Справа № 953/7934/24
н/п 1-кс/953/7394/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 000918 від 02.08.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, з неповною середньою освітою, зі слів перебуває в цивільному шлюбі та має малолітню дитину, 2015 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» на строк досудового розслідування без визначення розміру застави.

В клопотанні слідчий вказує, що відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області здійснюються досудове розслідування у кримінальному провадженні №000918 від 02.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

Так, слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою отримання незаконного доходу від злочину, усвідомлюючи відсутність законних підстав для витребування грошових коштів у ОСОБА_7 , вирішив заволодіти її майном шляхом вимагання.

Реалізуючи свій план, ОСОБА_5 25.07.2024 о 19год. 20хв. знаходячись у м. Запоріжжя зі спеціально придбаного для вчинення злочину мобільного телефону з № НОМЕР_1 здійснив дзвінок на номер ОСОБА_7 НОМЕР_2 та, в ході розмови, пред`явив незаконну вимогу передачі грошових коштів у сумі 1200000 доларів США в якості оплати боргів померлого чоловіка потерпілої. На зазначену вимогу, ОСОБА_7 попросила пред`явити документальні докази виникнення боргу, після чого ОСОБА_5 поклав слухавку.

Так, 26.07.2024 о 10 год. 41 хв. ОСОБА_5 повторно зателефонував ОСОБА_7 та повторив свою вимогу передачі грошових коштів у зазначеній сумі без будь-яких умов та підтверджуючих документів, на що отримав відмову від потерпілої.

Слідчий зазначає, що розуміючи, що ОСОБА_7 добровільно не погоджується передати належні їй грошові кошти, ОСОБА_5 , бажаючи досягти запланованого ним результату, 31.07.2024 об 11 год. 15 хв., перебуваючи в м. Запоріжжя, знов зателефонував з мобільного телефону з № НОМЕР_1 на номер потерпілої НОМЕР_2 та, в ході розмови, повторив незаконну вимогу передачі грошових коштів у сумі 1200000 доларів США надавши ОСОБА_7 невеликий час для виконання пред`явлених вимог.

При цьому, 16.08.2024 продовжуючи реалізацію свого умислу направленого на заволодіння майном ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , об 15 год. 03 хв., перебуваючи в м. Запоріжжя, знов зателефонував з мобільного телефону з № НОМЕР_3 на номер потерпілої НОМЕР_2 та, в ході розмови, повторив незаконну вимогу передачі грошових коштів у сумі 1200000 доларів США, поєднуючи її з погрозами фізичної розправи над потерпілою у разі незгоди передачі грошей ОСОБА_7 .

Так, незважаючи на погрози застосування фізичного насилля зі сторони ОСОБА_5 , які сприймалися ОСОБА_7 , як такі, що цілком могли бути реалізовані, остання фактично не могла виконати вимоги ОСОБА_5 щодо передачі грошових коштів у сумі 1200000 доларів США, тому ніяких активних дій не вчинила.

Разом з цим, бажаючи довести до кінця злочинний намір, направлений на заволодіння майном ОСОБА_7 , діючи з метою подальшого впливу на потерпілу для підтвердження реальності своїх погроз ОСОБА_5 , шляхом залучення невстановленої досудовим розслідуванням особи, придбав у невстановленому місці імітаційно-тренувальний виріб з активною чекою «ПІРО-5М», який зовні схожий на ручну бойову гранату. Зазначений пристрій, невстановлена особа, яка діяла за вказівкою ОСОБА_5 розмістила у невстановлений час, але не пізніше 28.09.2024 під днищем належного потерпілій автомобілю AUDI Q8 д.н.з НОМЕР_4 .

Так, продовжуючи вплив на ОСОБА_7 з метою її примусу до вигідної йому поведінки, 28.09.2024 близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись у м. Запоріжжя, будучи обізнаним про розміщення імітаційно-тренувального виробу з активною чекою «ПІРО-5М» під днищем автомобілю потерпілої, зателефонував ОСОБА_7 із спеціально придбаного для вчинення злочину мобільного телефону з № НОМЕР_5 та повідомив про розміщення бойового припасу під автомобілем, як останнє попередження перед застосуванням насилля у разі відмови від передачі грошових коштів у сумі 1200000 доларів США.

При цьому, слідчий вказує, що 28.09.2024 в ході огляду місця події території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , під днищем автомобілю AUDI Q8 д.н.з НОМЕР_4 виявлено предмет, зовні схожий на ручну гранату, який, згідно висновку вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/121-24/36912-ВТХ є імітаційно-тренувальним виробом з активною чекою «ПІРО-5М», піротехнічним засобом.

Таким чином, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний план, направлений на заволодіння майном ОСОБА_7 , вчинив у період з 25 серпня 2024 по 28 вересня 2024, ряд умисних дій, які мали привести до незаконного його збагачення.

12.11.2025 о 12 год. 35 хв. в порядку п. 4 ч. 1 ст. 615 КПК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.11.2025 року год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України

Слідчий зазначає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту та додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 в ході яких остання повідомляє про обставини надходження на її адресу безпідставних вимог передачі грошових коштів у сумі 1200000 доларів США, які супроводжувались погрозами насилля щодо неї та її майна; протоколом добровільної видачі потерпілою ОСОБА_7 звукозапису телефонної розмови з чоловіком, в ході якої останній висуває вимогу передачі грошових коштів; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, за наслідком яких зафіксовані телефонної розмови ОСОБА_7 з чоловіком, в ході яких останній висуває вимогу передачі грошових коштів та погрожує застосуванням насилля відносно потерпілої та її майна; протоколом огляду місця події домоволодіння потерпілої, в якому зафіксований факт виявлення та вилучення під днищем автомобілю потерпілої предмету, зовні схожому на ручну осколкову гранату; висновком вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/121-24/36912-ВТХ, згідно якої, предмет зовні схожий на ручну осколкову гранату, виявлений під днищем автомобілю потерпілої є імітаційно-тренувальним виробом з активною чекою «ПІРО-5М», піротехнічним засобом; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії проникнення до житла особи, за місцем мешкання ОСОБА_5 за наслідком якої зафіксована наявність у квартирі предметів, зовні схожих на гранати, аналогічних тієї, що виявлена під днищем автомобілю потерпілої; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії негласне відібрання зразків, за наслідком яких відібрано згразки голосу та мовлення ОСОБА_5 ; висновком експертизи відео- звукозаписів від 30.09.2025 за №СЕ-19/121-25/23919-ВЗ, відповідно до якого голос та мовлення особи чоловічої статі на звукозаписах вищезазначених розмов належить ОСОБА_5 ; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дії аудіо- відеоконтроль особи ОСОБА_5 , якими зафіксовані розмови останнього, що свідчать про причетність до вчинення вищезазначеного злочну; протоколом проведення обшуку за місцям мешкання ОСОБА_5 ; іншими матеріалами в їх сукупності.

Сторона обвинувачення також вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання, просили про його задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на відсутність наміру переховуватися від органів досудового розслідування.

Разом з цим, зазначив, що під час затримання та перебування в якості затриманого насильство до нього не застосовувалося.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на недоведеність існування ризиків, зазначених в клопотанні, особу її підзахисного, просила відмовити в задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000918 від 02.08.2024 за ч. 4 ст. 189 КК України.

12.11.2025 о 12:35 год. підозрюваного ОСОБА_5 затримано в порядку п. 4 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Крім того, 12.11.2025 о 06:32 год. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вимаганні, вчиненому в умовах воєнного стану.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів.

Повідомлена ОСОБА_5 підозра, станом на час розгляду даного клопотання, відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Слідчий суддя зазначає, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, суд лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, з огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, який є особливо тяжким злочином. Санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 сукупності з іншими обставинами.

Також, ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити мобільні термінали, засоби зв`язку та інші предмети та/або документи, що використовувались для вчинення кримінального правопорушення, які на даний час органом досудового розслідування не виявлені.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, експертів, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, експертів та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, експертів, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Крім того, на цей час досудове розслідування триває, органом досудового розслідування проводяться слідчі дії, а тому підозрюваний може вчинити дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Окрім того, слідчий суддя враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Доводи сторони захисту про відсутність вищезазначених ризиків не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

Так, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться підозрюваним та стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного виконання процесуальних рішень у справі.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, враховуючи існування зазначених ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, враховуючи, що дії ОСОБА_9 , за вчинення яких повідомлено підозру, носить характер особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому суд обирає відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Даних, які б вказували на неможливість підозрюваного перебувати в умовах СІЗО за станом здоров`я, на час розгляду клопотання слідчому судді не надано.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Вирішення даного питання є виключною дискрецією суду.

Якщо притримуватись тієї думки, що під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не має права розглядати питання щодо розміру застави, необхідно буде визнати, що таке тримання під вартою особи перетворюється для неї на безальтернативний запобіжний захід.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88 від 26.01.1993, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04 від 08.01.2009, розмір застави повинен бути належною гарантією того, що заявник вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу, при визначенні розміру застави виправданим є врахування серйозності обставин справи.

Так, Європейський суд з прав людини приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них обов`язків.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях наголошував на тому, що таке питання є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, тому органи влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави, в т.ч. під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України визначений розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Однак, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Як було зазначено вище, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вимаганні, вчиненому в умовах воєнного стану.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із погрозою застосування насильства до жінки, в тому числі використовуючи погрозу застосування вибухових пристроїв.

Так, слідчий суддя вважає за необхідним зазначити, що погроза застосування насильства є формою психологічного впливу на потерпілого, що викликає реальні побоювання її реалізації.

Відповідно до практики ЄСПЛ (справа M.C. v. Bulgaria № 39272/98 від 04.12.2003, погроза застосування фізичної сили, навіть без фактичного насильства, може становити порушення статті 3 Конвенції (заборона нелюдського або принизливого поводження), якщо така погроза викликає серйозний страх чи страждання у потерпілого.

Разом з цим, відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що прокурором та слідчим доведені обставини, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобіганням ризикам у кримінальному провадженні, оскільки, дії ОСОБА_5 мають підвищену суспільну небезпеку, що обґрунтовує необхідність застосування до ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тому, слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, дії, що мають підвищену суспільну небезпеку, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останньому повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у злочині, вчиненого із погрозою застосування насильства, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваного інших запобіжних заходів.

При цьому, всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 000918 від 02.08.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 10 січня 2026 року включно, без визначення застави.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_6 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про тримання під вартою останнього.

Встановити строк дії ухвали до 10 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1