СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/8010/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах Білоцерківської міської ради про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000402 від 27.05.2025, -

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах Білоцерківської міської ради про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000402 від 27.05.2025

В обґрунтування свого клопотання заявник зазначає, 09 жовтня 2025 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 27 травня 2025 року, на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва було проведено обшук Білоцерківської міської ради, за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15, в ході якого було вилучено майно, власником якого є Білоцерківська міська рада.

14 жовтня 2025 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва в справі № 759/24059/25, без виклику власника майна, постановлено ухвалу про накладення арешту на майно Білоцерківської міської ради, яке було вилучено 09 жовтня 2025 року в ході проведення обшуку.

Заявник зазначає, що серед майна, на яке накладено арешт, особливої уваги заслуговує «Папка із написом Концесійний договір від 25.03.2013 з додатковими угодами (Білоцерківська міська рада з ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА»), у якій знаходяться вказані документи у оригіналах, на 149 арк.». В зазначеній папці знаходиться оригінал примірнику Концесійного договору від 25 березня 2013 року (Білоцерківської міської ради), який було укладено між Білоцерківською міською радою як Концесієдавцем і ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» як Концесіонером, на підставі якого здійснює свою господарську діяльність ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» та який має першочергове значення для надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у м. Біла Церква, Білоцерківському районі та м. Умань Черкаської області.

Білоцерківська міська рада вважає, що жодних серйозних підстав для накладення арешту на оригінал Концесійного договору на сьогодні не існує, даний договір не може бути ні знищеним, ні втраченим, оскільки на його підставі ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» веде свою господарську діяльність у сфері комунальних послуг.

На сьогодні наявність арешту на Концесійний договір від 25 березня 2013 року (з додатками) фактично обмежує право Білоцерківської міської ради та ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» на здійснення управління (експлуатацію) об`єкта концесії з метою задоволення громадських потреб у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання, вислухавши пояснення сторін, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000402 від 27 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України.

09 жовтня 2025 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 27 травня 2025 року, на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва було проведено обшук Білоцерківської міської ради, за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15, в ході якого було вилучено майно, власником якого є Білоцерківська міська рада.

14 жовтня 2025 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва в справі № 759/24059/25, постановлено ухвалу про накладення арешту на майно Білоцерківської міської ради, яке було вилучено 09 жовтня 2025 року в ході проведення обшуку.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на вказане майно накладався з метою збереження речових доказів.

Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту, слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність правових підстав, передбачених ч. 1-3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на таке майно.

Крім того, матеріали провадження, на підставі яких вирішувалося питання про накладення арешту свідчать, що на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Проте, при розгляді клопотання про скасування арешту майна, слідчому судді не надано доказів в обґрунтування визнання дієвості мети накладення арешту, а також доказів, які підтверджують необхідність в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження, з наявних матеріалів не вбачається, які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, таким чином постанова про визнання вказаного майна речовим доказом є формальною.

Враховуючи вищевикладене, продовження дії арешту не є співрозмірним завданням даного кримінального провадження і створює значні перешкоди у здійсненні права власності, а при розгляді клопотання про скасування арешту прокурором не надано фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту, клопотання власника майна про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах Білоцерківської міської ради про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000402 від 27.05.2025 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року по справі № 759/24059/25, на папку із написом «Концесійний договір від 25.03.2013 року з додатковими угодами (Білоцерківська міська рада з ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА»)», у якій знаходяться вказані документи у оригіналах на 149 аркушах.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1