справа № 166/1492/25
провадження № 1-кп/166/129/25
УХВАЛА

05 грудня 2025 року с-ще Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000525, відомості про яке внесено до ЄРДР 15 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кортеліси Ратнівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, несудимого, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «молодший сержант»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

установив:

Прокурор заявив клопотання про продовження на 60 днів строку тримання під вартою ОСОБА_5 , який згідно з ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 07.10.25 закінчується 05 грудня 2025 року. Клопотання мотивує тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Так, на думку прокурора, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за тяжкий злочин; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим способом, задля уникнення ізоляції; вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, в якому звинувачується, зокрема самовільно залишити військову частину або вчинити дезертирство, схиляти до аналогічної протиправної поведінки інших військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із покликанням на ч. 7 ст. 176 КПК України вказав, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно тримання під вартою.

Прокурор підтримав клопотання із підстав, зазначених у ньому, просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання, вважає, що він за станом здоров`я, будучи особою з інвалідністю, не зобов`язаний проходити військову службу. Вказав, що ще в 2014 році проходив медичні комісії задля встановлення ІІ групи інвалідності у зв`язку із травмою хребта. Проте документів на підтвердження групи інвалідності він не має, вважає, що такі документи мають бути в розпорядженні медичного закладу. Пенсії у зв`язку з інвалідністю не отримує. Визнав, що 26 листопада 2024 року належним чином пройшов військово-лікарську комісію. Результат ВЛК про придатність до військоовї служби оскаржував, однак рішення надати не може. Вважає, що згідно із записами у військовому квитку він знятий із військового обліку. На всі запитання суду відсилає до адвоката.

Захисник заперечила проти задоволення клопотання, вказала, що оскільки ОСОБА_5 хворіє, має міцні соціальні зв`язки, відтак вважає достатнім запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК).

Щодо ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 20.08.2025 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 16 жовтня 2025 року, ухвалою Ратнівського районного суду від 07.10.25 продовжено строк до 05 грудня 2025 року. Вказані ухвали сторона захисту не оскаржувала.

Наявність обґрунтованої підозри уже досліджувалася.

Доводи сторони захисту щодо зняття ОСОБА_6 з військового обліку спростовуються відомостями у військовому квитку, відповідно до яких останній знятий із військового обліку як військовозобов`язаний, однак не виключений із такого обліку, а призваний на службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувачений на підтвердження доводів про наявність у нього другої групи інвалідності та оспорювання висновку ВЛК про визнання його придатним до військової служби будь-яких доказів не надав.

Суд погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризиків, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку цього заходу забезпечення кримінального провадження.

На думку суду, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини наголошує що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ризик переховування від суду є актуальним на будь-якій стадії кримінального провадження та обумовлений можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні ймовірності переховування обвинуваченого від суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК, що передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі "Пунцельт проти Чехії", відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні у справі "Бессієв проти Молдови" вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі "Летельє проти Франції", Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, відсутність міцних соціальних зв`язків, свідчать про існування ризику переховування від суду.

Продовження існування лише цього ризику в сукупності з нормою, передбаченою ч. 8 ст. 176 КПК України, що позбавляє суд можливості застосувати інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, в справах про такі злочини під час дії воєнного стану, дає підстави для висновку про задоволення клопотання прокурора.

Із цих же підстав за правилами ч. 4 ст. 183 КПК Укаїни суд розміру застави не визначає.

Керуючись ст.ст.177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів, тобто до 02 лютого 2026 року включно.

Ухвалу може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів із дня її оголошення, а обвинуваченим у цей же строк із дня отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Апеляційне оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_1