№ 1-кп/755/1738/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002252 від 01.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської обл., українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого не офіційно вантажником, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним

ОСОБА_6 , 29 червня 2025 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, у м. Києві, по пр-ту Воскресенському, у дворі біля будинку № 56, зустрів свого наглядно знайомого ОСОБА_4 , з яким із вказаного часу розпочали вживати алкогольні напої та у подальшому, приблизно у період часу з 01 години 30 хвилин до 02 години 00 хвилин 30 червня 2025 року, між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт та бійка, у ході якої, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення наявним при ньому ножем ударів у тулуб, живіт та інші частини тіла потерпілого. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки у вигляді можливості спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, бажаючи настання таких наслідків, дістав з кишені одягу наявний при ньому ніж, яким заподіяв три удари в область тулубу, живота та плеча ОСОБА_4 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, проникаючого колото-різаного поранення живота, що за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та непроникаючого колото-різаного поранення лівого плеча, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. У подальшому, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а потерпілого ОСОБА_4 з отриманими тілесними ушкодженнями було доставлено до КПН «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та поміщено на стаціонарне лікування.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи, у ОСОБА_4 були виявлені такі тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки; б) проникаюче колото-різане поранення живота. Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості кожного з тілесних ушкоджень, вказаних у п. п. а), б), даних Підсумків, є критерії небезпеки для життя (проникаючі поранення грудної та черевної порожнин, у тому числі, з ушкодженням органів грудної та черевної порожнин, що обумовило розвиток небезпечно-загрозливих для життя явищ - масивної внутрішньоплевральної та внутрішньочеревної кровотечі та шоку тяжкого ступеню), а тому, відповідно п. п. 2.1.1/а, 2.1.2., 2.1.3/й/к/о/ "Правил", кожне із зазначених тілесних ушкоджень, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 1 ст. 121 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 29 червня 2025 року він вийшов з будинку та гуляв зі своєю дівчиною, і на вулиці зустрів потерпілого ОСОБА_4 , якого давно знає, з яким вирішили вжити. Уже пізніше, після вжитого, його дівчина у той момент кудись пішла, вони з потерпілим залишилися вдвох та йшли разом з ним додому та біля дому у них почалася словесна перепалка, вони почали битися, після чого, він дістав ніж, якого носив із собою для роботи, наніс ним удари потерпілому, з яким вони впали на землю, а потім, піднявшись, потерпілий кудись пішов, а він пішов у іншу сторону. Зазначив, що раніше з потерпілим вони ніколи не сварилися, даний конфлікт відбувся раптово. Крім того, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, щиро кається, просить вибачення у потерпілого, жалкує про вчинене, на даний час, вони з останнім примирилися, він частково відшкодував йому заподіяну шкоду і продовжує це робити і надалі, так як вони домовилися між собою.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанов про визнання речових доказів та визначення місця їх зберігання від 02.08.2025 року та 29.09.2025 року; постанови про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні від 01.07.2025 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.07.2025 року; висновку експерта № 042-1195-2025 від 25.09.2025 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є доведеною і тому, суд знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

Щодо призначення покарання позиція сторін

Прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та, враховуючи думку потерпілого, який просив дати можливість останньому виправитися без ув`язнення, призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Потерпілий ОСОБА_4 прохав призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавлення волі, а саме - визначити іспитовий строк, оскільки вони з ним примирилися, будь-який претензій до нього не має, останній частково відшкодував йому заподіяну шкоду і надалі, буде її відшкодовувати.

Захисник ОСОБА_5 прохав призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, оскільки останній раніше не судимий, вину визнав та щиро каявся, з потерпілим примирилися та обвинувачений останньому частково відшкодував заподіяну шкоду і продовжує це робити, є особою молодого віку.

Обвинувачений ОСОБА_6 прохав дати йому шанс на виправлення без ізоляції від суспільства, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки вину визнає повністю, щиро кається, просить вибачення у потерпілого, жалкує про вчинене, відшкодував та продовжує відшкодовувати шкоду потерпілому і зобов`язується більше не вчиняти кримінальних правопорушень.

Позиція суду щодо призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, прохав вибачення у потерпілого, частково відшкодував заподіяну шкоду, раніше не судимий, є особою молодого віку.

Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому, часткове відшкодування завданого збитку та те, що є особою молодого віку (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом може визнаватися вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак, органом досудового розслідування та державним обвинуваченням йому цього висунуто не було, від цього він не захищався, тому суд не виходить за межі висунутого обвинувачення.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, прохав вибачення у потерпілого і останній будь-яких претензій до нього немає, частково відшкодував заподіяну шкоду та продовжує відшкодовувати, раніше не судимий, є особою молодого віку, висловив жаль з приводу скоєного), наявності пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, думку потерпілого, який висловив таку ж позицію, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 2 (два) роки обвинуваченому ОСОБА_6 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого, і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75-76, 121 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: футболку чорного кольору, яку запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262715; мобільний телефон марки iPhone XS з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 та встановленою сім-картою з номером НОМЕР_3 , який запаковано до експертного пакету з № PSP 2266340; світильник, який поміщено до експертного пакету з № ЕХР0273877; сумку сірого кольору з документами на ім`я ОСОБА_6 , два зарядні пристрої, два маркера, ваучер від сім-карти з номером НОМЕР_4 , які запаковано до експертного пакету з № SUD2093763; жилетку оливкового кольору «Адідас», яку упаковано до спецпакету № QHY0165007; чохол від ножа з кріпленням коричневого кольору, який упаковано до паперового конверту та опломбовано биркою № NPU-0152277; кофту синього кольору, яку запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262716; пару кросівок, які запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262714; джинсові шорти, з чорним паском, які запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262717; куртку зеленого кольору, яку запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262713, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_6 ;

- кофту сірого кольору, яку поміщено до паперового конверту та опечатано биркою № NPU-2292419; джинси, які поміщено до паперового конверту та опечатано биркою № NPU-2292421; нижню білизну та шкарпетки, які поміщено до паперового конверту та опечатано биркою № NPU-2292420; кросівки, які поміщено до паперового конверту та опечатано биркою № NPU-2292422; сумку спортивного типу з написом «Філа», брюки, футболку чорного кольору, шкарпетки, які поміщено до сейф-пакету № QHY0141398, сумку з мобільним телефоном та кепку, які поміщено до сейф-пакету № NPU-1108207, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - повернути потерпілому ОСОБА_4 ;

- змиви з лівої та правої руки, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки, які поміщено кожний до окремого паперового конверту; зразок крові потерпілого ОСОБА_4 , який поміщено до паперового конверту та опломбовано биркою № NPU-2262724; зразок букального епітелію ОСОБА_6 , який поміщено до паперового конверту та опломбовано биркою № NPU-2262718, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року на майно, яке було вилучено в результаті проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кофту синього кольору, яку запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262716; пару кросівок, які запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262714; джинсові шорти зі слідами речовими бурого кольору, чорним паском, які запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262717; куртку зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262713; футболку чорного кольору, яку запаковано до паперового конверту та опечатано наліпкою червоного кольору з № NPU-2262715; мобільний телефон марки iPhone XS з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 та встановленою сім-картою з номером НОМЕР_3 , який було запаковано до експертного пакету з № PSP 2266340, - скасувати після набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року на майно, яке було вилучено в результаті проведення огляду місця події, ділянки місцевості між будинками № 54 та № 56 по пр-ту Воскресенському у м. Києві, а саме: жилетку оливкового кольору «Адідас», яку упаковано до спецпакету, чохол від ножа з кріпленням коричневого кольору, який упаковано до паперового конверту,- скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_6 , захиснику, прокурору та потерпілому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя