Справа № 128/2268/25
УХВАЛА

04.09.2025 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання сторін кримінального провадження в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 20.04.2025 в ЄРДР за №0000114 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені 20.04.2025 в ЄРДР за №0000114 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.5 ст.407 КК України.

04.09.2025 у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним письмове клопотання про продовження обвинуваченому солдату ОСОБА_5 застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, оскільки такий строк спливає, а ризики, які стали підставою для його застосування на даний час продовжують існувати, не змінилися та не відпали, а саме: у ході досудового розслідування встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 скарг до Вороновицької селищної ради не надходило, останній не навчається, не працює, що свідчить про відсутність у нього істотних соціальних факторів стримуючого характеру та у свою чергу дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може безперешкодно залишити своє місце проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Окрім того, прокурор зазначив, що обвинувачений усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та передбачену за його вчинення кримінальну відповідальність, перебуваючи на волі буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ними показів та у подальшому уникнення кримінальної відповідальності, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вищевказаних ризиків та не забезпечать належного виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, тому просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Захисник ОСОБА_4 заперечував з приводу клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав подане ним письмове клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження, яке обґрунтував тим, що до сторони захисту звернувся ТВО командира військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_6 , надавши письмову згоду про можливість продовження проходження військової служби ОСОБА_5 .

З посиланням на ч.5 ст.401 КК України вказує, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Тому захисник просив суд звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з продовженням проходження ним військової служби, а кримінальне провадження №0000114 від 20.04.2025 в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, підтримав позицію захисника ОСОБА_4 , зазначивши суду, що він дійсно виявив бажання повернутись до військової частини для подальшого проходження служби.

Прокурор ОСОБА_3 наполягав на задоволені свого письмового клопотання та заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_4 , оскільки вважає його на даній стадії передчасним, адже законом передбачено, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила самовільне залишення військової частини, може бути звільнена від кримінальної відповідальності, тому з метою з`ясування даного факту, а саме чи дійсно обвинувачений ОСОБА_5 під час дії воєнного стану вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 КК України, просив відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Вислухавши клопотання прокурора та захисника, з`ясувавши думку обвинуваченого щодо них, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а клопотання захисника необґрунтованим та таким, що підлягає відмові в задоволенні, виходячи з такого.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що наразі існують, не зменшилися та не відпали ризики, передбачені п.п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 хоча є раніше не судимою особою, однак він не одружений , якому органом досудового розслідування інкримінується вчинення, злочинів як будучи військовослужбовцем, що самовільно покинув військову частину, а також злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту за ч.1 ст.289 КК України, тому суд вважає, що обвинувачений не має на волі соціально-стримуючих факторів. Окрім того, на даний час судом ще не заслухані покази потерпілого, свідків, обвинуваченого, не досліджені судом і письмові документи та речові докази, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що існують ризики чинення незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілого, свідків, з метою зміни їх показів у суді на його користь; вчиненням ним іншого кримінального правопорушення, а також переховування ним від суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407,408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Отже, зі змісту ч. 5 ст. 401 КК України вбачається, що підставами звільнення особи від кримінальної відповідальності є: добровільне звернення до суду із клопотанням про намір продовжити проходження військової служби; згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ч. 5 ст. 401 КК України (ч. 3 ст. 285 КПК України); наявна письмова згода командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби; під час дії воєнного стану вперше вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.407,408 КК України.

Таким чином, для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України законодавцем визначено сукупність необхідних умов, за наявності яких суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.407, 408 КК України, й вказані умови не є альтернативними.

Враховуючи все вищевикладене, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, йому доцільно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 02.11.2025, включно, без визначення застави.

В свою чергу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені клопотання захисника за передчасністю , оскільки суду не було надано до клопотання : добровільне звернення обвинуваченого ОСОБА_5 до суду із клопотанням про намір продовжити проходження військової служби; письмова згода командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження ОСОБА_5 військової служби, а також письмово доказу про те, що під час дії воєнного стану ОСОБА_5 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.407,408 КК України, тобто відсутні вимога про судимістю на обвинуваченого. При цьому слід роз`яснити захиснику та обвинуваченому, що відмова в задоволенні вищевказаного клопотання ні є перешкодою для його звалення повторно, якщо перестануть існування обставин які стали підставою для відмови в його задоволенні.

Окрім цього, у даному підготовчому судовому засіданні суд, вислухавши міркування присутніх учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, прийшов до висновку, що дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду виходячи з наступного.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст.468-475 КПК до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області.

Враховуючи те, що не має підстав для прийняття рішень визначених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК, тому суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду.

Керуючись ст.ст.314-316, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Письмове клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії обвинуваченому застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.5 ст.407 КК України, - строком на шістдесят днів, тобто по 02 листопада 2025 року включно.

У задоволені письмового клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття провадження, - відмовити.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені 20.04.2025 в ЄРДР за №0000114 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.5 ст.407 КК України, - призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.09.2025 об 11:00 год. в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області у залі судових засідань № 2.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», - для виконання; іншим учасникам кримінального провадження, вручити в залі судового засідання, - для відома.

Ухвала в частині продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими - з дня отримання копії ухвали суду.

В решті частини ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені сторонами кримінального провадження до апеляційної скарги на кінцеве процесуальне рішення в даному провадженні.

Повна ухвала суду проголошена о 15.45 год.- 12.09.2025.

Суддя ОСОБА_7