Справа № 694/2718/25 1-кс/694/906/25
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

про застосування запобіжного заходу - домашній арешт

11.09.2025 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

старшого слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001050 від 01.09.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середню - спеціальною освітою, не працюючого, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом рад не являється, є учасником бойових дій, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Старший слідчий СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання вказує, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за 0001050 від 01.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у березні 2022 року (більш точний день та час у ході слідства не встановлено), у районі населеного пункту с. Мощун Бучанського району Київської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, шляхом знахідки незаконно придбав предмет зовні схожий на автомат АК 74, магазин та набої до нього в кількості 84 штуки, предмет зовні схожий на глушник до автомата АК 74, які останній в невстановлений досудовим розслідуванням час перевіз до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 де незаконно зберігав до 10.09.2025.

В подальшому, з метою отримання грошової винагороди, він 28.08.2025 домовився за допомогою засобів зв`язку з особою зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_9 , про продаж йому за грошову винагороду в сумі 400 доларів США вогнепальної зброї та бойових припасів, а саме: автомату АК -74, глушника та 50 набоїв, домовившись про зустріч 10.09.2025.

10.09.2025 ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 близько 11 год. 50 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув, продавши за грошові кошти у сумі 12500 грн. НБУ, особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_9 , яка добровільно надала згоду на конфіденційне співробітництво: магазин та набої до автомата АК -74 в кількості 50 штук калібром 5.45 мм, предмет зовні схожий на глушник до автомата АК 74 та автомат АК 74, який відповідно до висновку експерта СЕ-19/124-25/13470-БЛ від 11.09.2025 являється бойовою нарізною автоматичною вогнепальною зброєю 5,45 мм, автоматом «Калашникова» зразка 1974 року «АК -74» № …904, промислового виробництва Іжевського механічного заводу, м. Іжевськ, СР, 1989 року виготовлення, який придатний до стрільби.

Крім того, 10.09.2025 під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області було виявлено та вилучено 34 набої калібром 5.45 мм.

Таким чином, встановлена достатність підстав для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному носінні, зберіганні, придбанні, збуту вогнепальної зброї, (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

11.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В матеріалах кримінального провадження міститься достатньо фактичних даних для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, які містяться у протоколах слідчих дій та інших документах.

Крім того слідчий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовані тим, що підозрюваний ОСОБА_6 усвідомлює, що за вчинений злочин, в разі доведення його вини, йому загрожує максимальне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, згідно санкції інкримінованої статті ( ч.1 ст. 263 КК України), а тому, зважаючи на тяжкість покарання, підозрюваний, з метою уникнення від покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ризик незаконного впливу на свідків чи понятих та особи під зміненими анкетними даними.

Беручи до уваги вище викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, розмір доходу в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначили, що тримання під вартою є занадто суворим та крайнім видом запобіжного заходу, який у цьому випадку не буде виправданим, оскільки ОСОБА_6 свою вину у скоєному визнає повністю, співпрацює зі слідством, тяжких наслідків кримінальне правопорушення не потягло. Окрім того, підозрюваний має зареєстроване місце проживання, в якому безпосередньо мешкає, тому може перебувати під цілодобовим домашнім арештом та виконувати покладені на нього обов`язки щодо явки до слідчого, прокурора або суду. Також ОСОБА_6 зазначив, що має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька з інвалідністю першої групи, за яким здійснює догляд. З березня 2022 року пішов добровольцем до лав ЗСУ, проходив службу у 72 бригаді, звільнився за сімейними обставинами (догляд за батьком).

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_6 є її онуком. Вона є власницею будинку по АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає ОСОБА_12 . Погоджується на знаходження ОСОБА_6 під час арешту в її будинку.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зміст та мотиви клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 слідчий суддя виходить з того, що у даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження. Такими доказами є: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.09.2025; дані показань свідка ОСОБА_9 від 01.09.2025 та від 10.09.2025; дані протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 10.09.2025; дані протоколу огляду особи, яку залучено до проведення негласної слідчої (розшукової) дії та вручення грошових коштів для здійснення контролю за вчиненням злочину від 10.09.2025; дані протоколу добровільної видачі від 10.09.2025; дані протоколу обшуку від 10.09.2025; дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.09.2025; іншими матеріалами кримінального провадження.

Щодо наявності вказаних ризиків слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, слідчий суддя вважає доведеним ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч.1 ст. 263 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 ) відповідальність за який передбачає покарання у виді позбавлення волі до семи років. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Водночас, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим і прокурором в судовому засіданні в достатній та переконливій мірі не доведений.

Відтак, слідчий суддя вважає доведеним лише ризик, передбачений п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За результатами встановлених в судовому засіданні обставин та з врахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Наразі слідчий суддя не вбачає виключних обставин для утримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, оскільки останній має молодий вік, зареєстровану адресу проживання, за якою мешкає разом з батьком, дідом, бабою, донькою, непрацює офіційно, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій, раніше не судимий.

Виходячи з такого, слідчий суддя не вбачає достатніх підстав та необхідності в обранні найтяжчого запобіжного заходу. Встановлений у судовому засіданні ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, на думку слідчого судді, не дає достатніх підстав для застосування найтяжчого виняткового запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає достатнім запобіжним заходом цілодобовий домашній арешт, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. На переконання слідчого судді, на даній стадії досудового розслідування та за встановлених обставин під час розгляду клопотання цілодобовий домашній арешт у поєднанні з покладеними на підозрюваного обов`язками врівноважить можливі ризики і інтереси сторін, є співміврним з особою підозрюваного ОСОБА_6 , характером та тяжкістю діяння, яке йому інкримінується, упередить переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, відповідно до норм ст. 181 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись вимогами статтями 132, 176 178, 183, 184, 194, 196, 206, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001050 від 01.09.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середню - спеціальною освітою, не працюючого, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом рад не являється, є учасником бойових дій, раніше не судимого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , терміном 60 діб в межах строків досудового розслідування, тобто до 08.11.2025.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчих із числа слідчої групи за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду, окрім випадків необхідності надання підозрюваному невідкладної медичної допомоги за межами місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівниками органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту визначити до 08.11.2025 року включно.

Ухвалу направити на виконання до Звенигородського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 17.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1