Провадження № 11-кп/4823/837/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002498 від 11 липня 2023 року за апеляційними скаргами прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.09.2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, маючої на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неодруженої, з середньою освітою, не працюючої, раніше судимої 27 травня 2024 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , -

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357, ч.4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.09.2025 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2024 року, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 01 вересня 2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн 68 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2024 року, та визначити остаточне покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі. Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з тим, судом було допущено порушення вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі. Звертає увагу, що ОСОБА_8 не має офіційних джерел доходу, тому покарання у виді штрафу призначити неможливо, таким чином єдиним видом покарання, яке можливо застосувати до обвинуваченої є пробаційний нагляд.

В свою чергу обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити та зарахувати їй в строк відбуття покарання час перебування її в Чернігівському слідчому ізоляторі з 13.06.2025 року, та рахувати строк відбування покарання не з моменту ухвалення оскаржуваного вироку 01.09.2025 року, а з 13.06.2025 року.

Суд першої інстанції встановив, 10 липня 2023 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 перебуваючи торговому наметі, що за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 194, шляхом вільного доступу, будучи переконаним, що характер її протиправних дій непомітний для оточуючих, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що на території України, з 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2002-ІХ, на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжено та який діє і на час розгляду даного кримінального провадження судом, умисно, таємно викрала мобільний телефон марки «Хіаomi», моделі «Redmi 9A Glacial Blue 26В», в корпусі бірюзового кольору, вартістю 3043 грн. 86 коп., що належить ОСОБА_11 , чим спричинила останній матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_8 розпорядилась вищевказаним мобільним телефоном на власний розсуд.

Після чого, 04 серпня 2023 року, в денний час, ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , з якою вона була особисто знайома, попрохала належний їй ноутбук марки «Lenovo» моделі «IdealPad З 151TL05», для тимчасового користування, та в подальшому пообіцяла повернути, на що ОСОБА_11 погодилася та передала ОСОБА_8 ноутбук марки «Lenovo» моделі «IdealPad 3 151TL05», з серійним номером PF-464ZBE, в корпусі сірого кольору, вартістю 13264 грн. 52 коп. ОСОБА_8 отримавши указаний ноутбук від ОСОБА_11 та не маючи дійсного наміру повертати його власниці, у цей же день продала до ломбарду ПТ «Ломбард 24» ТОВ «Афінаж ЛТД» і Компанія, чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_11 на вказану суму.

Після чого, 05 червня 2024 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_8 перебуваючи в кімнаті будинку АДРЕСА_4 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, будучи переконаною, що характер її протиправних дій непомітний для оточуючих, усвідомлюючи, що на території України, з 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2002-ІХ, на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжено та який діє і на день розгляду даного кримінального провадження судом, таємно, повторно, умисно викрала ноутбук марки «Lenovo» моделі G560 в корпусі чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №822/24-24 від 18 липня 2024 року складає 3550 грн., що належить ОСОБА_12 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_8 розпорядилась вищевказаним ноутбуком на власний розсуд.

Після чого, 17 червня 2024 року близько 11 год. 45 хв. ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, будучи достеменно обізнаною, про те що починаючи з 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2002-ІХ, на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжено та який діє і на час розгляду даного кримінального провадження судом, перебуваючи будинку №2 по вул. Черняховського, в м. Чернігів, маючи вільний доступ до мобільного телефону марки «Samsung» моделі «GalaxyA14» з сім-картою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , зайшла у мобільний додаток «Приват24», до якого ОСОБА_13 попередньо надав пароль для входу в телефон та додаток. В подальшому не узгоджуючи свої дії з останнім, таємно викрала, шляхом перерахування грошових коштів на загальну суму 20 000 грн. з карткового банківського рахунку НОМЕР_2 , який відкритий в AT КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_13 на картковий банківський рахунок НОМЕР_3 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_14 , про те, фактично банківська карта перебувала у користуванні ОСОБА_8 , таким чином таємно викрала грошові кошти, що належать потерпілому ОСОБА_13 , чим завдала останньому матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_8 розпорядилась вищевказаними грошовими коштами на власний розсуд.

В подальшому, 15 липня 2024 року, близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_5 , маючи умисел на незаконне заволодіння офіційного документа, шляхом викрадення, з корисливих мотивів з жіночої сумки, яка знаходилась у вищевказаній кімнаті викрала дві банківських картки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , відкритих в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_11 , які згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» є офіційним документом, тобто електронним платіжним засобом доступу до банківських карток № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_11 , таким чином ОСОБА_8 викрала вказані банківські картки, які залишила собі, з метою подальшого використання в корисливих цілях, тим самим ОСОБА_15 викрала вказані банківські картки.

В той же час, 15 липня 2024 року, близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_5 , помітила в жіночій сумці яка стояла на столі в даній кімнаті паспорт, що посвідчують особу ОСОБА_11 , після чого у неї виник злочинний умисел на незаконне заволодіння даними паспортами шляхом викрадення. Після чого, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення паспорта, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що ОСОБА_11 перебувала в іншій кімнаті квартири, та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, викрала вищезазначений паспорт. Далі, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись паспортом громадянина України № НОМЕР_6 виданого 04 квітня 2014 року органом 7401 на ім`я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на власний розсуд.

В подальшому, 15 липня 2024 року, близько 10 год. 30 хв., ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів з банківської картки ОСОБА_11 , будучи достеменно обізнаною, про те що починаючи з 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2002-ІХ, на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжено та який діє і на час розгляду даного кримінального провадження судом, використовуючи раніше викрадену банківську картку № НОМЕР_4 відкритої в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_11 , здійснила зняття грошових коштів у сумі 6000 грн в банкоматі АТ КБ «Приват Банк», який знаходиться за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 49, чим завдала ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_16 розпорядилась вищевказаними грошовими коштами на власний розсуд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченої, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є слушними та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є у тому числі застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегія суддів зазначає, що при постановленні вироку стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення в частині призначеного покарання, зокрема суд застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується у тому числі до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, призначаючи покарання, суд першої інстанції залишив поза увагою цю обставину та призначив обвинуваченому за ч. 1 ст. 357 та за ч. 3 ст. 357 КК України покарання у виді обмеження волі, що суперечить чинному законодавству.

Отже, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, а саме: призначив покарання у виді обмеження волі, який відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Отже, обвинувачена ОСОБА_8 входить до переліку осіб, яким не може бути призначений такий вид покарання як обмеження волі. При цьому, санкції ч.1 ст.357 та ч. 3 ст. 357 КК є альтернативними та поряд з покаранням у виді обмеження волі передбачає інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченої.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України не можна призначати покарання у виді обмеження волі, а тому необхідно за вказаними нормами закону призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік та 2 роки відповідно.

Виходячи з викладеного та повністю погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд вважає необхідним змінити даний вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що суду необхідно рахувати строк відбування покарання з 13.06.2025 року, тобто з моменту її затримання, то вони не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 27.05.2024 визнав винною ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначив їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнив від відбуття покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Проте, під час іспитового строку ОСОБА_8 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, а також їй було пред`явлено підозру у вчиненні повторних кримінальних правопорушень, тому ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 травня 2025 року скасовано засудженій ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено її для відбування призначеного вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2024 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_8 було ухвалено обчислювати з дня її фактичного затримання.

Згідно протоколу затримання особи засудженої до позбавлення волі за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України від 13 червня 2025 року ОСОБА_8 було затримано на виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2024 року.

Відповідно до практики суду, зарахувати строк перебування в слідчому ізоляторі за попереднім вироком до строку нового покарання неможливо, оскільки попереднє ув`язнення може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому воно було застосовано. Строк відбування покарання за новим вироком обчислюватиметься з дня набрання цим вироком законної сили.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи обвинуваченої про необхідність рахувати їй строк покарання з 13 червня 2025 року, адже тримання під вартою у згаданий період до ОСОБА_8 було застосовано в межах іншого кримінального провадження.

При призначенні покарання за новим вироком судом першої інстанції було враховано вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2024 року та відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.09.2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2024 року, та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 01 вересня 2025 року.

У решті вирок суду залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4