КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представників власника майна ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти у національній валюті України в сумі 392 660 гривень, грошові кошти в сумі 2 850 доларів США та грошові кошти в сумі 300 Євро, які поміщені в сейф-пакет EXP0320941;

- грошові кошти в сумі 53840 гривень, поміщені в сейф-пакет ICR0243379;

- мобільний телефон «Sigma» з SIM-карткою оператора «Lifecell»

№ НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone», що належить ОСОБА_8 , IMEI: НОМЕР_3 ; SIM-картка оператора «Lifecell» № НОМЕР_4 ; SIM-картка оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_5 ; Флеш-накопичувач марки «Team» C141, об`ємом 32 GB; скретч-тримач для SIM-картки оператора «Kyivstar» НОМЕР_6 , які поміщені в сейф-пакет ICR0243378.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської міської _____________________________________________________________________________________

Справа 752/11560/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6984/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на речі, що були вилучені в ході проведення обшуку в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти у національній валюті України в сумі 392 660 гривень, грошові кошти в сумі 2 850 доларів США та грошові кошти в сумі 300 Євро, які поміщені в сейф-пакет EXP0320941;

- грошові кошти в сумі 53 840 гривень, поміщені в сейф-пакет ICR0243379;

- мобільний телефон «Sigma» з SIM-карткою оператора «Lifecell»

№ НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone», що належить ОСОБА_8 , IMEI: НОМЕР_3 ; SIM-картка оператора «Lifecell» № НОМЕР_4 ; SIM-картка оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_5 ; Флеш-накопичувач марки «Team» C141, об`ємом 32 GB; скретч-тримач для SIM-картки оператора «Kyivstar» НОМЕР_6 , які поміщені в сейф-пакет ICR0243378.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про незаконність оскаржуваної ухвали, яка підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та зазначали, що власнику майна повернуто усе вилучене майно, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом розслідування злочинів у сфері службової та господарської діяльності СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 08.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 20.09.2024 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулись до ОСОБА_12 з пропозицією купити криптовалюту USDT й погодили схему, за якою це повинно відбуватися. За попередньою домовленістю між ними, у період часу з 26.09.2024 по 18.10.2024 з криптогаманців ОСОБА_12 було здійснено переказ віртуальних активів - USDT у розмірі 1 245 682, що еквівалентно 1 186 190 Євро, на криптовалютні гаманці, надані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Водночас, у період з 26.09.2024 по 18.10.2024 на банківський рахунок № НОМЕР_7 компанії «Buildmat Production and Delivery KFT», яка підконтрольна ОСОБА_12 , надійшли кошти в сумі 1 186 190 Євро з рахунку НОМЕР_8 компанії «UAB ACUS VAISTINE», із призначенням платежу «оплата по інвойсу».

Після здійснення переказів на рахунок компанії «Buildmat Production and Delivery KFT», ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направили до банківської установи підроблені документи про невиконання представниками зазначеної компанії своїх зобов`язань за договором та з вимогою повернення про безготівкових коштів відправнику, за результатом яких вказані кошти були повернуті на рахунки компанії «UAB ACUS VAISTINE».

У подальшому віртуальні активи у розмірі 1 245 682 USDT, які надійшли від ОСОБА_12 на криптогаманці, які визначені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з використанням так званих схем «міксер» з залученням ряду підконтрольних транзитних гаманців, які зокрема належать власникам обмінного сервісу «001k Exchange», були додані до інших віртуальних активів та виведені у готівкові кошти.

Також встановлено, що компанія «UAB ACUS VAISTINE» є підконтрольною компанією громадян України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та громадянина Республіки Молдова ОСОБА_16 , вказані особи є співвласниками обмінного сервісу бренду «001k Exchange».

Як зазначено в клопотанні, за наслідками проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 112, розташовано один із обмінних сервісів бренду «001k Exchange»

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку, 12.08.2025 за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 112 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти у національній валюті України в сумі 392 660 гривень й 53 840 гривень, 2 850 доларів США й 300 Євро, мобільний телефон «Sigma» з SIM-карткою оператора «Lifecell» № НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone», що належить ОСОБА_8 , IMEI: НОМЕР_3 ; SIM-картка оператора «Lifecell» № НОМЕР_4 ; SIM-картка оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_5 ; Флеш-накопичувач марки «Team» C141, об`ємом 32 GB; скретч-тримач для SIM-картки оператора «Kyivstar» НОМЕР_6 .

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 від 12.08.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000012 від 08.01.2025.

14.08.2025 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти у національній валюті України в сумі 392 660 гривень, грошові кошти в сумі 2 850 доларів США та грошові кошти в сумі 300 Євро, які поміщені в сейф-пакет EXP0320941;

- грошові кошти в сумі 53 840 гривень, поміщені в сейф-пакет ICR0243379;

- мобільний телефон «Sigma» з SIM-карткою оператора «Lifecell»

№ НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone», що належить ОСОБА_8 , IMEI: НОМЕР_3 ; SIM-картка оператора «Lifecell» № НОМЕР_4 ; SIM-картка оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_5 ; Флеш-накопичувач марки «Team» C141, об`ємом 32 GB; скретч-тримач для SIM-картки оператора «Kyivstar» НОМЕР_6 , які поміщені в сейф-пакет ICR0243378.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна, з підстав недоведеності стороною обвинувачення відповідності вилученого майна ознакам речових доказів.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимага,є аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

На переконання колегії суддів, прокурор при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт вилученого за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 112 майна, належним чином не обгрунтував мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені грошові кошти, мобільні телефони та флеш накопичував, прокурором у клопотанні не доведено відповідність вказаного майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Як клопотання прокурора, так і постанова про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин імовірного вчинення кримінального правопорушення та перелік норм КПК України щодо арешту майна з метою збереження речових доказів, без належного обгрунтування, за яким із критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, вилучене майно визнане речовими доказами, які сліди злочину воно містить, або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

У клопотанні вказано, що за наслідками проведення оперативно-розшукових заходів встановлено розташування за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 112, одного із обмінних сервісів бренду «001k Exchange». Однак матеріали клопотання не містять жодних відомостей на підтвердження вказаних обставин, у тому числі результатів проведених оперативно-розшукових заходів, на які міститься посилання в клопотанні.

Натомість, як встановлено слідчим суддею під час розгляду клопотання, за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 112 здійснює свою господарську діяльність Київське відділення № 43 ТОВ «ФК «ОКТАВА ФІНАНС», директором якого є ОСОБА_8 . Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах клопотання документами, які були предметом оцінки слідчого судді.

У той же час, зміст поданого прокурором клопотання та документів, які додані до нього, не містять жодних відомостей, які б вказували на причетність ОСОБА_8 та/або ТОВ «ФК «ОКТАВА ФІНАНС» до діяльності компанії «UAB ACUS VAISTINE», обмінного сервісу «001k Exchange», або заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , отриманими в якості здійсненої конвертаційної операції.

Відтак, жодних отриманих в ході досудового розслідування доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин щодо причетності розташованого за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 112 обмінного пункту до незаконної діяльності, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному првоадженні №0000012 від 08.01.2025, матеріали клопотання не містять.

Ураховуючи наведені обставини, станом на день розгляду слідчим суддею поданого клопотання про арешт майна, таке клопотання не містило та прокурором не було не надано достатніх доказів того, що майно, вилучене в ході в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , має відношення до незаконної діяльності, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 08.01.2025 та відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, про що обгрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3