Провадження № 11-сс/4808/355/25
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №000593 за ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2025 року клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 задоволено частково, застосовано щодо ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 листопада 2025 року включно з визначенням застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн.

Свої висновки слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 України, що підтверджується фактичними даними, та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суддя дійшов до висновку, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольни частково та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Зазначає, що прийнята слідчим суддею ухвала є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що слідчим суддею в повному обсязі не враховано ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дані про особу підозрюваного, його поведінку перед вчиненням злочину. Зокрема, у разі внесення застави підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює, що санкція статті передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі та до нього може бути застосовано такий вид покарання у разі доведення його вини. Даний ризик підтверджується також тим, що підозрюваний втік з місця вчинення злочину, а також може втекти за межі території України, так як він є неповнолітнім і тому для нього не буде жодних перешкод для перетину Державного кордону України.

Вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків шляхом їх переконання чи схиляння до зміни наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб.

Звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки через слабкі соціальні зв`язки, а саме: ніде не працює, не навчається, згідно показань свідків веде антигромадський спосіб життя - зловживає алкогольними напоями, може неналежно виконувати свої процесуальні обов`язки, зокрема не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду.

Наголошує, що наявність зазначених ризиків також підтверджується тим, що з попереднього місця навчання до Служби у справах дітей надходили неодноразові подання, а саме від 08 квітня 2024 року та 21 жовтня 2024 року, про його незадовільну поведінку у навчальному закладі, а за місцем проживання підозрюваний ОСОБА_8 також характеризується негативно, оскільки стосовно нього до Переріслянської сільської ради неодноразово надходили письмові звернення щодо незадовільної поведінки, пропуску уроків без поважних причин, поганого поводження в ліцеї, вчинення крадіжок.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу;

- підозрюваний ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави та вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання є обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі не погоджується з видом запобіжного заходу, який застосований відносно ОСОБА_8 і вказує на підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №000593 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

ОСОБА_8 ніде не навчається, не працює, згідно показань свідків веде антигромадський спосіб життя зловживає алкогольними напоями, з попереднього місця навчання до Служби у справах дітей надходили неодноразові подання, а саме від 08 квітня 2024 року та 21 жовтня 2024 року, за місцем проживання характеризується негативно. У зв`язку з наведеним застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 12 вересня 2025 року (а.п. 1-6), протоколом огляду місця події від 10 вересня 2025 року (а.п. 13-17), протоколом обшуку від 10 вересня 2025 року (а.п. 19-21), протоколом допиту свідка від 10 вересня 2025 року (а.п. 22-24), протоколом допиту свідка від 10 вересня 2025 року (а.п. 24-25), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 вересня 2025 року (а.п. 26-27), повідомленням про підозру від 11 вересня року (а.п. 29-30), протоколом допиту неповнолітнього підозрюваного від 11 вересня 2025 року (а.п. 31-32), протоколом проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2025 року (а.п. 33-34), та іншими доказами, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

При цьому, досудове розслідування триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином врахував в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючи дані на особу підозрюваного ОСОБА_8 .

Наведене слідчим у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція статті передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі та до нього може бути застосовано такий вид покарання у разі доведення його вини. Даний ризик підтверджується також тим, що підозрюваний втік з місця вчинення злочину, а також може втекти за межі території України, так як він є неповнолітнім тому для нього не буде жодних перешкод для перетину Державного кордону України;

незаконно впливати на свідків шляхом їх переконання чи схиляння до зміни наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду;

вчинити інше кримінальне правопорушення, на наявність такого ризику вказують обставити вчиненого кримінального правопорушення, яке розслідується у цьому кримінальному провадженні та характеристика підозрюваного.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Стороною захисту не спростовано обставин, які вказують на наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання слідчим суддею доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на неї процесуальні обов`язки.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи захисту не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

В ухвалі слідчого судді зазначено належне мотивування про неможливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, проаналізовано доводи сторони захисту.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, ч. 1 ст. 29 Конституції України, вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , що відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує неповнолітній вік підозрюваного ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також суд правильно визначив розмір застави в межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в загальному складає 151 400 гривень, яка є помірною та достатньою для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України.

Підстави для скасування застави, як про це просила сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме такий розмір застави, з урахуванням інформації про доходи підозрюваного, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Обставин, які б підтверджували позицію прокурора щодо незаконності ухвали слідчого судді та наявності підстав для її скасування за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №000593 за ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5