УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 991/8656/25

провадження № 51-365 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 жовтня 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 6 листопада 2025 року,

установила:

Як убачається з матеріалів за касаційною скаргою та наявних у Верховному Суді даних, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду 24 жовтня 2025 року постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таке рішення Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду ухвалою від 6 листопада 2025 року залишила без змін, а подану ОСОБА_4 апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погодившись із зазначеними ухвалами, ОСОБА_4 оскаржив їх у касаційному порядку.

Перевіривши подану скаргу та копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у визначених законом випадках.

Норми Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) установлюють, що порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством, котре складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частини 1, 2 ст. 1 КПК).

Відповідно до Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом (п. 1 ч. 2 ст. 36). Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись принципом верховенства права (ст. 48). Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на її апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 14).

Провадження в суді касаційної інстанції здійснюється за правилами гл. 32 КПК. У цій главі міститься норма процесуального права, котрою визначено перелік судових рішень, що належать до предмета перевірки за касаційною процедурою. Конкретне унормування предмета ревізії суду касаційної інстанції є втіленням принципу юридичної визначеності.

За правилами ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таке рішення суду першої інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Отже, ураховуючи нормативне регулювання, оспорювані ухвали не належать до предмета перевірки касаційного суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Тому необхідно відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 жовтня 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 6 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3