Справа № 344/715/26
Провадження № 11-сс/4808/54/26
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні №0000564,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_10 про арешт майна (автомобіль марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ).

Слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_11 не є стороною або іншим учасником у даному кримінальному провадженні, та слідчим не доведено наявність передбачених законом правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_11 , оскільки накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання можливо виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого, накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження на автомобіля, що належить ОСОБА_11 (тещі ОСОБА_12 ) марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з метою конфіскації майна як виду покарання.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною з підстав невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що заступник начальника Управління поліції охорони в Івано-Франківській області ОСОБА_12 14.02.2023 року шляхом обману та зловживання довірою, заволодів коштами ОСОБА_13 в особливо великих розмірах 2 672 630 гривень (отриманими ОСОБА_13 від держави як компенсація за загибель його дочки ОСОБА_14 на заводі «Азовсталь» у місті Маріуполі), після чого використав їх для придбання майнових прав на нерухоме майно, яке буде створене у майбутньому - житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , котра станом на даний час введена в експлуатацію, яке фіктивно оформив на свою матір ОСОБА_15 . Станом на даний час вказана вище квартира здана в експлуатацію, у ній проведені необхідні ремонтні роботи, вона облаштована необхідними меблями та побутовою технікою та у ній фактично проживає ОСОБА_12 зі своєю сім?єю.

Стороною обвинувачення протиправні дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України.

Поряд з цим, органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до реєстраційної карти транспортного засобу № НОМЕР_3 ОСОБА_16 (дружина ОСОБА_12 ) 17.09.2022 року набула у власність автомобіль марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_4 , д.н.3. НОМЕР_2 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_12 . Отже, зазначений автомобіль був їхньою спільною сумісною власністю.

При цьому, вранці 03.01.2026 року ОСОБА_16 , після затримання 02.01.2026 року ОСОБА_12 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, достовірно знаючи, що санкція ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції на момент вчинення злочину, тобто станом на 14.02.2023) передбачає, окрім, основного покарання у вигляді позбавлення волі, також покарання у вигляді конфіскації майна, усвідомлюючи, що на 1/2 автомобіля марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_4 може бути накладено арешт, з метою уникнення вказаного арешту, формально відчужила зазначений вище автомобіль своїй матері ОСОБА_11 , що підтверджується реєстраційною картою транспортного засобу №.

Зазначає, що при розгляді клопотання про арешт майна, в частині накладення арешту на 1/2 автомобіля марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_1 , слідчий суддя, у порушення п. 2 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Стверджує, що доводи викладені у вказаній ухвалі слідчого судді з приводу того, що слідчим не наведено правових підстав накладення арешту на майно ОСОБА_11 не ґрунтується на жодних доказах та нічим не спростовується.

Вказує, що факт відчуження транспортного засобу на близького родича у наступний день після оголошення про підозру свідчить про реальний ризик ухилення підозрюваного від кримінальної відповідальності, приховування, або подальшого відчуження майна на третіх осіб, створює загрозу неможливості відшкодування завданої злочином шкоди.

Отже, відчуження майна підозрюваного відразу після оголошення особі про підозру не є підставою для відмови, а навпаки - є додатковим обґрунтуванням для забезпечення кримінального провадження.

Завдана матеріальна шкода на даний час підозрюваним ОСОБА_12 потерпілому не відшкодована.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, ухвалу слідчого судді - скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна;

- адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані суду матеріали, колегія суддів доходить висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при прийнятті оскарженого рішення дотримався вказаних вимог закону.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя виходив з того, що у слідчого судді відсутні визначені КПК України підстави для задоволення заявленого слідчим клопотання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки арешт з метою конфіскації майна як виду покарання накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Крім того, конфіскація як вид можливого покарання полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Виходячи зі змісту ч.1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, слідчим суддею встановлено, та колегією суддів перевірено те, що матеріали клопотання не містять належних та допустимих доказів, які б дали слідчому судді чи суду підстави для накладення арешту на вищевказане майно.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчими П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000564 від 01.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 368 КК України, у якому ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням, та просив накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, який може бути застосований до підозрюваного ОСОБА_12 за результатами розгляду даного кримінального провадження у суді, а саме на 1/2 транспортного засобу марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_1 , який на праві власності належав ОСОБА_16 (дружина ОСОБА_12 ), та яка 03.01.2026 відчужила своїй матері ОСОБА_11 у власність такий автомобіль.

Як слідує з клопотання слідчого останній ставить питання про арешт майна, зазначеного у клопотання з метою конфіскації майна як виду покарання.

В той же час, з матеріалів провадження вбачається, що власником транспортного засобу марки AUDI Q7, VIN - НОМЕР_1 , є ОСОБА_11 , яка не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою в даному кримінальному провадженню.

Колегія суддів зауважує, що накладення арешту на майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.

Окрім того, згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ встановлює, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування повинно бути ретельним, що означає обов`язок органів влади завжди добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки та зобов`язання вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події («Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Указане в свою чергу слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення, процесуального примусу, або втручання у її права і свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на майно і прийшов до правильного висновку про відмову у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги прокурора не свідчать про існування підстав для накладення арешту на майно, оскільки це явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, які гарантовані законом і завданням цього кримінального провадження.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. ст. 170- 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5