Провадження №: 1-кс/755/426/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у межах кримінального провадження №0001900 від 03.06.2025 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою в якій просить визнати бездіяльність слідчого та прокурора щодо неповернення мобільного телефону iPhone незаконною; зобов`язати уповноважену особу негайно повернути їй мобільний телефон її сина в цілісному та робочому стані; у разі неможливості повернення майна у зв`язку з його втратою або псуванням, зобов`язати орган досудового розслідування надати офіційне пояснення та притягнути винних осіб до відповідальності; зобов`язати уповноважену особу повернути їй мобільний телефон iPhone у справному технічному стані; у разі встановлення факту псування або втрати майна, зобов?язати орган розслідування відшкодувати повну ринкову вартість пристрою.

У судове засідання учасники кримінального провадження не з?явилися, ОСОБА_3 просила скаргу задовольнити у її відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши надані учасниками докази, дійшов наступного.

У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У силу ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповернені тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Статтею169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Як вбачається з матеріалів скарги у провадженні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001900 від 03.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим вилучено мобільний телефон iPhone, який належав ОСОБА_4 та, відповідно до ст.98 КПК України, визнано речовим доказом.

Згідно інформації, яка міститься в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі Дніпровського районного суду м. Києва, слідчий Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві із клопотанням про арешт майна /мобільного телефону iPhone/ до слідчого судді не звертався.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У той же час, органом досудового розслідування слідчому судді не надано доказів того, що вилучене майно, у межах кримінального провадження №0001900 від 03.06.2025 року, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, також не надано доказів того, що по ньому призначено експертизу.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У силу положень кримінального процесуального законодавства України на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, а тому слідчий суддя оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, вважає, що оскільки на вилучене під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_1 , майно, згідно ч.1 ст.170 КПК України, арешт не накладено, тому воно підлягає поверненню особі, у якої було вилученого.

Щодо вимог особи, яка подала скаргу про визнання бездіяльності слідчого та прокурора незаконною щодо неповернення мобільного телефону iPhone, про те, що у разі неможливості повернення майна у зв`язку з його втратою або псуванням, зобов`язати орган досудового розслідування надати офіційне пояснення та притягнути винних осіб до відповідальності, про зобов`язання уповноваженої особи повернути їй мобільний телефон iPhone у справному технічному стані та про те, що у разі встановлення факту псування або втрати майна, зобов?язати орган розслідування відшкодувати повну ринкову вартість пристрою, то вони не підлягають задоволенню, оскільки слідчому судді не надано доказів того, що вилучене майно втрачене.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у межах кримінального провадження №0001900 від 03.06.2025 року - задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Дніпровського управління поліції Національної поліції у м. Києві або уповноважену особу у кримінальному провадженні №0001900 від 03.06.2025 року, повернути ОСОБА_3 вилучене під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон iPhone, який належав ОСОБА_4 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1