Справа № 522/3206/23
Провадження № 1-кп/522/3458/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2022 року за №0000071 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участі сторін кримінального провадження :

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, приблизно у січні - квітні 2018 року, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), у ОСОБА_3 виник умисел, направлений на самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що перебуває в охоронній зоні за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96, яка належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, шляхом влаштування на ній одноповерхової капітальної споруди до приміщень бару, загальною площею 51 м2.

Так, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.09.2006 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2377, належать нежитлові приміщення бару колишня назва «Магелан» загальною площею 75 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що відображені у технічному паспорті, виготовленому КП «Одеське МБТІ та РОН» від 29.10.2004 року. Указане нежитлове приміщення бару має назву «P2 VAPE COFFEE» і на підставі договору оренди від 01.07.2019 використовувалось ОСОБА_6 з метою здійснення своєї підприємницької діяльності під продаж харчових ароматизаторів.

05.04.2011 за заявою ОСОБА_3 Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради надано дозвіл на право розміщення тимчасової збірно-розбірного літного майданчика на території тротуару, прилеглої до бару «Магелан» за адресою: м. Одеса вул. Канатна, 96. У вказаному дозволі зазначалось, що тимчасовий літній майданчик являє собою відкриту веранду запроектовану із збірно-розбірних дерев`яних конструкцій, з дощатим настилом по дерев`яним лагам і фундаментом із дерев`яних паль, зроблені з колод палі габаритними розмірами 6,90 х 7,423 метра. Огородження літнього майданчика, передбачено декоративне дерев`яне, висотою 0,90 метрів та висотними відмітками 3,840 метрів. Вхід на літній майданчик, передбачений із приміщення бару.

Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради (наразі Департамент) ФОП ОСОБА_7 було оформлено паспорт прив`язки групи тимчасових пересувних літніх майданчиків від 21.12.2016 № 01-08/845, який в подальшому на підставі висновку Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 29.01.2018 0113/97/в та наказу Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 02.02.2018 №01 08/845 був анульований.

Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради із ОСОБА_3 договори на право користування місцями для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та/або елементів вуличної торгівлі не укладались.

Згідно інформації Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради встановлено, що ОСОБА_3 будівельний паспорт/містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_2 не отримував.

Відповідно інформації Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради установлено, що в реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру на будівництво за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96.

Незважаючи на указані обставини впродовж січня квітня 2018 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , достовірно усвідомлюючи, що раніше надані дозволи на розміщення ТС втратили юридичну силу та не є документами, які надають право на виконання будівельних робіт, за відсутності документів, які б посвідчували право власності чи право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , а також за відсутності документів, які надають право на виконання будівельних робіт, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам ст. 14 Конституції України, ст. ст. 80, 83, 116, 124, 125, 126, 211 Земельного кодексу України та ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з метою збільшення фактичної площі нежитлового приміщення бару здійснив самовільне будівництво капітальної одноповерхової прибудови, загальною площею 51 м2 до основної нежитлової будівлі бару площею 75 м2 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується для організації підприємницької діяльності, шляхом влаштування фундаменту, стін, що в середині облицьовані керамічною плиткою, скляних стін вітринного типу з окремим входом і виходом до основного нежитлового приміщення та влаштування даху.

Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на збільшення фактичної площі належного йому приміщення бару, задля розширення свої підприємницької діяльності, що здійснено за рахунок самовільного будівництва споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, розташованій в охоронній зоні, яка перебуває у власності територіальної громади міста Одеси, подав письмову заяву до КП «Реєстраційна служба Одеської області» з метою реєстрації права власності на самовільно побудований об`єкт нерухомості площею 51 м2 за собою.

04.01.2018 на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ» було виготовлено та видано довідку №568245 від 04.01.2018, з якої вбачається, що при проведенні технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96 нежилі приміщення бару мають технічні помилки, а також площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень. З цієї ж довідки встановлено, що загальна площа нежилих приміщень бару збільшилась та складає 161, 6 м2.

04.01.2018 на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ» виготовлено та видано технічний паспорт від 04.01.2018 б/н на нежитлові приміщення бару загальною площею 161, 6 м2, до складу яких увійшла і самовільно побудована нежитлова споруда площею 46,8 м2. В подальшому, на підставі вищезазначених документів 05.01.2018 державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_8 була проведена державна реєстрація права власності об`єкту нерухомого майна загальною площею 161,6 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 .

Надалі ОСОБА_3 провів роботи із поділу нежитлового приміщення бару, загальною площею 161,6 м2, на два окремі приміщення.

15.01.2018 на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «ПРОФПРОЕТ» виготовлено та видано висновок №614489 від 15.01.2018 щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з якого вбачається, що нежитлові приміщення бару, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_3 за технічними показниками можуть бути поділені на самостійні нежитлові приміщення площею 114,8 м2 та 46, 8 м2.

15.01.2018 на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ» виготовлені та видані технічні паспорти від 15.01.2018 б/н на відокремлені нежитлові приміщення площею 114,8 м2 та 46, 8 м2 та 16.01.2018 державним реєстратором ОСОБА_9 проведено реєстрацію прав власності за ОСОБА_3 на вказані приміщення.

Тобто такими діями щодо проведення поділу та реєстрації об`єкта нерухомості, який побудовано самочинно на самовільно зайнятій земельній ділянці, обвинувачений ОСОБА_3 намагався надати вид законності.

29.01.2018 та 04.04.2018 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради складені акти перевірки № 000086 та №00389, якими встановлено, що ОСОБА_3 фактично виконав будівельні роботи із реконструкції нежитлових приміщень бару по вул. Канатній, 96 в м. Одесі зі збільшенням загальної площі приміщень, без отримання права на виконання даного виду будівельних робіт, що згідно ст. 376 Цивільного кодексу України вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документу, який надає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що за даним фактом на початку 2018 року Одеською місцевою прокуратурою № 3 здійснювались заходи щодо збору інформації та матеріалів для вжиття заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в результаті чого 30.03.2018 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_3 та державних реєстраторів КП «Реєстраційна служба Одеської області» про визначення недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та приведення об`єкта нерухомості в попередній стан.

В свою чергу ОСОБА_3 , достовірно розуміючи переслідування з боку правоохоронних органів, органів виконавчої влади, переслідуючи уникнення настання наслідків цивільної/кримінальної відповідальності, з метою приховування своїх умисних дій 20.03.2018 подав письмову заяву до КП «Реєстраційна служба Одеської області» про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, згідно якої право власності на самовільно побудований об`єкт нерухомості площею 46, 8 м2 - скасовано.

Таким чином, 04.04.2018 ОСОБА_3 реалізовано та закінчено свій злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво капітальної споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні, яка і до сьогоднішнього часу експлуатуються орендарем ОСОБА_6 під складське приміщення для ведення господарської діяльності.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника та просив його задовільнити.

Прокурор заперечував щодо задоволення судом клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , посилаючись на те, що правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК України є триваючим й відповідно, уразі вчинення триваючого злочину, першим днем строку давності як підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності за його вчинення, є день припинення вчинення особою відповідного триваючого злочинного діяння.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 ,що закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України не відноситься до числа реабілітуючих обставин, що передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати), проте обвинувачений ОСОБА_3 надав згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Розглянувши клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, заслухавши думку прокурора, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, слідує наступне.

Строк давності - це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено, - строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; - підстави такого звільнення; - правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що:

- протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); - особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); - законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Поняття триваючого кримінального правопорушення вироблено в теорії кримінального права.

Проте значення тривалості окремих кримінальних правопорушень, у тому числі для цілей ст. 49 КК, у чинному КК не конкретизовано.

На врахування специфіки триваючих кримінальних правопорушень міститься вказівка в Законі України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року № 392/96-ВР (далі - Закон № 392/96-ВР).

Відповідно до вимог ст. 5 Закону № 392/96-ВР дія закону про амністію поширюється на кримінальні правопорушення, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані кримінальні правопорушення, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Особливими ознаками триваючих кримінальних правопорушень є тривалість, яка полягає у тому, що кримінальне правопорушення може вчинятися протягом достатньо великого проміжку часу, та безперервність, яка характеризується відсутністю розривів, проміжків у вчиненні триваючого кримінального правопорушення.

У поняття час вчинення триваючого кримінального правопорушення має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого кримінального правопорушення.

Отже, триваюче кримінальне правопорушення - це кримінальне правопорушення, яке може безперервно вчинятися на стадії закінченого його складу протягом певного (достатньо великого) проміжку часу.

За загальним правилом початком кримінального правопорушення, у тому числі триваючого, є початок виконання об`єктивної сторони його складу.

Момент, з якого кримінальне правопорушення вважається закінченим, і момент фактичного припинення протиправних дій при триваючих кримінальних правопорушень не співпадають.

Закінчення триваючого кримінального правопорушення - це такий етап у вчиненні суспільно небезпечного діяння, починаючи з якого воно містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею (частиною статті) Особливої частини КК.

Триваюче кримінальне правопорушення більше не вчиняється, коли воно припинено та перервано.

Припинення - це завершення триваючого злочинного діяння за волею винного, а переривання - з причин, що не залежали від його волі. Водночас, оскільки тривалість даних кримінальних правопорушень обумовлена в першу чергу тривалістю діяння, яке містить усі ознаки складу закінченого кримінального правопорушення, то припинення і переривання триваючих кримінальних правопорушень - це, в основному, форми завершення закінчених діянь.

Враховуючи зазначене, днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення єдень припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 197-1 КК, полягає у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці полягає у веденні на такій ділянці без належного дозволу будівельних робіт, виконанні монтажних робіт по спорудженню певних будівель, споруд тощо.

З початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК, є закінченим і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

За таких обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК, є триваючим злочином, а тому днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення єдень його фактичного припинення або переривання.

Зі змісту обвинувачення, вбачається, приблизно у січні - квітні 2018 року, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), у ОСОБА_3 здійснив самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що перебуває в охоронній зоні за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96, яка належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, шляхом влаштування на ній одноповерхової капітальної споруди до приміщень бару, загальною площею 51 м2 .

Диспозиції окремих частин ст.197-1 КК України нерозривно пов`язані між собою, оскільки стосуються самовільного зайняття особою земельної ділянки, самовільного будівництва на ній окремих будівель або споруд з посиланням на інші окремі кваліфікуючі ознаки указаних дій, зокрема пов`язані з особливостями їх наслідків (частина перша), особливостями суб`єкта або предмета таких дій (частини друга, четверта).

Зокрема у цьому провадженні, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України, полягає у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння (чи заволодіння і користування) земельною ділянкою або її частиною, вчинене в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування або не передавалась у власність, або за відсутності вчинення правочину щодо такої земельної ділянки (чи щодо об`єкта, розташованого на земельній ділянці).Самовільне зайняття земельної ділянки також має місце і у випадку, коли власник або законний володілець земельної ділянки самовільно змінює її межі, приєднуючи частину суміжних земель до своєї ділянки, та в інших випадках.

Самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці полягає у веденні на такій ділянці без належного дозволу будівельних робіт, виконанні монтажних робіт по спорудженню певних будівель, споруд тощо.

Таким чином, з моменту самовільного зайняття земельної ділянки, початку ведення будівельних робіт на самовільно зайнятій земельній ділянці склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України, є закінченим і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту, поки не припиняє самовільне посягання на земельну ділянку за своєю волею чи незалежно від неї або зазначені дії цієї особи не набувають статусу легальних (припинення злочину).

В судовому засіданні встановлено факт, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 справа № 522/4463/23 рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16.10.2024 позов заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самовільного будівництва задоволено, яким зобов`язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва та привести його у відповідність до технічного паспорту від 29.10.2004.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 справа № 522/4463/23 апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені якого діє представник ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 26.05.2025 касаційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє представник адвокат ОСОБА_5 , повернено.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що рішення суду про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки фактично було виконано в листопаді 2025 року, що вважається початком перебігу строку давності, щодо триваючого кримінального правопорушення день припинення чи переривання триваючого суспільно небезпечного стану.

Відповідні висновки знаходять своє підтвердження в рішенні Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду ускладі Верховного Суду,викладеної впостанові від 9 вересня 2024 року у справі № 353/999/23 (провадження № 51-523кмо24) щодо правозастосування положень ст. 49, ст.197-1 КК України: днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК України, це триваючий злочин. Склад вказаного кримінального правопорушення є закінченим з початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці, і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 197-1 КК України, за яким він обвинувачується є нетяжким та з моменту припинення триваючого суспільно небезпечного стану вчиненого злочину минув місяць, суд приходить до переконання, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності є таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України, ст.ст. 284-286, 350, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_11