ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/372/26 Справа № 707/1/25 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.01.2023 за №0000018, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 23 січня 2026 року, якою в тому числі щодо ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 березня 2026 року (включно), із зменшенням розміру застави

в с т а н о в и л а :

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_18 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України.

23 січня 2026 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області продовжено запобіжний захід в тому числі обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 березня 2026 року (включно), зменшено розмір застави до 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 416000 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що сторона обвинувачення не надала доказів наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Тримання під вартою застосовано судом виключно на підставі можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк 12 років. Зокрема, суд першої інстанції не дотримався практики ЄСПЛ та вимог чинного КПК, не обґрунтував необхідність тримання ОСОБА_8 під вартою.

Зазначає, що ОСОБА_8 з моменту затримання перебуває під вартою 2 роки 12 днів, має вищу освіту, від початку війни добровільно вступив до територіальної оборони, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю і місце проживання, ТОВ «БК АЛВІС» гарантує працевлаштування ОСОБА_8 , про що надано лист від 19.06.2025.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, виділені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_23 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_23 може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Так, ОСОБА_23 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, які є умисними, класифікуються як особливо тяжкі та тяжкі, відповідно, у сфері обігу наркотичних засобів, вчинені з корисливих мотивів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції врахував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що у кримінальному провадженні в суді першої інстанції не завершено судове слідство, свідки не допитані.

При цьому враховується, що обвинувачений хоча і має зареєстроване місце проживання, однак за даним кримінальним провадженням інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, обвинуваченому не обирався.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, характер і обставини вчинення кримінальних правопорушень, надав оцінку особі останнього, з врахуванням чого дійшов вірних висновків про те, що ризики, наведені прокурором, продовжують існувати і є доведеними, що не дає підстав для обрання обвинуваченому інших, більш м`яких запобіжних заходів, зважаючи на серйозність висунутого йому обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, так як він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, продовжувати вчиняти нові злочини.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої особи кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволяють стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про недоведеність ризиків, які обумовлюють продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час її апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 до 125 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 416000 грн.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, суд першої інстанції, враховуючи положення ч. 4 ст. 182 КПК України, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, характеризуючи дані останнього, зокрема стан здоров`я, а також його майновий стан та членів його сім`ї, те, що він обвинувачується у вчиненні в складі злочинної організації особливо тяжких злочинів в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, які становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства, тому дійшов до обґрунтованого висновку про доцільність зменшити розмір застави ОСОБА_8 до 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 416000 грн. та гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та також буде пропорційним, співмірним заходом, який не становитиме надмірний тягар.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів із зменшенням розміру застави до 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 416000 грн., оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Доводи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, не наведенням прокурором обставин, які б свідчили про продовження їх існування, а також того, що вони не зменшилися з часом та тривалим перебуванням під вартою, а також у зв`язку з необґрунтованістю підозри та недоведеністю обвинувачення також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, та не спростовують висновків суду про наявність безумовних підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційні скарги не містять доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Порушень вимог КПК України, які б істотно обмежували права обвинуваченого та могли бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не виявлено. На думку колегії суддів, існування ризиків у ході судового розгляду було доведено прокурором, наявність цих ризиків обґрунтовано відображено в ухвалі суду першої інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 23 січня 2026 року, якою в тому числі щодо ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 березня 2026 року (включно), із зменшенням розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді