Номер провадження: 11-сс/813/382/26
Справа № 947/1015/26 1-кс/947/585/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001302 від 23.12.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2026 року

булозадоволено клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001302 від 23.12.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України та накладено арешт на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 32959900);

-садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер майна: 28950132);

-машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , площею: 16,7 кв.м, (реєстраційний номер майна: 36872215);

-машиномісце № 31/2 за адресою: АДРЕСА_3 , площею: 16,7 кв.м (реєстраційний номер майна: 36872302),

шляхом заборони будь-яким юридичним та фізичним особам розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки);

- транспортний засіб марки «Lexus RX 350L», д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові білого кольору, VIN-код: НОМЕР_3 ,

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що в цілях запобігання можливості відчуження вищевказаного майна та забезпечення можливої конфіскації майна, враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно підлягає конфіскації як виду покарання, а також беручи до уваги правове обґрунтування клопотання слідчого, клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилається на наступне:

- підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, необґрунтована, а саме в частині інкримінованого «вимагання» неправомірної вигоди. Вручене ОСОБА_7 повідомлення про підозру охоплюється виключно кваліфікаційними ознаками ч. 1 ст. 368 КК України, що не є тяжким злочином і не передбачає конфіскацію майна;

- ОСОБА_7 виконує посадові обов`язки лікаря психіатра та не є службовою особою, оскільки не виконує організаційно-розпорядчі функції. Обставини інкримінованого їй злочину не пов`язані із зайняттям посади завідуючої відділення та використанням наданої їй влади чи службового становища, таким чином вона не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України;

- слідчий суддя не прийняв до уваги, що транспортний засіб марки «Lexus RX 350L», д.н.з. НОМЕР_2 , по суті не є речовим доказом, доказів про призначення експертиз зі вказаним автомобілем суду надано не було, відтак можливо було накласти арешт на вказаний автомобіль лише в частині заборони розпорядження вказаним майном. ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому позбавлення права користуватись автомобілем зумовить втрату ОСОБА_7 можливості возити дітей до школи та використовувати його у інший спосіб в інтересах дітей.

З огляду на викладене, представник власника майна просив оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001302 від 23.12.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі представник власника майна ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали, яке обґрунтоване тим, що розгляд клопотання проводився в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власника майна. Отримання копії оскарженої ухвали слідчого судді відбулось лише 16.01.2026 року під час вилучення автомобіля. Вказане, на думку апелянта, свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Власник майна та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення - (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її проголошення (пункт 3 частини 2 статті 395 КПК України).

В свою чергу, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України прямо вказує якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом статті 376 КПК України дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18).

Якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватись із дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 937/2679/20.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена без виклику власника майна або його представника, а тому строк апеляційного оскарження для останніх обчислюватись із дня отримання копії судового рішення. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази щодо дати отримання копії ухвали апелянтом. На підставі наведеного, колегія суддів констатує, що строк для подання апеляційної скарги дотримано відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, тому відсутні підстави для його поновлення.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Надаючи оцінку обставинам, установленим слідчим суддею, та зробленим ним висновкам, апеляційний суд виходить із такого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини /далі - ЄСПЛ/.

У силу статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Правилами ч. 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, в клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що головним управлінням Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001302 від 23.12.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що вона, перебуваючи на посаді завідуючої відділення 21 психіатричне, чоловіче на 50 ліжок з ліжками для надання паліативної допомоги, лікар-психіатр Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради», 18.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи на території КНП «ООМЦПЗ» ООР», що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Віталія Нестеренка, 9, після проведення первинного огляду у відділенні ОСОБА_10 та підтвердження діагнозу: судинна деменція, реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повідомила ОСОБА_11 , що вона має можливість, з використанням наданих їй повноважень, вчинити дії щодо перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні терміном на місяць, висунувши ОСОБА_11 вимогу у необхідності надати їй неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США, запевнивши останнього, що без надання зазначеної суми грошових коштів ОСОБА_10 буде виписаний зі стаціонарного лікування в ввіреному їй Відділені у найкоротший термін.

В свою чергу ОСОБА_11 , розуміючи, що в інший спосіб допомогти ОСОБА_10 отримати належну медичну допомогу не вдасться, був вимушений погодитись на висунуту ОСОБА_7 вимогу.

Надалі, 08.01.2026, приблизно о 11:30 перебуваючи в салоні автомобіля марки «HUINDAY SONATA» в кузові сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , припаркованого біля двору що за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, ОСОБА_7 одержала від ОСОБА_11 неправомірну вигоду для себе у сумі 500 доларів США (що в еквіваленті до курсу гривні, згідно з інформацією Національного банку України, станом на 08.01.2026 складає 42,7155 грн за один долар США, на суму 21 357,75 грн) за продовження терміну перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні терміном в 1 місяць у ввіреному ОСОБА_7 відділенні.

За підозрою в учиненні кримінального правопорушення 08.01.2026 о 11:33 год., знаходячись у транспортному засобі марки «HUINDAY SONATA», державний номерний знак НОМЕР_4 , в кузові сірого кольору за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд. 4, в порядку ст. 208 КПК України було фактично затримано громадянку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході досудового розслідування, встановлено що у власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рухоме та нерухоме майно, а саме:

-Квартира (реєстраційний номер майна: 32959900) за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Садовий будинок (реєстраційний номер майна: 28950132) за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Машиномісце № 30/2 площею: 16,7 кв.м, (реєстраційний номер майна: 36872215) за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Машиномісце № 31/2 площею: 16,7 кв.м, (реєстраційний номер майна: 36872302) за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 1а;

-транспортний засіб марки «Lexus RX 350L» в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код: НОМЕР_3 .

09 січня 2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого с. 3 ст. 368 КК України.

Щодо обгрунтованості підозри ОСОБА_7 апеляційний суд зазначає наступне.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК, а саме: в одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням.

За версією сторони обвинувачення, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді завідуючої відділення 21 психіатричне, чоловіче на 50 ліжок з ліжками для надання паліативної допомоги, лікар-психіатр Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради», 18.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи на території КНП «ООМЦПЗ» ООР», що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Віталія Нестеренка, 9, після проведення первинного огляду у відділенні ОСОБА_10 та підтвердження діагнозу: судинна деменція, реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повідомила ОСОБА_11 , що вона має можливість, з використанням наданих їй повноважень, вчинити дії щодо перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні терміном на місяць, висунувши ОСОБА_11 вимогу у необхідності надати їй неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США, запевнивши останнього, що без надання зазначеної суми грошових коштів ОСОБА_10 буде виписаний зі стаціонарного лікування в ввіреному їй відділені у найкоротший термін.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№12244/86, 12245/86; 12383/86, §32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява №42310/04, §175).

Захисник, зазначаючи про наявність сумнівів в обґрунтованості підозри, не заперечує факт спілкування підозрюваної з ОСОБА_11 щодо передачі грошових коштів.

Наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стосовно відповідності імовірно вчиненого ОСОБА_7 діяння складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК, яка містить санкцію щодо додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 призначена наказом № 1-к від 01.01.2014 на посаду завідуючої психіатричним хронічним чоловічим відділенням № 21 Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» (далі КНП «ООМЦПЗ» ООР») (т. 1 а.с. 62).

Відповідно до посадової інструкції завідувача відділення 21 психіатричне, чоловіче на 50 ліжок з ліжками для надання паліативної допомоги (далі Завідувач відділення), лікар-психіатр КНП «ООМЦПЗ» ООР», затвердженої наказом № 24-А від 06.02.2025 генерального директора КНП «ООМЦПЗ» ООР» (далі - Інструкція), а саме до пункту 1 Інструкції основною метою Завідувача відділення є: забезпечення надання якісної медичної допомоги належного рівня, відповідно до галузевих нормативів, лікувально-діагностичної допомоги пацієнтам, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні; впровадження нових прогресивних методів організації надання медичної психіатричної допомоги, профілактики, діагностики, лікування та реабілітації пацієнтів; забезпечення прав, конфіденційності та безпеки пацієнтів, безпечних умов праці медичних працівників, аналіз стану організації, якості та ефективності надання стаціонарної медичної допомоги та розробка, планування і впровадження заходів, щодо їх поліпшення, а також ефективного управління Відділенням як структурно-функціональним підрозділом КНП «ООМЦІЗ» ООР», забезпечення зв`язків відділення з іншими структурно-функціональними підрозділами КНП «ООМЦПЗ» ООР» та з поза лікарняними лікувальними закладами, іншими установами (органи опіки, правоохоронні органи тощо) та окремими особами, причетними до надання медичної допомоги у відділенні, захист прав та законних інтересів осіб при наданні медичної допомоги у відділенні. Також завідувач відділення несе відповідальність відповідно до чинного законодавства та укладеного з ним трудового договору.

Згідно пункту 2 Інструкції Завідувач відділення зобов`язаний знати та забезпечити безумовне виконання у відділенні чинного законодавства України про охорону здоров`я, Закону України «Про психіатричну допомогу», вимог Кодексу законів про працю України; законодавства про запобігання корупції; нормативно-правових актів та інструктивних документів, які визначають порядок діяльності Відділення, порядок надання у відділенні медичної допомоги; правил внутрішнього трудового розпорядку: лікувально-охоронного режиму; обов`язки, права та законні інтереси осіб, яким надається медична допомога; здійснювати безпосереднє керівництво діяльністю лікарів, медичного персоналу та іншого персоналу, який забезпечує функціонування відділення; організовувати лікувально-профілактичну та адміністративно-господарську діяльність у відділенні, співпрацювати з іншими структурними підрозділами та службами КНП «ООМЦІЗ» ООР»; організовувати чітку безперебійну роботу персоналу відділення, визначити їх права та ступінь відповідальності, орієнтуючи працівників на задоволення правомірних потреб пацієнтів у медичній допомозі як на головну мету роботи відділення; забезпечити надання якісної медичної та соціальної допомоги; застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, зокрема, високотехнологічні методи дослідження (КТ, МТ та інші інструментальні методи); методи диференційної діагностики, лікування та реабілітації пацієнтів; забезпечувати процес необхідного нагляду та догляду за пацієнтами відповідно до призначень фахівців; особисто обстежувати пацієнтів, яких щойно госпіталізовано до Відділення і при потребі надавати невідкладну медичну та психіатричну допомогу; особисто контролювати надання медичної допомоги тяжко хворим пацієнтам, небезпечним для себе чи оточуючих; не рідше одного разу на тиждень, проводити обходи і огляд пацієнтів з відповідними записами в медичних картах стаціонарного хворого; контролювати профільність надходження пацієнтів до відділення, обґрунтованість призначення обстежень, лікувальних і реабілітаційних заходів, обґрунтованість строків лікування пацієнтів; забезпечувати дотримання прав та законних інтересів осіб при наданні медичної допомоги у відділенні відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу»; забезпечити виконання та дотримання Антикорупційної програми КНП «ООМЦПЗ» ООР».

Відповідно до пункту 4 Інструкції завідувач відділення несе персональну відповідальність, відповідно до чинного законодавства України за: невиконання або неналежне виконання вимог чинного законодавства України, наказів та розпоряджень МОЗ України, Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, наказів та доручень генерального та медичного директора КНП «ООМЦПЗ» ООР», посадових завдань та обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією, Статутом та Положенням КНП «ООМЦПЗ» ООР», недотримання принципів та правил медичної етики й деонтології, наслідки власних рішень, що вийшли за межі посадових повноважень, невиконання або неналежне виконання своїх повноважень та посадових обов`язків, неправомірне використання наданих службових повноважень, а також їх використання з особистою, корисливою метою.

Відповідно до Положення про відділення 21 (психіатричне, чоловіче на 50 ліжок з ліжками для надання паліативної допомоги) (далі Відділення), затвердженого наказом № 26-А від 12.02.2025 генерального директора КНП «ООМЦПЗ» ООР» (далі - Положення) (т. 1 а.с. 43-50), а саме до пункту 1 Положення відділення 21 здійснює стаціонарне обстеження та лікування, експертизу та догляд, а також медико-соціальну та трудову реабілітацію хворих на психічні розлади. Психіатрична допомога, що надається у відділенні, ґрунтується на основі принципів законності, гуманності, дотримання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, Відділення у своїй діяльності керується: Конституцією України, Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України; Указами Президента України; постановами Кабінету Міністрів України; наказами МОЗ України; законодавчими та нормативними актами місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; іншими нормативно-правовими актами; цим Положенням.

Відповідно до пункту 2 Положення до основних завдань відділення належить стаціонарне обстеження та лікування, експертиза та догляд, а також медико-соціальна та трудова реабілітація хворих на психічні розлади.

Згідно пункту 3 Положення відділення забезпечує надання психіатричної допомоги в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при дотриманні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична та наркологічна допомога, проведення психіатричного та наркологічного огляду пацієнта з визначенням потреби у госпіталізації та формування у співпраці з пацієнтом індивідуального плану лікування та реабілітації. Склад експертних команд формується індивідуально для кожного випадку. Психіатричний нагляд за особою, безпеку під час надання психіатричної допомоги, використання найменших із можливих обмежень щодо пацієнта. Догляд за пацієнтами. Експертизу тимчасової втрати працездатності. Направлення до лікарсько-консультативних комісій (ЛКК), експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи для оцінювання повсякденного функціонування особи та визначення групи інвалідності.

Відповідно до пункту 4 Положення серед іншого госпіталізацію здійснюють за самозверненням; пацієнтів, які надійшли в лікарню в порядку надання невідкладної госпіталізації недобровільної допомоги, повинна щомісяця оглядати комісія лікарів-психіатрів, щоб вирішити питання закінчення чи продовження обов`язкового стаціонарного лікування.

Згідно пункту 5 Положення до обов`язків відділення, серед іншого, належить: прийом хворих, які потребують психіатричної допомоги, в порядку встановленим діючими нормами та цим Положенням; надання медичної допомоги хворим у повному обсязі згідно із затвердженими стандартами та протоколами.

Відповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Вказане свідчить про ймовірну наявність кваліфікуючої ознаки, передбаченої частиною 3 статті 368 КК (за стандартом доведення (переконання) «обґрунтована підозра»).

Враховуючи викладене, в цьому провадженні вирішується питання, зокрема, про арешт майна підозрюваної у вчиненні злочину, санкція за який передбачає у тому числі конфіскацію майна як вид покарання.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту стосовно відсутності у кримінальному провадженні будь-яких відомостей, які вказують на можливе вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 368 КК України, та помилкової кваліфікації її діяння за кваліфікуючою ознакою вимагання, оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних із встановленням остаточної кваліфікації дій підозрюваного/обвинуваченого, а також оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього запобіжного заходу.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься попередня кваліфікація вчиненого правопорушення, і лише після проведення низки слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій можна надати остаточну кримінально-правову оцінку тим чи іншим діянням.

Кваліфікація певного правопорушення не є статичною, це динамічний процес, який розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і лише на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку).

Згідно з диспозицією ч. 3 ст. 368 КК України, за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Згідно наданих до матеріалів клопотання доказів встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій 09.01.2026 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, володіє на праві приватної власності наступним майном: квартирою (реєстраційний номер майна: 32959900) за адресою: АДРЕСА_1 ; машиномісцем № 30/2 площею: 16,7 кв.м, (реєстраційний номер майна: 36872215) за адресою: АДРЕСА_3 ; машиномісцем № 31/2 площею: 16,7 кв.м, (реєстраційний номер майна: 36872302) за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортним засобом марки «Lexus RX 350L» в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код: НОМЕР_3 .

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині, про необхідність у накладенні арешту майно, за для запобіганню його відчуження, а також, у зв`язку з тим, що санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_7 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту.

Апеляційний суд звертає увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тому доводи захисника щодо необґрунтованості пред`явленої підозри, є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 94 КПК України, повинні бути оцінені судом при постановленні вироку по справі.

Разом з тим, слідчий суддя не в повній мірі перевірив обставини, викладені у клопотанні слідчого.

Так в ході апеляційного розгляду було встановлено, що садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_12 , яка є матір`ю підозрюваної ОСОБА_7 , на підставі договору дарування нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, долученого представником власника майна до матеріалів справи.

Право власності на вказаний об`єкт нерухомості ОСОБА_12 набула 24.01.2020 року, тобто задовго до подій, які є предметом вказаного кримінального провадження.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У статті 41 Конституції України закріплено положення, що визначає зміст права приватної власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суд з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» (Заява № 61333/00), Суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Також, Суд визначає, що «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумарескупроти Румунії»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Апеляційний суд також приймає до уваги доводи ОСОБА_7 та її представника про наявність на утриманні ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с. 115-116), яких треба возити доучбових закладів та лікаря.

Колегія суддів враховує підставу накладення арешту на майно, а саме його конфіскацію як вид покарання за вироком суду у випадку доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, та вважає, що тривале обмеження права ОСОБА_7 володіти та користуватись своїм автомобілем беззаперечно порушує її права передбачені ст.41 Конституції України, а також її дітей.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, з метою досягнення справедливого балансу між правами та інтересами власника майна та завданнями досудового розслідування, закріпленими в ст.2 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на теперішний час у даному кримінальному провадженні відсутні підстави для продовження обмеження ОСОБА_7 правом користуватись належним їй транспортним засобом «Lexus RX 350L» в кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код: НОМЕР_3 .

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , слід частково задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 113, 116, 117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001302 від 23.12.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001302 від 23.12.2025 за ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 32959900);

-машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , площею: 16,7 кв.м, (реєстраційний номер майна: 36872215);

-машиномісце № 31/2 за адресою: АДРЕСА_3 , площею: 16,7 кв.м (реєстраційний номер майна: 36872302),

шляхом заборони будь-яким юридичним та фізичним особам розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки);

- транспортний засіб марки «Lexus RX 350L», д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові білого кольору, VIN-код: НОМЕР_3 ,

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4