Справа № 297/1682/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання представника заявника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_4 в порядку виконання вироку про скасуванню арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_3 , в інтересах власника ОСОБА_4 , звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області, в порядку виконання вироку про скасуванню арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16.04.2025 (у справі № 297/1682/25, 1-кп/297/326/25) на зазначений транспортний засіб накладено арешт з метою збереження речових доказів. Водночас, Берегівським районним судом Закарпатської області 03.12.2025 постановлено вирок у кримінальному провадженні № 0000055, однак питання про речові докази та подальшу долю арештованого майна у вироку не вирішено. Конфіскація (у тому числі спеціальна конфіскація) не призначалась, цивільний позов у провадженні не заявлявся. На думку заявника, після завершення судового розгляду та постановлення вироку необхідність у подальшому обмеженні права власності відпала, а продовження арешту є непропорційним втручанням у право власності, у зв`язку з чим заявник просить скасувати арешт на транспортний засіб марки «Hyundai», модель «i30», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (СТІ) № НОМЕР_2 .

Заявник ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. При цьому, згідно поданої заяви просили розглянути клопотання без їх участі.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2025 року накладено арешт у кримінальному провадженні №0000055 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як вбачається із матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу марки «Hyundai», моделі «i30», синього кольору, д.н.з. « НОМЕР_3 », є ОСОБА_4 .

03 грудня 2025 року Берегівським районним судом Закарпатської області постановлено вирок у вказаному кримінальному провадженні №0000055 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який набрав законної сили 03.01.2026 року.

Разом із тим, як вбачається із вказаного вироку, судом не вирішено питання щодо речових доказів, а саме арештованого транспортного засобу марки «Hyundai», моделі «i30», синього кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтва про його реєстрацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном. Будь-яке втручання держави у це право повинно бути законним, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним (необхідним у демократичному суспільстві).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна є тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, може бути конфісковане як вид покарання або необхідне для забезпечення цивільного позову чи стягнення неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, зокрема у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, непризначення покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, а також за відсутності інших підстав для подальшого арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, питання щодо речових доказів і документів, у тому числі щодо майна, на яке накладено арешт.

Положення п. 14 ч. 1 ст. 537, а також ст. 539 КПК України передбачають повноваження суду вирішувати інші питання, що виникають під час та після виконання вироку, за клопотанням (поданням) учасників провадження та інших осіб у випадках, встановлених законом.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 1 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна, після підтвердження права на майно, має право звернутися з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, що безпосередньо стосуються його прав та законних інтересів, у порядку, передбаченому, зокрема, ст. 174, 539 КПК України.

Оцінюючи наведені обставини, суд виходить із того, що арешт майна є винятковим заходом забезпечення кримінального провадження, який може існувати лише тоді, уколи реально досягається його процесуальна мета, і лише за умови наявності законних підстав.

Таким чином, судовий розгляд у кримінальному провадженні завершено постановленням вироку 03 грудня 2025 року. Процесуальна мета арешту, зазначена в ухвалі слідчого судді на даній стадії не обґрунтовує подальшого застосування арешту, оскільки докази були предметом дослідження суду, їх належність і допустимість оцінювалися судом під час розгляду, а питання про подальше зберігання речових доказів має вирішуватися з урахуванням завершення провадження та відсутності потреби у подальшому забезпеченні доказів арештом.

Матеріали, надані заявником, свідчать, що конфіскація майна як вид покарання та/або спеціальна конфіскація до майна не застосовувалися, а цивільний позов у межах провадження не заявлявся. Даних про те, що майно підлягає спеціальній конфіскації або необхідне для забезпечення інших процесуальних цілей (цивільного позову, стягнення неправомірної вигоди тощо), суду не подано.

За таких умов продовження арешту фактично перетворюється на невиправдане обмеження права власності добросовісного власника, що суперечить принципу пропорційності втручання у право на мирне володіння майном.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави, які обумовили накладення арешту, на час розгляду клопотання відпали, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170, 174, 376, 537, 539 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника заявника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_4 в порядку виконання вироку про скасуванню арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2025 року на майно, а саме транспортний засіб марки Hyundai», моделі «i30», синього кольору, д.н.з. « НОМЕР_3 » та свідоцтва про його реєстрацію д.н.з. « НОМЕР_3 », номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_4 .

Вказане майно повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7