Справа № 185/8235/25
Провадження № 1-кп/185/996/26
У Х В А Л А

13 лютого 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000175 від 02 лютого 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263-1 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , зазначивши, що останній може переховуватись від суду, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Також прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , та обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначивши про наявність аналогічних ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_12 вказав, що він не погоджується з прокурором та прохав застосувати домашній арешт, вказав, що ризики не обгрунтовані, а він в змову з іншими обвинуваченими не вступав, тому він визнає тільки ст. 263 ч. 1 КК України. Захисник підтримав обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що йому сказати нічого. Захисник заперечувала проти продовження строку тримання під вартою, вказала, що ризики необгрунтовані прокурором та вони є лише його припущенням, не вмотивовано, чому не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. Також вказала, що батьки обвинуваченого є особами з інвалідністю та потребують допомоги. Прохала застосувати домашній арешт за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що сказати йому нічого, а захисник прохав домашній арешт.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Так, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 закінчується 14 лютого 2026 року, а наступна дата судового засідання, яка узгоджена з усіма учасниками знаходиться поза строками тримання під вартою.

Як встановлено, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років.

На стадії дослідження доказів суд не оцінює їх допустимість належність та достатність. Так само не вирішує питання доведеності пред`явленого обвинувачення. Такі питання суд вправі вирішувати після дослідження всіх доказів під час ухвалення вироку.

Тому в цьому аспекті суд вирішує, лише питання навності чи відсутності ризиків які вказує прокурор та не вдається в питання доведення винуватості в інкримінованому обвинуваченні.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованих злочинах. В цьому контексті, суд враховує, адреси проживання обвинувачених та місце вчинення інкримінованих їм дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

Дані обставини свідчать про наявність ризику залишення обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свого місця проживання (у випадку застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.

Суд щодо обвинуваченого ОСОБА_6 бере до уваги доводи захисника про наявність батьків з інвалідністю, але враховує пояснення обвинуваченого, що з батьками проживає старший син. Тому на думку суду, в разі потреби в батьків у сторонній допомозі, він в мінімальних розмірах може її надавати, крім того батьки не позбавлені права звертатись до відповідних соціальних служб за місцем проживання.

Водночас суд, враховує ризик можливого впливу на свідків, адже судовий розгляд даного кримінального провадження станом на 13 лютого 2026 року розпочато, але свідки не допитані, а суд може оцінити вагомість їх показів тільки після їх допиту.

Жодних доказів на підтвердження неможливості тримання обвинувачених в умовах установи попереднього ув`язнення обвинуваченими та стороною захисту не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дані про особу обвинувачених, дані про наявність встановлених судом ризиків свідчать на користь позиції сторони обвинувачення.

Суд враховує тривалість перебування обвинувачених під вартою з однієї сторони, а з іншої враховує тяжкість обвинувачення, та наявні ризики та приходить до висновку що обмеження прав обвинувачених на їхню свободу все ще відповідає легітимній меті, а інтереси суспільства все ще переважають інтереси кожного з обвинувачених.

Альтернативні запобіжні заходи на даний час не попередять вказані ризики, тому з метою запобігання їм суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.

З підстав зазначених вище й слід відмовити в застосуванні щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, згідно ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні в тому числі умисного особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, беручи до уваги, що на даний час на території України введено воєнний стан, враховуючи, характер інкримінованого кримінального правопорушення, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 183, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 13 квітня 2026 року.

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 13 квітня 2026 року включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 13 квітня 2026 року.

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 13 квітня 2026 року включно.

Відмовити в клопотанні захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 13 квітня 2026 року.

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 13 квітня 2026 року включно.

Відмовити в клопотанні захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом того же строку з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3