ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання в залі суду в м. Києві на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001194 від 28.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що в силу ст. 89 КК України судимості немає,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 , раніше несудимого,

кожного окремо за ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:

21.08.2025 до провадження Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, за ч. 3 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, за ч. 3 ст. 307 КК України, перешкод для цього не вбачав, зазначив про його відповідність вимогам КПК України та про дотримання правил територіальної підсудності при його скеруванні до суду першої інстанції на розгляд, а також про відсутність підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 5-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, а тому просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_8 заперечив проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта стосовно його підзахисного, оскільки вважав, що існують достатні підстави для повернення обвинувального акта прокурору, про що подав відповідне клопотання з доповненнями до нього, оскільки в обвинувальному акті не зазначено анкетні дані особи, яку сторона обвинувачення вважає організатором групи, а зазначає її як «ОСОБА1», що, на думку сторони захисту, свідчить про неконкретність обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 , кожен окремо, підтримали позицію захисника ОСОБА_8 та також вважали за неможливе призначення обвинувального акта до судового розгляду та просили повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши позиції учасників кримінального провадження, дослідивши процесуальне рішення сторони обвинувачення та додатки до нього, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, за ч. 3 ст. 307 КК України підлягає призначенню до судового розгляду, підстав для повернення процесуального рішення прокурору не встановлено, з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 314 цього Кодексу під час підготовчого судового засідання суд має встановити чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України та чи не містить він положень, що суперечать одне одному. Водночас, перевірка та оцінка фактичних обставин кримінального провадження, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація інкримінованого злочину, тобто суті обвинувачення є предметом судового розгляду кримінального провадження по суті. При цьому на цьому етапі судового провадження відсутні підстави вважати, що сторона обвинувачення звернулась з обвинувальним актом до місцевого суду поза межами строку досудового розслідування.

У пункті 2 постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі №5-328кс16 зазначено таке: «При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому».

У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №273/1053/17 (провадження №51-8914км18) містяться наступні роз`яснення: «При цьому відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею… Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основоположних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у скоєнні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату (рішення ЄСПЛ у справах «Мінеллі проти Швейцарії» від 25.03.1983; «Нераттіні проти Греції» від 18.12.2008; «Діду проти Румунії» від 14.04.2009). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості (рішення у справах «Нестак проти Словаччини» від 27.02.2007; «Гарицкі проти Польщі» від 06.02.2007).

Неприпустимість зазначення у формулюванні підозри та/або обвинувачення осіб, яким не пред`явлено підозри та/або обвинувачення узгоджується із усталеною практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, який забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у рішенні у справі «Хужін та інші проти Росії» від 23.10.2008 ЄСПЛ зазначив, що положення ч. 2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

При цьому, ч. 1 ст. 337 КПК України визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, посилання при формулюванні обвинувачення на анкетні дані конкретної особи, яка не має процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, на що посилається сторона захисту як на підставу повернення обвинувального акта, не свідчить про неконкретність обвинувачення та не може вважатись порушенням права на ефективні засоби захисту, оскільки навпаки, вказання анкетних даних конкретної особи, якій не висунуто обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, становило б грубе порушення загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, зокрема, верховенства права й законності, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки входило б у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів за наслідками судового розгляду, так як зазначення стороною обвинувачення при формулюванні обвинувачення стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, за ч. 3 ст. 307 КК України, та при викладенні обставин вчинення злочину, що вважаються встановленими, на анкетні дані інших конкретних осіб, які не є обвинуваченими в цьому провадженні, внаслідок чого позбавлені права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження, свідчило б про порушення права цих осіб на захист з огляду на вищевказану прецедентну практику ЄСПЛ та норми вітчизняного законодавства.

Таким чином, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, містить всі необхідні відомості, включаючи виклад фактичних обставин інкримінованого злочину, які сторона обвинувачення вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину за нормою КК України та формулювання самого обвинувачення, а тому клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору задоволенню не підлягає.

Що стосується заявленої у підготовчому судовому засіданні скарги захисника ОСОБА_10 на постанову прокурора від 14.08.2025 про відновлення провадження та виділення матеріалів досудового розслідування, то суд приходить до наступного висновку.

Так відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Статтею 315 КПК України визначені ті питання, які вирішує суд з метою підготовки до судового розгляду. Зокрема: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК України (зокрема, на це указує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» та/або «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК України).

Так само, законодавець, позбавивши сторони права на апеляційне оскарження певних ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, не залишив сторони без засобів правового захисту від незаконних або необґрунтованих рішень слідчого судді. Закон надає можливість розглянути ці питання під час судового провадження, передбачивши в ч. 3 ст. 309 КПК України те, що на ухвали, які не оскаржуються під час досудового розслідування, можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді. Суд, отримавши такі заперечення, має їх розглянути під час підготовчого провадження або під час судового розгляду, в залежності від характеру поставленого питання, і прийняти вмотивоване рішення.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, що узгоджується зі сталою судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 03.07.2019 у справі №273/1053/17 (провадження №51-8914км18), від 06.06.2023 у справі №489/6721/21 (провадження №51-4081км22).

На обґрунтування скарги, поданої у підготовчому судовому засіданні, сторона захисту надала до суду копію оскаржуваної постанови сторони обвинувачення.

Суд зважує на те, що оскаржуване процесуальне рішення в силу ст. 84 КПК України не є доказом у кримінальному провадженні. Разом із цим, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд вважає, що існує необхідність з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами у порядку статей 347-363 КПК України, що в силу положень КПК України є неможливим на стадії підготовчого судового провадження, а тому такі скарги та заперечення підлягають долученню до матеріалів судового провадження з наданням їм відповідної оцінки на відповідній стадії судового провадження.

Згідно ст. 32 КПК України кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, за ч. 3 ст. 307 КК України, підсудне Оболонському районному суду міста Києва.

Підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 5-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу, немає.

Відповідно до вимог статей 27 та 31 цього Кодексу, враховуючи відсутність клопотань обвинувачених про здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів, судовий розгляд кримінального провадження слід здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд вважає можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, за ч. 3 ст. 307 КК України.

Керуючись статтями 110, 219, 291, 314 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта відмовити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожного окремо за ч. 3 ст. 307 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Оболонського районного суду міста Києва за участю учасників кримінального провадження на 17.09.2025 о 15:00.

Долучити до матеріалів провадження та вирішити на відповідній стадії судового провадження:

- скаргу захисника ОСОБА_10 на постанову прокурора від 14.08.2025 про відновлення провадження та виділення матеріалів досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1