Номер провадження: 11-сс/813/1951/25
Справа № 507/1903/25 1-кс/507/518/2025
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000328 від 18.09.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 20.09.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бокове, Любашівського району, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України,

встановив:

в провадженні СВ ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області,перебуває кримінальне провадження №0000328 від 18.09.2025 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, за обставин викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

18.09.2025 року ОСОБА_8 затриманона підставі ст. 208 КПК України, а 19.09.2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 194 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий СВ ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Любашівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, без права внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 194 КК України, в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, строком до 17.11.2025 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави - 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят тисяч чотириста) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, а також на дані про особу останнього.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на відсутність ризиків у кримінальному провадженні, можливість застосування більш м`яких запобіжних засобів з урахуванням характеристики особи обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності захисника, який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, на відео конференц зв`язок із судом не вийшов.

Підозрюваний ОСОБА_8 не звертався до суду із клопотанням про забезпечення його участі під час апеляційного розгляду.

В умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення у учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також існує ризик можливого впливу підозрюваного на свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрювана на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи сторони захисту стосовно існування ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст.177 КПК України, на який послався слідчий суддя в ухвалі, проте такий ризик не був зазначений в клопотанні слідчого, апеляційний суд визнає слушними, однак вважає, що вказана обставина не є такою, що нівелює встановлені інші ризики та не є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Наявність вище зазначених ризиків, дають достатні підстави вважати, що застосування на даному етапі найсуворішого запобіжного заходу є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання апеляційного суду не будуть здатні забезпечити належну поведінку особи.

Посилання захисника на дані, що характеризують особу підозрюваного, апеляційний суд бере до уваги, однак вважає, що вказані обставини не є такими, що нівелюють існуючі ризики.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення в частині визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,який відповідає положенням ст.182 КПК, тобто визначений в межах розміру, передбаченого для даної категорії злочинів.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а також особи підозрюваного, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, доводи захисника щодо необхідності обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів визнає неспроможними.

Колегія суддів враховує обставини даної справи, особу підозрюваного та зазначає, що зміна запобіжного заходу останньому на більш м`який з великою вірогідністю може виявитися недостатнім стримуючим фактором для забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які потребують виправлення описки слідчим суддею в частині дати закінчення строку дії запобіжного заходу, оскільки з моменту затримання 18.09.2025 року, строк дії ухвали має спливати 16.11.2025 року, але визначивши строк дії ухвали 60 днів, слідчий суддя припустився арифметичної помилки та зазначив в резолютивній частині ухвали дату 17.11.2025 року. Однак вказані обставини визнаються судом не суттєвими та не слугують підставою для скасування ухвали, оскільки слідчий суддя може виправити цей недолік в порядку ст.379 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 20.09.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні №0000328 від 18.09.2025 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Рекомендувати слідчому судді виправити описку в резолютивній частині ухвали щодо дати закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4