Справа № 171/1085/25
У Х В А Л А

про продовження тримання під вартою

30 січня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001214 від 04.10.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 1142 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судове засідання прокурор надав клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання на строк від 8 до 12 років, а тому, знаючи про тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може переховуватись від суду, що обвинувачений не працює, а отже, не має законного джерела для існування, а також не має міцних соціальних зв`язків, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, перебуваючи на волі, матиме доступ до усіх речей та документів, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки його протиправні дії мали постійний, системний і триваючий характер та вчинялися з використанням методів конспірації, при цьому на теперішній час встановлюються факти причетності обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому прокурор уважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить можливість уникнути перелічені ризики.

Обвинувачений у судовому засіданні просив застосовувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки під час досудового розслідування він співпрацював зі слідством, активно сприяв розкриттю злочину та що він не збирається переховуватись від суду.

Захисник обвинуваченого підтримав свого підзахисного та також просив суд змінити діючий відносно обвинуваченого запобіжний захід на більш м`який або визначити обвинуваченому розмір застави, пославшись на тривале перебування його підзахисного під вартою, у зв`язку з чим ризики, на які послався прокурор, значно зменшились, що обвинувачений під час досудового розслідування співпрацював зі слідством, активно сприяв розкриттю злочину, дуже жалкує з приводу вчиненого та що обвинувачений не збирається переховатись від суду, що в обвинуваченого є міцні соціальні зв`язки.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання з додатками та матеріали кримінального провадження, приходить до такого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

04 грудня 2025 року ухвалою цього суду було продовжено тримання обвинуваченого під вартою до 04 лютого 2026 року.

Отже, вирішуючи клопотання прокурора, суд приходить до висновку, що обставини, за яких обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не змінились: так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а саме у пособництві із надання допомоги у поширенні інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання від восьми до дванадцяти років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений не працює, а отже, не має законного джерела для існування, а також не має міцних соціальних зв`язків, що судовий розгляд справи по суті ще не розпочато та в судовому засіданні не допитано свідків, а тому, зважаючи на вищевикладене, є підстави вважати про існування ризиків, що обвинувачений, знаходячись на волі та знаючи про тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може переховуватись від суду або у незаконний спосіб впливати на свідків.

При цьому суд зауважує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є вчиненим під час воєнного стану, а саме коли особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Також суд бере до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 10.02.2011 року «Харченко проти України» та від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції», згідно з якими, коли є в наявності конкретний суспільний інтерес, то такий інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Доказів, які б указували на такий стан здоров`я обвинуваченого, який не дозволяє тримати його під вартою, з боку сторони захисту суду не надано.

Окрім того, згідно зі ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 109-1142 КК України.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 315, 331, 369, 371, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, тобто до 30 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6