Провадження № 1-кс/592/7331/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

07.11.2025 слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із змісту якого вбачається, що відповідно ст. 1 Закону України Про оборону України воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 Президентом України було видано Указ Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України було запроваджено правовий режим воєнного стану. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (про особовий склад) від 12.09.2025 за № 268 солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Згідно ст. ст. 29-33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_4 . Під час проходження військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) . Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця , наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази , забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів) , виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: Слухаюсь і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Однак, солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вищезазначених вимог законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приблизно о 09:33 06.11.2025, перебуваючи в населеному пункті Нижня Сироватка, Сумського району, Сумської області, під час доведення бойового розпорядження 1 БТГр 22 ОМБР № 841/1 (гриф) від 06.11.2025, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, відкрито відмовився виконати наказ заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , а саме: приступити до виконання бойового розпорядження БТГр 22 ОМБР № 841/1 (гриф) від 06.11.2025. Вищевказаний наказ у формі бойового розпорядження було доведено до солдата ОСОБА_4 заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 . Згідно довідці військово-лікарської комісії № 2025-0621-1350-1640-3 від 21.06.2025 та довідці начальника медичного пункту НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, обмежень чи інших протипоказань щодо виконання посадових обов`язків та бойових завдань немає. Відкрита відмова солдата ОСОБА_4 виконати письмовий наказ бойове розпорядження заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , а саме: приступити до виконання бойового розпорядження БТГр 22 ОМБР № 841/1 (гриф) від 06.11.2025, потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в тому, що своїми умисними діями, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення (злочин) , передбачене ч. 4 ст. 402 КК України. 06.11.2025 у даному кримінальному провадженні, в порядку ст. 208 КПК України, було затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.11.2025 ОСОБА_4 було вручено письмове повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. В ході досудового розслідування були встановлені наступні анкетні дані підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городок, Хмельницької обл. , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України. Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Так, підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Згідно практиці Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони є достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 року термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кемпбелл Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182) . Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990 зазначено про те, що обґрунтована підозра означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Феррарі-Браво проти Італії № 9627/81 від 14.03.1984 та Мюррей проти Сполученого Королівства № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив про те, що факти, які причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування . Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обґрунтованість повідомлення про підозру військовослужбовцю у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; - рапортом заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ; - довідкою ВЛК від 21.06.2025; - витягом з наказу командира 1БТГр 22 ОМБР № 841/1 (гриф) ; - протоколами допитів свідків; - протоколом затримання ОСОБА_4 ; - іншими матеріалами кримінального провадження № 0019495 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в їх сукупності. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину за яке передбачено понесення винною особою покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину після повідомлення йому про підозру іншого процесуального статусу підозрюваний, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання, так, як зазначено в § 76 рішення Європейського суду з прав людини Пунцельт проти Чехії (Punzelt v. Czech Republic ) № 31315/96 від 25.04.2000. Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 Про взяття під варту до суду , важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що, отримавши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього, приймали участь у проведенні слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з чим він матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів. Крім того, вказані особи проходять військову службу в одному підрозділі. Також підозрюваний може вплинути на свідків, використовуючи своє становище, як військовослужбовця, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно них насильницьких дій. Слід зазначити про те, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: усно шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Крім того, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, він може як сам так і на його вимогу використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь, погроз чи підкупу впливати, або вимагати впливу на свідків та очевидців вчиненого злочину, відомості про які він може отримати, як з копій матеріалів кримінального провадження, так із інших джерел. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, може вчинити інший злочин проти встановленого порядку несення військової служби, зокрема, самовільне залишення військової частини (ст. 407 КК України) , дезертирство (ст. 408 КК України) тощо, тим самим створивши умови для переховування його від органів досудового слідства та суду та унеможлививши здійснення швидкого, повного і неупередженого судового слідства у вказаному кримінальному провадженні. Також тривале та стійке небажання виконувати обов`язки військової служби підозрюваним свідчить про можливість вчинення ним інших військових злочинів, пов`язаних з виконанням обов`язків по службі, зокрема, реальної можливості вчинення непокори та відмови від виконання наказів командирів та начальників (ст. ст. 402, 403 КК України) , в тому числі, в бойовій обстановці, ухилення від виконання обов`язків військової служби шляхом самокалічення, симуляції хвороби, підробки документів чи іншого обману (ст. 409 КК України) . Крім цього, наявний ризик здійснення підозрюваним незаконного впливу на свідків, потерпілого у вказаному кримінальному провадженні вказує на можливість вчинення підозрюваним дій, що утворюють інші склади кримінальних правопорушень, зокрема, ст. ст. 405, 406, 426-1 КК України, які пов`язані із застосуванням насильства або погрозою застосування насильства відносно військовослужбовців. Відтак у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Відповідно до ст. 178 КПК України, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні було встановлено наступне: - зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; - підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, є достатньою та співмірною для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; - вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 дозволяють йому перебувати під вартою під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки, зважаючи на особу підозрюваного, він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю. Неможливо і застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки на момент повідомлення йому про підозру ОСОБА_4 являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та, виконуючи бойові завдання у складі підрозділу військової частини, може змінювати місце проживання та дислокації. Неможливо і застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про застосування щодо підозрюваного саме такого запобіжного заходу. Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави та домашнього арешту відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Єдиним запобіжним заходом, який здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Держави. Проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, слідство приходить до висновку про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , оскільки наявні ризики не зменшились, продовжують існувати та виправдовують його подальше утримання під вартою, матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, з метою попередження можливому його переховуванню. У зв`язку з викладеним ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та забезпечення виконання процесуальних рішень, а тому щодо нього доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, варто зазначити про те, що дисципліна в ЗСУ досягається шляхом безумовного виконання законних рішень командирів вчасно та в повній мірі. ОСОБА_4 невиконанням бойового розпорядження командира підриває бойовий дух та бойову здатність підрозділу та спонукає інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до невиконання наказу командирів. Відповідно ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті. Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7-9, 40, 131, 132, 176-178, 183, 194 КПК України, він просив: 1. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок, Хмельницької обл. , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави у кримінальному провадженні. 2. У разі визначення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміру застави, її внесення та після його звільнення з-під варти, покласти на нього наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом; - не відлучатися з населеного пункту за місцем розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду (в залежності від стадії провадження) ; - повідомляти слідчого (прокурора) , суд (залежно від стадії провадження) про зміну свого місця проживання, місця служби (роботи) та засобів зв`язку; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (- и) або інший документ (- и) , що дає (- ють) право на виїзд за межі України; - утриматись від спілкування зі свідками в провадженні (вхідний № 44064/25 від 07.11.2025) (а. п. 1-9) .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому, та просив постановити ухвалу, якою клопотання задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 категорично заперечували проти задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість підозри та на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вислухавши клопотання слідчого, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до клопотання, вислухавши пояснення та думку прокурора, пояснення та думку підозрюваного, пояснення та думку захисник підозрюваного, прихожу до наступного висновку.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Чеботарь проти Молдови зазначив в п. 48 про те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності до ст. 5 § 1 (с) , поліція не зобов`язана мати у своєму розпорядженні докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, не в момент арешту, не під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були в кінцевому рахунку пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа постала перед судом. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, які були підставою для затримання особи. Слова обґрунтована підозра означають наявність фактів або інформації, які могли б впевнити об`єктивного спостерігача про те, що особа можливо, вчинила злочин.

Ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз наданих стороною обвинувачення доказів свідчить про те, що вони об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням злочину, відтак погоджуюся із доводами прокурора про те, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, що також узгоджується з вимогами Європейського суду з прав людини, зокрема, з позицією, висловленою в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України , заява № 42310/04, від 21.04.2011.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності у вчиненні злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу, а саме: судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальні правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним в п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, під час розгляду клопотання було встановлено, що злочин, вчинений ОСОБА_4 був припинений лише після його затримання, що свідчить про відсутність у нього свідомої мети добровільно припинити свої злочинні дії. Тому існують достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання та втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість повторно ухилятися від слідства та суду, переховуватися від органів досудового розслідування та суду поза межами свого місця проживання, що в повній мірі ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень та призначення йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Судом також враховується той факт, що ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, оскільки вказані особи не допитані судом. Крім того, ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби за контрактом, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу вигляді тримання під вартою він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що унеможливить виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи, визначені ст. 2 КПК України, та розумні строки досудового розслідування. Небажання виконувати наказ командира ОСОБА_4 свідчить про можливість вчинення ним інших військових злочинів, пов`язаних з виконанням обов`язків по службі, зокрема, в бойовій обстановці, ухилення від виконання обов`язків військової служби шляхом самокалічення, симуляції хвороби, підробки документів чи іншого обману (ст. 409 КК України) .

Відтак, прихожу до висновку про те, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прихожу до висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий, а також нічний домашній арешт, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, з урахуванням відомостей про особу не будуть запобігати ризикам його ухилення від слідства та суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, відтак, на підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважаю за необхідне не визначати йому розмір застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 375, 376, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05.01.2026 до 24 години 00 хвилин включно.

На підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1