УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 Справа №607/23157/25 Провадження №1-кс/607/6589/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000147 від 28.10.2025прозастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Остап`є Підволочиського району Тернопільської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 23.10.2025 в ході особистої зустрічі, більш точних обставин на даний час досудовим розслідуванням не встановлено, військовозобов`язаний ОСОБА_8 повідомив знайомому ОСОБА_4 про неможливість свого працевлаштування у зв`язку із перебуванням в розшуку за ст. 210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ».

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 за вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття останнього з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ», що дозволить ОСОБА_8 ухилитись від призову на військову службу за мобілізацією.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 в ході розмови повідомив ОСОБА_8 , що має можливість через знайомих вирішити питання про його зняття з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ» та для цього йому необхідно надати персональні дані та витяг з додатку «Резерв+». Також, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на особисте збагачення, переслідуючи корисливий мотив, повідомив ОСОБА_8 про те, що для вирішення питання щодо зняття останнього з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ» йому ( ОСОБА_4 ) необхідно надати неправомірну вигоду в сумі 4000 доларів США.

ОСОБА_8 , розуміючи незаконність зазначених вимог та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально-караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності та бажаючи викрити незаконні дії ОСОБА_4 , звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем.

В подальшому, 02.11.2025 близько 19 год. 00 хв. згідно попередньої домовленості ОСОБА_8 під час особистої зустрічі із ОСОБА_4 , що мала місце поблизу будинку №37 по вул. Збаразька в м. Тернополі, передав останньому копії документів із своїми персональними даними. У свою чергу, ОСОБА_4 підтвердив свій намір та готовність здійснити вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття ОСОБА_8 з розшуку за ст. 210 КУпАП, що дозволить останньому безперешкодно працевлаштуватись та, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, висунув вимогу щодо необхідності надання йому 03.11.2025 неправомірної вигоди в сумі 4000 доларів США.

03.11.2025 близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , згідно попередньої домовленості, перебуваючи у автомобілі марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу будинку №37 по вул. Збаразька у м. Тернополі в ході особистої зустрічі та спілкування із ОСОБА_8 , одержав від останнього грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 03.11.2025 становить 167 569,6 гривень, як неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття ОСОБА_8 з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ».

03.11.2025 о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

04.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Слідчий у клопотанні вказує на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може: п.1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду; п.2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; п.3) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; п.5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 слідчий вказує, що є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтованими.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисники адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 заперечили щодо задоволення клопотання слідчого та просили у його задоволенні відмовити, зсилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеністю ризиків, на які вказує слідчий, прокурор. Також, адвокат ОСОБА_9 вказав на те, що матеріалами клопотання не доведено факт вимагання неправомірної вигоди, інших доказів, окрім пояснень свідка, немає. Просять обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у разі, якщо слідчий суддя дійде висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити суму застави в мінімальному розмірі, зважаючи на особу підозрюваного, який є пенсіонером та матеріальний стан, зокрема, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, єдиним джерелом його доходу є пенсія, а також на його утриманні перебуває особа з інвалідністю І групи батько ОСОБА_10 .

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000147 від 28.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

03.11.2025 о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

У даному провадженні 04.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Достатніми підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: заява про вчинення кримінального правопорушення від 27.10.2025; рапорт про виявлене кримінальне правопорушення від 27.10.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 29.10.2025; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 03.11.2025; протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 03.11.2025; протокол огляду особи та вручення грошових коштів від 03.11.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи від 04.11.2025; протокол затримання ОСОБА_4 від 03.11.2025; протокол огляду місця події від 03.11.2025.

На думку слідчого судді зазначені дані у сукупності з відомостями, викладеними у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання матеріали в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Ухвалюючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Покликання в судовому засіданні захисника на необґрунтованість підозри, відсутність доказів, які б вказували про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення спростовані матеріалами клопотання, наданими і дослідженими в судовому засіданні, обґрунтуваннями прокурора щодо їх зібрання та допустимості згідно вимог КПК України.

Так, доводи захисника, про те, що органом досудового розслідування невірно кваліфіковані діяння, не заслуговують на увагу з огляду на те, що ці докази мають бути оцінені після повного їх дослідження в сукупності зі всіма зібраними органом досудового розслідування доказами під час розгляду обвинувального акту в суді, водночас слідчий суддя, вважає, що долучені до клопотання матеріали є достатніми для висновку про обґрунтованість його підозри.

В свою чергу, підозрюваним та його захисниками не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру або необґрунтованість повідомленої підозри, а тому на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим, відтак, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри слідчий суддя вважає передчасними.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків. Також і невідворотність покарання за вказаний злочин вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вищенаведені обставини підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать ті обставини, що на даний час органом досудового розслідування проведено тільки ряд першочергових слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню та продовжуються проводитись слідчі дії, спрямовані на встановлення інших осіб, причетних до злочинної діяльності та свідків вчиненого ним кримінального правопорушення. Однак, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, насамперед, документи з персональними даними, передані йому ОСОБА_8 , які на даний час не вилучені та мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні є те, що на даний час досудовим розслідування не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані. Водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_4 , а відтак останній як особисто, так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан досудового розслідування, судового розгляду та його результати. Поряд з цим, відповідно до положення ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також, згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і дослідження їх судом. Таким чином, вищенаведені обставини підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, ризик, зазначений у клопотанні сторони обвинувачення та передбачений, п.5 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку слідчого судді не підтверджений, так як підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, тому зазначений ризик містить абстрактний характер.

Отже, слідчий суддя доходить переконання про існування вказаних ризиків, а доводи сторони захисту про їх відсутність спростовані встановленими обставинами.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Втім, за наведених вище обставин, на переконання слідчого судді, застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не гарантує унеможливлення запобігання існуючим ризикам.

Доводи сторони захисту, зокрема, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, є особою пенсійного віку, не надають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту, оскільки застосування такого запобіжного заходу не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя доходить висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в наведеному клопотанні, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 177 КПК України. На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який хоча і раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є особою пенсійного віку, офіційно не працевлаштований, на його утриманні перебуває його батько, що є особою з інвалідністю І групи, та тяжкості злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, з урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин та характеризуючих даних про особу підозрюваного, вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним передбачених КПК України обов`язків, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

При визначенні ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя поряд із положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), за якого перспектива втрати застави буде достатнім стримувальним засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що застава у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

Слідчий суддя також враховує, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафну чи каральну функцію, що вплине на підозрюваного ОСОБА_4 .

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного, в разі внесення ним застави, обов`язки, що визначені ч.5 ст.194 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя вважає безпідставним клопотання сторони захисту про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у зв`язку із чим в його задоволенні слід відмовити, а клопотання слідчого задовольнити.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 01 січня 2026 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; отримувач: ТУ ДСАУ у Тернопільській області; банк отримувача

ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_4 у справі №607/23157/25 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2025.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , строком до 23 год. 59 хв. 01.01.2026, наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися із м. Тернопіль, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування із свідком ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до УДМСУ в Тернопільській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_4 , з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.ідчий суддя - підпис

Слідчий суддя ОСОБА_1