УХВАЛА

22 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР розташованого у м. Хмельницькому, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором у кримінальному провадженні - заступник начальника Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000084 від 21.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР розташованого у м. Хмельницькому, підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором у кримінальному провадженні - заступник начальника Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 у якому просить накласти арешт (шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування) на автомобіль ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким користується підозрюваний ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 21.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що впродовж травня-липня 2023 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора філії «Дубенське лісове господарство» ДП «Ліси України», будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу,діючи всупереч ч. 5 ст. 5 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», від 23.02.2006 №3480-IV (зі змінами), з метою одержання неправомірної вигоди для фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та ПрАТ «Єврошпон-Смига», умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що підписання договорів з надання послуг розпилювання давальницької сировини Філії з отримання готової продукції дошки необрізної з подальшою реалізацією пиломатеріалів (без належного контролю за визначенням їх сортності) є економічно не вигідним для ДП «Ліси України», реалізував деревину (лісоматеріали), шляхом укладення двох прямих договорів про надання послуг з розпилювання давальницької сировини, яка не була залишками нереалізованих на аукціонах лісоматеріалів, а належала до свіжозрубаної, оскільки відвантажувалась в переробку з верхніх (проміжних) складів в день їх отримання від лісозаготівельників або безпосередньо з ділянок.

Внаслідок нездійснення реалізації деревини (лісоматеріалів) на організованих товарних ринках, як це передбачено ч. 5 ст. 5 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» від 23.02.2006 № 3480-IV (зі змінами) директором філії «Дубенське лісове господарство» ДП «Ліси України» ОСОБА_6 реалізовано протиправний механізм заволодіння лісоматеріалами круглими за заниженою вартістю (шляхом застосування схеми переробки давальницької лісосировини), чим державі, в особі ДП «Ліси України» завдано матеріальну шкоду (збитків) на суму 2713655,27 грн. (з ПДВ).

17.12.2025 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що прийняттям не ефективного управлінського рішення діями ОСОБА_6 державі в особі ДСГП «Ліси України» заподіяно шкоду в сумі2713655,27 грн.

З метою відшкодування зазначеної шкоди на рахунки ОСОБА_6 накладено арешт, оскільки згідно річної декларації на сайті НАЗК за попередній 2024 рік ОСОБА_6 зазначив, що володіє значними сумами грошових активів (частина у готівковій формі та частина розміщенні на банківських рахунках). При цьому, останній також зазначив, що сума його грошових коштів у розмірі 2,4 млн. грн. розміщена на банківських рахунках у АБ «Укргазбанк».

Так, па підставі ухвали суду від 17.12.2025 арештовано грошові кошти, відкриті на рахунках ОСОБА_6 у АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 16 718, 22 гривень та 740,3 доларів США (32114,214 грн.) та на підставі ухвали суду від 17.12.2025 арештовано грошові кошти, відкриті на рахунках ОСОБА_6 у АТ «Укргазбанк» у сумі 8 492,85 гривень та 12 394,91 Євро (626 686,65 грн.). Водночас, 17.12.2025 за фактичним місцем проживання ОСОБА_6 , на підставі ухвали слідчого судді, з метою відшукання предметів, що можуть зберігатися за вказаною адресою та які в подальшому будуть використані у якості доказів під час досудового розслідуваннябуло проведено обшук у будинку та господарських приміщеннях по АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку за вищевказаною адресою, який фіксувався на відеокамеру, на території фактично було виявлено транспортний засіб марки ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зі слів останнього використовує він особисто, жодних готівкових грошових коштів, зазначених у декларації знайдено не було.

Згідно рапорту працівника УСБУ в Рівненській області ОСОБА_6 , вказані у декларації грошові кошти використав на придбання транспортного засобу марки ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який з метою приховання факту придбання у 2025 році зареєстрував на свого сина ОСОБА_5 , однак фактично використовує у власних цілях.

Підставами арешту майна у зазначеному кримінальному провадженні є необхідність забезпечення збереження такого майно, заборони користуватись ним та його відчуження, оскільки зважаючи на можливість продажу транспортного засобу ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , накладення арешту на такий транспортний засіб є єдиним можливим варіантом забезпечити збереження його з метою спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання, що передбачено п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Арешт вищезазначеного транспортного засобу марки ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , з забороною розпоряджатись такими об`єктами є єдиним доцільним та раціональним способом для збереження такого об`єкту.

Оскільки, згідно матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначений транспортний засіб має суттєве значення у кримінальному провадженні, зокрема задля відшкодування заподіяної шкоди, що свідчить про те, що автомобіль ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 може бути прихованим або відчуженими, зважаючи на те, що жодного майна на ОСОБА_6 не зареєстровано, а тому з метою запобігання цього, виникає необхідність у накладенні арешту на зазначений транспортний засіб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задоволити.

Згідно ч.2 ст.172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 21.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України.

17.12.2025 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до приписів ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2,11 ст.170 КПК України: арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до приписів ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

За змістом ч.3 ст. 132 КПК України умовою застосування заходів забезпечення кримінального провадження є доведення слідчим чи прокурором що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 4 статті 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до реєстраційної картки ТЗ власником транспортного засобу марки ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_6 .

Прокурором в судовому засіданні не надано доказів, що ОСОБА_5 є учасником у кримінальному провадженні за № 0000084 від 21.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України та має відношення до вказаного кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 364 КК України передбачена відповідальність, у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З вказаної ст. 364 КК України не передбачена відповідальність у вигляді спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину,крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З наведеного можна зробити висновок, що спеціальна конфіскація може бути застосована до майна, яке використовувалося як засіб вчинення злочину лише у випадках, якщо власник знав про його незаконне використання.

Відповідно до імперативних вимог ч. 5 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація не може бути застосованою до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до положень статті 41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Недоторканість права власності є однією із засад кримінального провадження та згідно із статтею 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Поряд із цим, нормами Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1 і 2 ст. 321 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 6 і 7 ст. 319 ЦК України).

Згідно із вимогами статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, але крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу .

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Своєю чергою, у відповідності до положень статті 3 КПК України здійснення у порядку, передбаченому нормами КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні належить до повноважень слідчого судді.

У зв`язку з чим, суд вважає доцільним задоволити клопотання слідчого частково.

Статтею 169 КПК України та ч. 3 ст. 173 КПК України визначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Виходячи з викладеного вище, керуючись приписами ст. 169, 170, 173, 175 КПК України

ухвалив:

Клопотання слідчого задоволити частково.

Накласти арешт (шляхом позбавлення права на відчуження) на автомобіль ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким користується підозрюваний ОСОБА_6 .

Зобов`язати уповноважену особу повернути ОСОБА_5 на відповідальне зберігання з правом користуванням та без права відчуження, автомобіль ZEEKR 7X 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_8