повідомила які рани заподіяв обвинувачений потерпілому, їх локалізацію, кількість.

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_17 узгоджуються з численними висновками судово-медичних експертиз про наявність у потерпілого тілесних ушкодень, їх локалізацію та спосіб утворення, а також з показаннями безпосереднього свідка події ОСОБА_11 .

Що стосується показань свідка ОСОБА_12 дружини обвинуваченого з фактичних обставин справи то суд апеляційної інстанції не приймає до уваги та відкидає як недостовірні, оскільки вони є нелогічними, суперечливими, змінними та не узгоджуються з усією сукупністью зібраних, перевірених, досліджених та оцінених доказів по справі. Так суд апеляційної інстанції вважає показання зазначеного свідка про наявність у потерпілого ножа та нанесення потерпілим цим ножем ударів обвинуваченому надуманими, оскільки вони нічим не підтверджені, у обвинуваченого відсутні будь-які тілесні ушкодження, що підтверджується висновком СМЕ.

Таким чином у суда апеляційної інстанції відсутні будь-які сумніви, що саме обвинувачений наніс потерпілому тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я при встановлених судом першої інстанції фактичних обставин.

Враховуючи наведене вище, доводи обвинуваченого, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки він не наносив удари потерпілому молотком, та сам отримав від потерпілого у конфлікті з ним, декілька ударів тупим твердим предметом, про що свідчить висновок СМЕ від 16.04.2024р. не заслуговують на увагу та спростовуються показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_11 , який показав, що обвинувачений в руках тримав предмет, схожий на палку та коли йшов підняв з землі каменя та підбіг до трактора, потім чув крики, а також показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , які узгоджуються між собою, перевірені судом першої інстанції на предмет їх достовірності та достатності.

З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що працівниками поліції та суду першої інстанції залишився поза увагою той факт, що не знайдено та не вилучено знаряддя (молоток), якого в нього не було в руках, а також той факт, що домоволодіння свідка ОСОБА_11 знаходиться від місця конфлікту на відстані близько 674,9м. за густим очеретом і він фізично не міг бачити конфлікт в силу природно-ландшафтних причин, оскільки згідно висновку експерта №634 від 16.04.2024р. характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення синця, забою від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом удар (удар-стиснення), саден від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом тертя-ковзання. Точок прикладання предметів травми в області обличчя, верхніх кінцівок близько 7-8. Ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів, конструктивні особливості яких не відобразилися. Такими предметами могли бути озброєна (не озброєна) рука, взута нога та інші тупі, тверді предмети, які мали подібні властивості. Термін виникнення 09.04.2024 року. Виявлені у потерпілого ушкодження могли утворитися при механізмі, на який вказує потерпілий, про що вказує локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень (а.к.п. 28-30).

Що стосується доводів апеляційної скарги про розташування домоволодіння свідка ОСОБА_11 за густим очеретом, у зв`язку з чим він фізично не міг бачити конфлікт в силу природно-ландшафтних причин, суд апеляційної інстанції також вважає їх такими, що не мають під собою підгрунття, оскільки свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав неспростовні показання, що він особисто бачив конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, розповівши деталі, про які могло бути відомо тільки безпосередньому спотерігачу, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що слідством не встановлено точного місця, де відбувався слідчий експеримент, який проведений та зафіксований без дотримання вимог ст.240 КПК України, оскільки здійснений без відтворення обвинуваченим обставин події нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та в протоколі не було докладно викладено умови та результати слідчого есперименту, працівниками поліції не встановлено власника, на території якого проводився слідчий експеримент, не надано заяв від власника на згоду проведення на його власності слідчого експерименту, не були вжиті заходи щодо забезпечення присутності під час есперименту зацікавлених осіб, а саме обвинуваченого та власника нерухомості, де відбувся конфлікт, також не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.240 КПК України слідчий експеримент може бути проведений:

1. З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

2. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

3. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Виходячи із зазначеної норми закона, можна констатувати, що метою проведення слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; сутність слідчого експерименту полягає у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, а також проведенні необхідних дослідів чи випробувань; підставами для здійснення слідчого експерименту є наявність відомостей, перевірка і уточнення яких має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий експеримент як окрема слідча (розшукова) дія полягає в проведенні дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо, в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому.

Як вбачається з матеріалів справи при проведенні досудового розслідування дізнавачем був проведений слідчий експеримент за участі потерпілого з метою відтворення обстановки, обставин та умов події кримінального правопорушення, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перевірки показань потерпілого. Зазначена слідча дія була проведена за участю статиста ОСОБА_19 у присутності двох понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_20 з дотриманням вимог ст.104,223,240 КПК України. Зазначеному доказу судом першої інстанції була надана відповідна оцінка, як належному та достовірному доказу який підтверджує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, потерпілий підтвердив в суді першої інстанції свої показання з фактичних обставин справи, надані їм при проведенні слідчого експерименту за його участі.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило потягло короткочасний розлад здоров`я, з урахуванням обсягу досліджених судом першої інстанції доказів, їх ретельного аналізу, перевірки на предмет допустимості, належності, достовірності та достатності.

Так, судом першої інстанції надана правова оцінка відповідно до вимог КПК України показанням потерпілого, численних свідків та всім письмовим доказам, наведеним вище, як окремо кожному, та і в їх сукупності.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Суд першої інстанції при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, дійшов обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того судом першої інстанції надана обгрунтована відповідь на доводи сторони захисту щодо невстановлення власника, на території якого проводився слідчий експеримент, ненадання заяв від власника на згоду на проведення слідчого експерименту, невжиття заходів щодо забезпечення присутності під час експерименту зацікавлених осіб, а саме обвинуваченого та власника нерухомості, де відбувся конфлікт, як таким, що є необгрунтованими, оскільки захисник обвинуваченого здійснював його захист під час досудового слідства, та не був позбавлений можливості усунути зазначені ним недоліки шляхом заявлення відповідних клопотань, проте не скористався зазначеним правом.

Таким чином у такий спосіб, як проведення слідчого експерименту, слідчий, прокурор мають змогу з`ясувати, зокрема, механізм подій, що відбувалися, в цілому або окремих їх деталей, підтвердити або спростувати можливості існування якогось явища, з`ясувати механізм утворення слідів і таке інше.

Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Слідчий експеримент проводився при відеофіксації вказаної слідчої дії. Складений за результатами проведення слідчого експерименту протокол підписаний усіма учасниками цих слідчих дій без будь-яких заяв чи зауважень.

Таким чином протокол слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_20 відповідає вимогам ст. 1204 КПК України, а саме ця слідча дія проведена у відповідності із ст. 240 КПК України.

Доводи обвинуваченого, що слідством не надано належних та допустимих доказів у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, також не є слушними, оскільки позиція обвинуваченого щодо невизнання ним своєї винуватості є способом його захисту та намаганням уникнути відповідальності за вчинене протиправне діяння, оскільки спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді садна (подряпини) обличчя, забій лівого променево-зап`ясткового суглоба, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день), що заперечує обвинувачений, знайшли підтвердження сукупністю доказів наведених вище, зокрема показаннями потерпілого, свідків, висновками судово-медичної експертизи, проведеним слідчим експериментом за участі потерпілого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом перщої інстанції належним чином у вироку обгрунтована кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, шляхом зіставлення ознак фактично вчиненного обвинуваченим діяння і ознак відповідного злочину, передбаченного ч.2 ст.125 КК України, та обгрунтуваний фактичними обставинами висновок про їх відповідність.

Так мотивом злочину є тривалі неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілим, які виникли за право користування земельною ділянкою.

Метою злочину є заподіяння тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого при заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому носили умисний характер, тобто він усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, наносячи потерпілому численні удари молотком та бажав їх настання та зподіюючи йому тілесні ушкодження та бажав їх настання.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував думку потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на суворій мірі покарання, в тому числі з урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального проступку та в ході судового розгляду справи щодо потерілого, оскільки його поведінка свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини справи, спричинення тілесних ушкоджень, дані про особу обвинуваченого, яким вина не визнається, раніше не судимий, має постійне місце роботи, проживання, одружений, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення йому покарання пов`язане з обмеженням волі в максимальній межі із застосуванням ст.75,76 КК України.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України,за таких підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції призначив покарання в межах у становлених у санкції ч.2 ст.125 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненного ним кримінального правопорушення, а саме що обвинувачений вчинив кримінальний проступок проти здоров`я потерпілого, який з 01.03.2024р. є інвалідом третьої групи безстроково за загальним захворюванням, незначний привід для заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень користування потерпілим земельної ділянки, яка належить матері обвинуваченого та потерпілого, спосіб нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, знаряддя нанесення потерпілому ушкоджень молоток, ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень.

Також суд апеляційної інстанції ввважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання правильно врахував його особу, який раніше не судимий, має постійне місце роботи, проживання, одружений, характеризується негативно за місцем мешкання, як особа агрессивна та конфліктна.

Також суд апеляційної інстанції вважає що суд першої інстанції правильно врахував думку потерпілого з питання призначеного обвинуваченому суворого покарання, а також врахував відсутність обставин що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме категоричне невизнання своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене покарання обвинуваченому в максимальній межі санкції ст. 125 ч.2 КК України відповідає дотриманню судом першої інстанції принципу верховенства права, а саме що людина є найвищою соціальною цінністю в державі (ст.3 Конституції України) і її життя та здоров`я є невід`ємним правом, закріпленим у ст.27 Конституції України. Обов`язок держави захищати життя та здоров`я кожного. Цей постулат закладений в усіх міждународних документах з прав людини.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги що вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.413 КПК України підлягає скасуванню по причині призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж передбачено ч.2 ст.125 КК України, є неспроможними та не підлягають задоволенню, оскільки вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням, підстави для його скасування відсутні, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст.75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України залишити без задоволення.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст.75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді