Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/625/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/2012/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційні скарги: захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 08 вересня 2025 року, якою обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фортечного районного суду м.Кропивницького перебуває кримінальне провадження №0000292 за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.209, ч.1 ст.306 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 08 вересня 2025 року, суд за клопотанням прокурора продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також продовжив строк обов`язків, передбачених запобіжним заходом у вигляді застави, відносно обвинуваченого ОСОБА_13 .

Приймаючи рішення, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд першої інстанції виходив з того, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, за висновком суду першої інстанції є доцільним продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення раніше визначеного розміру застави 454200 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу районного суду про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , та постановити нову ухвалу про застосування запобіжного заходу не пов`язаного з його триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт, визначити заставу у розмірі 80 ПМ.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 судом та стороною обвинувачення застосовано формальний підхід, оскільки реального розгляду питання щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх доведення судом не розглядалось, як і не розглядалось питання щодо доцільності такого продовження чи то можливості зменшити розмір застави, наблизивши її до реальних можливостей обвинуваченого та виконання.

ОСОБА_9 був затриманий в порядку статті 208 КПК України 16 жовтня 2024 року, неодноразово протягом вказаного періоду сторона обвинувачення подавала до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Кожного разу при ініціюванні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу зміст клопотання був ідентичний. Проте обґрунтування ризиків та мотивування необхідності та доцільності продовження тримання під вартою мого довірителя залишалось незмінною. Жодного разу при поданні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не надано доказів (копій матеріалів) які б дійсно доводили існування ризиків. За таких обставин, захисник вважає, що при постановленій оскаржуваної ухвали судом не дотримано вимоги ретельної перевірки наявності ризиків та доцільності продовження такого запобіжного заходу.

Також вважає, що з урахуванням об`єктивної сторони інкримінованого діяння її підзахисному перестали існувати ризики на які посилалась сторона обвинувачення при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому підзахисний раніше ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, що б свідчило про його системне нехтування нормами суспільства моралі та девіантної поведінки.

ОСОБА_9 , відповідно до обвинувального акту, будучи учасником організованої групи, виконував роль - виконавця. Проте, організатор організованої групи протягом 4х місяців перебуває на волі. Протягом 4х місяців перебування за межами державної установи Кропивницький слідчий ізолятор, не обмежений у праві вільно пересуватись, організатор організованої групи не порушив жодного обов`язку покладеного на нього Ухвалою суду та не вчинив жодної дії (ризик) передбаченого ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник вважає, що перебування ОСОБА_9 за межами установи, пришвидшить хід розгляду справи, спростить процедуру організації проведення судового процесу, так як не буде необхідності в забезпеченні його доставки конвоєм до зали судового засідання.

Щодо визначеного розміру застави то вважає, що він є надмірним, неспівмірним та не справедливим. Так, організатор, інший обвинувачений по справі, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.209, ч.1 ст.306 КК України, а ОСОБА_9 , як виконавець обвинувачується лише у вчиненні ч.3 ст.307 КК України, проте судом їм визначено однаковий розмір застави.

ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має цивільну дружину, рідного брата, який проходить службу в ЗСУ. До затримання його в порядку статті 208 КПК України працював не офіційно вантажником на ШМД. Його дружина працює офіційно офіціантом на закладах громадського харчування. Загальний дохід їх родити становив 25 тис. грн. в місяць. Тому визначений розмір застави є неосяжним для обвинуваченого, враховуючи його майновий стан, що як наслідок є фактично неможливою для внесення.

У разі зменшення розміру застави до 80 ПМ це створить реальні можливості на її внесення, оскільки така сума коштів є в родині обвинуваченого, і рідний брат її внесе. Тобто на переконання захисника застава в розмірі 80 ПМ буде реальним стримуючим фактором та забезпечить належне виконання ОСОБА_9 покладені на нього обов`язки.

Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу районного суду в частині визначення розміру застави ОСОБА_12 , та постановити нову ухвалу, якою зменшити йому розмір застави до мінімального - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що встановлений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, оскільки мати обвинуваченого отримує лише 3000 грн./місяць як соціальну допомогу, що підтверджує її скрутне матеріальне становище; на утриманні його матері також перебуває неповнолітня дитина, а тому це вкотре підтверджує, що визначена Ухвалою від 08.09.2025 року сума застави є непосильною; також стороною захисту було надано довідку про відсутність у власності в матері ОСОБА_12 нерухомого майна; матір обвинуваченого не працює та не отримує дохід.

Виходячи з наведеного захисник зауважує, що платоспроможність з ОСОБА_12 та його матері значно нижча від розміру визначеної застави. З урахуванням вимог пропорційності розміру застави обов`язку обвинуваченого виконувати покладені на нього обов`язки, а також помірності для нього такого розміру, визначений судом розмір застави в межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слід змінити, та зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Саме такий розмір застави, на думку сторони захисту буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі внесення такого розміру застави це зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків

Обвинувачений ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить переглянути ухвалу суду першої інстанції.

Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції змінити в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , а саме застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або змінити розмір застави, визначивши заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 242 240 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції, не містить посилань на матеріали щодо обґрунтованості жодних із зазначених ризиків. Посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім для позбавлення волі (тримання під вартою), беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризик, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, також не є обґрунтованим, оскільки в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які данні свідків і їх не можна ідентифікувати.

Також, судом першої інстанції визначено заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 454 200 грн., яка є завідомо непомірною для ОСОБА_11 .

Також, звертає увагу, що у ОСОБА_11 є постійне місце проживання, а саме квартира яка є його власністю за адресою: АДРЕСА_1 , він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше. ОСОБА_11 не працює, його платоспроможність значно нижча від розміру визначеної застави у 454 200 грн.

За таких обставин захисник вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_11 , можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або ж зменшити розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого висновку.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження їх права перебувати на волі.

Доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції належним чином врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти здоров`я населення. ОСОБА_12 раніше судимий та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під час іспитового строку. Обвинувачені офіційно непрацевлаштовані, не мають стійких соціальних зв`язків.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ст. 178 КПК України в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо необхідності зменшення розміру застави для ОСОБА_11 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апеляційна скарга не містить належних обґрунтувань та доказів вважати визначений розмір застави ОСОБА_11 непомірним.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо зменшення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 обвинувачуються за ч.3 ст.307 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Так, відповідно до п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В даному випадку суд зазначених вище вимог закону дотримався не у повному обсязі та при визначенні застави хоча й врахував обставини інкримінованого злочину та доведені в даному кримінальному провадженні ризики, однак дійшов помилкового висновку про необхідність визначення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 454200 грн., який, на переконання апеляційного суду, є непомірним для обвинувачених та їх родини.

Так, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має цивільну дружину, його майновий стан та майновий стан його родини.

Також колегія судді враховує, майновий стан ОСОБА_12 , майновий стан його близьких, зокрема те, що його мати отримує соціальну допомогу, відсутність у її власності нерухомого майна, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина при цьому не працює та не отримує дохід.

Окрім того, колегія суддів також враховує те, що з моменту застосування стосовно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу, по теперішній час розмір визначеної застави не було внесено за вказаних обвинувачених, що свідчить про те, що визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а також їх родин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_9 та ОСОБА_12 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в такому розмірі, з огляду на вищевказані положення вимог КПК, а отже доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На переконання апеляційного суду, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинувачених, їх майнового стану, а також існування встановлених ризиків, застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде відповідати критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить досягнення її мети, такий розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та не може бути завідомо непомірним для останніх.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 08 вересня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів змінити в частині визначення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 06.11.2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Кропивницького апеляційного суду (UA 0086310 в ДКС України м. Київ, , код банку отримувача (МФО) 820172 ), та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору та суду.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто до 06.11.2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Кропивницького апеляційного суду (UA 0086310 в ДКС України м. Київ, , код банку отримувача (МФО) 820172 ), та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору та суду.

Уразі внесення заставодавцем застави зобов`язати обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 прибувати за викликом до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому зареєстрований/проживає, без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора, суд про місце свого проживання, утримуватися від спілкування зі свідками учасниками процесу, як особисто та через третіх осіб за виключенням проведення за їх участі процесуальних дій, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити обвинувачених про те, що у разі невиконання покладених на них обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4