Справа № 496/7553/25
Провадження № 1-кс/496/121/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3 , яка приймає участь в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови дізнавача ОРУП № 2 про відмову у визнанні потерпілою і зобов`язання дізнавача залучити, як потерпілу до кримінального провадження на підставі поданої заяви згідно вимог КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця звернулась до суду зі скаргою і просить скасувати Постанову дізнавача ОРУП2 Богдани Такій про відмову у визнанні потерпілим від 22.01.2026 року і залучити її до кримінального провадження №0000248 в якості потерпілої сторони на підставі поданої нею Заяви №КУ-19669101 від 07.01.2026 року, яка зареєстрована до канцелярії ОРУП2 К-428/Кол/кц від 07.01.2026 та вручити їй пам`ятку потерпілого.

Свої вимоги мотивує тим, що дізнавачем Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області Б. Такій здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000248 за ст. 384 КК України. Дане кримінальне порушення було розпочате за Ухвалою слідчого судді по справі 496/7553/25. По тексту Ухвали було зобов`язано внести відомості до ЄРДР на підставі Заяви про кримінальне порушення №В-20301 від 06.11.2025 року (надалі Заява). В Заяві вказані відомості щодо скоєного кримінального правопорушення юридичною особою ОК Дорожник-63, , (надалі ОК Дорожник-63) за ст. 384 ККУ, відносно декілька осіб, у тому ж рахунку відносно неї ОСОБА_3 , що полягають у наданні ОК Дорожник-63 завідомо неправдивого показання під час досудового розслідування, а саме - надання відомостей начебто вона та інші особи не члени кооперативу ОК Дорожник-63, , в той час, коли адміністрація СК Дорожник-63, правонаступником котрої являється ОК Дорожник-63 збирали членські внески саме як з члена кооперативу, вели розрахунки та передавали її дані саме як члена кооперативу державним органам місцевого самоврядування, про що вона маю офіційні докази котрі можуть бути надані в процесуальний спосіб у ході надання показань.

Отже юридична особа ОК Дорожник-63 скоїла відносно неї кримінальне правопорушення за ознакою ст. 384 КК України, оскільки подали досудовому органу розслідування завідомо неправдиву інформацію відносно неї чим нанесли їй майнову та немайнову шкоду та фактично позбавили та заволоділи її майновими правами в кооперативі ОК Дорожник-63 штучно надавши досудовому органу розслідування нічим не підтверджені та завідомо не правдиві відомості, що вона не член кооперативу. Керуючись п.2 ст. 55, дотримуючись вимог КПК України нею та іншими особами було подано Заяву про залучення до провадження 0000248 в якості потерпілих № КУ-19669101 від 07.01.2026 року, яка зареєстрована до канцелярії ОРУП2 К-428/Кол/кц від 07.01.2026 року. 22.01.2026 року у відповідь на Заяву про залучення в якості потерпілої їй було надіслано Постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000248 від дізнавача ОРУП 2 Б.Такій № 25958-2026 від 22.01.2026 року (816177). Дана Постанова дізнавача є передчасною, не вмотивованою та такою котра не може бути визнана законною за наступних підстав: нею подавалась заява про залучення до кримінального провадження як потерпілої у порядку ст. 55 п.2 КПК України саме з метою набути процесуальних прав надати показання та подати у процесуальний спосіб докази на підтвердження про завдану мені матеріальну та моральну шкоду. Визнавати чи не визнавати потерпілою можна тільки після оцінки всіх наданих доказів та проведення слідчих дій таких, як відбирання у неї показань, котрі жодного разу дізнавачами ОРУП 2 не відібрались. Постанова не містить вмотивованої частини та ґрунтовних пояснень яким чином дізнавач прийшов висновку, що не встановлено достатніх та належних доказів, які б підтверджували заподіяння заявникам моральної чи матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В Постанові відсутні відомості щодо проведення належних слідчих дій котрі могли б забезпечити відсутність чи наявність у дізнавача доказів про завдану чи не завдану їй матеріальну та моральну шкоду. Стаття 384 КК України (завідомо неправдиве показання) за котрою проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000248 встановлює кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення, але не регулює питання відшкодування матеріальної чи моральної шкоди. Але за тих умов, що членство в кооперативі само по собі викликає майнові та не майнові відносини, даним кримінальним порушенням, а саме надання неправдивих відомостей на досудовому розслідуванні було завдано мені майнову та не майнову шкоду, показання щодо котрої будуть надані мною у процесуальний спосіб після набуття процесуального статусу потерпілого. Постанова дізнавача ОРУП2 Б. Такій суперечить вимогам п.2 ст. 55 КПК та суперечить Постанові Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 439/397/17 в якій сформовано ключовий правовий висновок щодо моменту набуття особою статусу потерпілого в кримінальному провадженні, а саме момент виникнення у особи процесуальних прав потерпілого: Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Постанови Верховного Суду України, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання на всій території України всіма органами державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами та громадянами. Особливе значення мають висновки ВС щодо застосування норм права, які повинні враховуватися іншими судами при розгляді подібних справ. Отже з моменту подання заяви про залучення як потерпілого № КУ-19669101 від 07.01.2026 року, яка зареєстрована до канцелярії ОРУП 2 К-428/Кол/кц від 07.01.2026 року - вона набула процесуальних прав потерпілого. Але показання дізнавачі ОРУП2 в мене не відібрали, Пам`ятку Потерпілого не вручили, натомість одразу винесли передчасну та незаконну Постанову 22.01.2026 року про відмову у визнанні потерпілим у відповідь на Заяву К-428/Кол/кц про залучення в якості потерпілого. Додатково залучення як потерпілого та визнання потерпілим - це різні етапи. Визнання потерпілим - це факт встановлення шкоди, а залучення як потерпілого - це процесуальна дія через заяву. Залучення як потерпілого - це процесуальний процес набуття статусу через подання заяви про вчинення правопорушення або окремої заяви про залучення, яка офіційно підтверджує права особи у провадженні, що і було нею зроблено у ході подання колективної Заяви про залучення до кримінального провадження 0000248 як потерпілого №КУ-19669101 від 07.01.2026, яка зареєстрована до канцелярії ОРУП 2 К-428/Кол/кц від 07.01.2026 року. Так п.2 ст. 55 КПК чітко визначено дану процесуальну процедуру - права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Згідно вимог ст. 84 Кримінально процесуального кодексу України Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Враховуючи вимоги діючого КПК процесуальне право на подання клопотання про відшкодування шкоди має не будь хто, а саме потерпілий. Слід зазначити що згідно ст. 95 КПК показання надаються вичерпним переліком учасників кримінального провадження із чітко визначеним процесуальним статусом (набором процесуальних прав та обов`язків), а саме - підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом. Будь-яким іншим особи без вказаних процесуальних статусів не надано процесуальне право надавати показання на етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні. Таким чином із дотриманням вимог КПК України щоб набути процесуальне право подавати клопотання із відомостями про матеріальну та моральну шкоду та набути процесуальне право надавати показання я повинна набути процесуального статусу потерпілого згідно вимог КПК шляхом подання Заяви про залучення як потерпілого.

В Заяві про кримінальне порушення № В-20301 від 06.11.2025 року чітко вказано відомості про неї, як про особу відносно котрої ОК Дорожник-63, , надали неправдиві свідчення, а тому так чи інакше в Заяві про кримінальне порушення на підставі котрої було внесено відомості до ЄРДР вже містяться відомості про обставини котрі могли завдати мені шкоду, але чомусь ігноруються дізнавачем ОРУП2, який не здійснив жодних дій по відбиранню у мене показань. Згідно п.2 ст. 55 Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Згідно із положенням ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на дізнавача, слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Натомість дізнавачем ОРУП2 не було відібрано в неї показань та не зрозуміло яким чином вона мала надати дізнавачу докази та інформацію спричинених мені збитків, за відсутності процесуального статусу у кримінальному провадженні. А також в Постанові відсутні будь-які відомості які б свідчили про юридичні та законні підстави за яких дізнавач не відібравши у неї навіть жодних показань прийшла висновку, що на даному етапі не вбачається підстав визнавати її, як потерпілу. КПК України передбачає можливість відмови слідчим чи прокурором у наданні статусу потерпілого виключно особі, якій однозначно та безсумнівно не була спричинена моральна, фізична або майнова шкода. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, навіть наявність сумніву в тому, чи була завдана особі відповідна шкода, виключає можливість прийняття рішення про відмову у визнанні її потерпілим, оскільки для такого рішення необхідна наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що шкоду не було завдано. Таким чином, у дізнавача ОРУП 2 не було очевидних та достатніх підстав вважати, що вона не потерпіла, а тому її рішення про відмову у визнанні її потерпілою на даному етапі - незаконне. Навпаки своїм рішенням дізнавачем ОРУП 2 створено умови за котрих її передчасно та незаконно просто позбавлено процесуального права у кримінальному провадженні №0000248 надавати показання та клопотання про збитки. Дізнавач ігнорує зміст Заяви про кримінальне порушення №В-20301 від 06.11.2025 року, в котрій викладені відомості порушень відносно ОСОБА_3 та інших осіб. Також дізнавачем самостійно порушені норми п.2 ст. 55 КПК України та порушено правові підстави вказані в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17 в котрій сформовано ключовий правовий висновок щодо моменту набуття особою статусу потерпілого в кримінальному провадженні згідно котрої особа набуває прав потерпілого з моменту подання Заяви про залучення до провадження в якості потерпілого, що мною і було зроблено шляхом подання Заяви про залучення до провадження 0000248 в якості потерпілих №КУ-19669101 від 07.01.2026 року, яка зареєстрована до канцелярії ОРУП2 К-428/Кол/кц від 07.01.2026 року. Згідно з ч.5 ст. 55, п.5 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового провадження особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим. Відповідно до ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 303, 304, 307 КПК України та керуючись Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, звернулась до слідчого судді із вказаною скаргою.

ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на задоволенні скарги, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Дізнавач СД ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, заяв та клопотань від нього не надходило.

Відсутність дізнавача, у відповідності до ч.3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали справи, з урахуванням заяви слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно п. п.1,2 п.2 ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з ч.2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Частина 5 цієї статті зазначає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Відповідно до ч.1 ст. 66 КПК України свідок має право:

1) знати, у зв`язку з чим і в якому кримінальному провадженні він допитується;

2) користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу;

3) відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями статті 65 цього Кодексу не підлягають розголошенню;

4) давати показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, і користуватися допомогою перекладача;

5) користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам`яті;

6) на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для давання показань;

7) ознайомлюватися з протоколом допиту та заявляти клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень, а також власноручно робити такі доповнення і зауваження;

8) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом;

9) заявляти відвід перекладачу.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови дізнавачем у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.384 КК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Законодавцем ст. 384 КК України віднесена до Розділу «Кримінальні правопорушення проти правосуддя». Слід зазначити, що об`єктом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, є нормальна діяльність судів і правоохоронних органів при здійсненні правосуддя. Вказане кримінальне правопорушення посягає на нормальну діяльність органів дізнання, досудового слідства та суду щодо виявлення та дослідження фатів та обставин під час розслідування і розгляду кримінальних проваджень, а також цивільних справ, що перешкоджає встановленню істини та постановленню правосудного судового рішення.

Дізнавачем обґрунтовано відмовлено у залученні в якості потерпілого ОСОБА_3 , оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 384 КК України відноситься до злочинів з формальним складом для наявності об`єктивної сторони якого не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків, зокрема, спричинення шкоди.

Посилання скаржника на спричинення їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправдивих відомостей представниками ОК Дорожник-63 не охоплюється ні об`єктом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, ні його об`єктивною стороною.

Разом з цим слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та дізнавачем вживаються заходи щодо встановлення обставин, які підлягають доказуванню згідно ст.91 КПК України, при цьому ОСОБА_3 не позбавлена можливості надати покази в якості свідка та наявні в неї докази до матеріалів кримінального провадження, а також звернутися до суду за захистом своїх прав та стягненням завданої моральної шкоди в порядку цивільного судочинства, зокрема, але не виключно за ст. 1166 ЦК України, якою визначено, що підставою для відшкодування майнової шкоди є вчинення неправомірних дій чи прийняття неправомірних рішень, які спричинили особистим немайновим правам фізичної особи такої шкоди, яка відшкодовується в повному обсязі тією особою, яка її завдала.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням (злочином) або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки дізнавач в оскаржуваній постанові правомірно, обґрунтовано та вмотивовано прийшов до переконання про відсутність в матеріалах кримінального провадження достатніх даних вважати, що ОСОБА_3 є потерпілою стороною у вказаному кримінальному правопорушенні.

Крім того, згідно ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно п. п.1,3,4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого або про зобов`язання вчинити певну дію за наявності відповідного обов`язку, встановленого законом, або про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор. Положеннями ст.ст. 36, 40 КПК України передбачено повноваження, які відносяться до дискреційних повноважень слідчого (дізнавача), прокурора відповідно до вимог закону.

Слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст.ст. 36, 40 КПК України. Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст. 26 КПК України). Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01 грудня 2022 року (справа № 522/7836/21, провадження №51-2328 км22).

Отже, попри те, що слідчий суддя здійснює судовий контроль за кримінальним провадженням, у дізнавача, прокурора є певний обсяг дискреційних повноважень, а тому слідчий суддя не уповноважений приймати рішення щодо зобов`язання дізнавача визнавати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000248.

Керуючись ст. 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Повний текст ухвали виготовлено 28.01.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1