У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року сел. Підволочиськ

Слідчий суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання сторони кримінального провадження - прокурора Підволочиського відділу Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , про арешт майна.

Клопотання надійшло до суду 28 листопада 2025 року.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя,

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2025 року прокурор Підволочиського відділу Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні звернувся до суду із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно.

Із матеріалів клопотання встановлено, що 26.11.2025 близько 20 год 30 хв. водій ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 житель с. Іванівка Тернопільського району, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2121», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою Т-2002 в напрямку від с. Новосілка до м. Скалат Тернопільського району, на заокругленій ділянці дороги вправо, не впорався з керуванням транспортного засобу виїхав на ліве узбіччя, де допустив наїзд на, нижню частину зрубу дерева (пеньок). Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій головного мозку, вогнища геморагічного забою обох лобних часток, травматичний САК, перелогів потиличної кістки з переходом на основу, забій м`яких тканин потиличної ділянки голови, алкогольне сп`яніння клінічно.

Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду 27 листопада 2025 року, внесені до Єдиного реєстру досудових; розслідувань за №0000173, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У клопотанні прокурором зазначено, що узв`язку з необхідністю проведення судових авто-технічних експертиз, інших експертиз чи слідчих дій у кримінальному провадженні №0000173, під час огляду, вилучено автомобіль ВА32121 р.н НОМЕР_1 , який переданий під розписку гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с.Іванівка, Тернопільського району, Тернопільської області, який зобов`язується зберігати вище вказаний транспортний засіб по місцю проживання його дядька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З поданого клопотання слідує, що вказаний автомобіль ВА32121 р.н. НОМЕР_1 постановою слідчого від 28.11.2025 року визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Зазначає, що згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії/номер НОМЕР_2 від 16.10.2019 р., власником автомобіля ВАЗ 2121 р.н. НОМЕР_1 , 1988 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , є ОСОБА_6 , а на момент вчинення вище зазначеного ДТП, яке трапилося 26.11.2025 на автодорозі зі сторони с.Новосілка в напрямку м.Скалат, Тернопільського району, Тернопільської області користувачем вказаного транспортного засобу був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 .

Вказує, що у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. Так згідно вимог ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За таких обставин та посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів які необхідні для проведення усіх необхідних експертиз, інших слідчих дій, для дослідження усіх обставин справи, а також те, що незастосування арешту даного майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування може призвести до приховування, пошкодження, зникнення даного майна або знищення слідової інформації на ньому або інформації в ньому, прокурор у клопотанні, з посиланням на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, ставить питання про накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор та володілець майна не з`явилися, що в силу положень ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду цього клопотання.

Вивчивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного переконання.

Як вбачається з наданих копій матеріалів, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчими відділення поліції №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється розслідування кримінального провадження №0000173 від 27.11.2025, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

27 листопада 2025 року було проведено огляд місця подій - автодорогою Т-2002 в напрямку від с. Новосілка до м. Скалат . Під час проведення огляду було оглянуто та вилучено автомобіль «ВА32121 р.н. НОМЕР_1 , зафіксовано пошкодження на транспортному засобі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії/номер НОМЕР_2 від16.10.2019 р., власником автомобіля ВАЗ 2121 р.н. НОМЕР_1 , 1988 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , - є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_4 , адреса : Тернопільська область, Підволочиський (Тернопільській ) район, с. Іванівка

На момент дорожньо-транспортної пригоди вказаним автомобілем керував ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 житель с. Іванівка Тернопільського району.

28 листопада 2025 автомобіль ВАЗ 2121 р.н. НОМЕР_1 , 1988 року випуску згідно постанови слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000173 від 27.11.2025.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.1 ст.286 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Сам собою факт завдання шкоди автомобілем чи іншим транспортним засобом не є визначальним для кваліфікації діяння за ст. 286 КК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У силу вимог ч. 1ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна, застосуються судом, як вид обмеження майнових прав особи на мирне володіння майном, за наявності ознак кримінального правопорушення. Вчинення особою ДТП, при якій, шкода життю та здоров`ю спричинена тільки особі, яка це ДТП і вчинила, за відсутності обґрунтування в клопотанні, діяння такої особи іншим складом злочину ( як то шахрайство тощо), на думку слідчого судді, не утворює складу злочину, а тому застосування заходів забезпечення кримінального провадження з урахуванням приписів стаття 2 КПК України є недоцільним та може мати наслідки неправомірного ( непропорційного ) втручання в право особи на мирне володіння майном.

Слідчий суддя, на підставі досліджених письмових доказів, доданих до клопотання, зазначає, що прокурором не доведено необхідності накладення арешту на транспортний засіб.

Саме по собі визнання автомобіля ВАЗ 2121 р.н. НОМЕР_1 речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути підставою для накладення на нього арешту.

У даному провадженні про підозру нікому не оголошено, не встановлено суспільно небезпечні наслідки, разом з тим особа, якій інкримінується вчинення кримінального правопорушення, є однією і тією ж особою, яка зазнала тілесних ушкоджень. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого не визначений і відповідно відсутні підстави судити про майбутні перспективи кримінального провадження та використання автомобіля в якості доказу.

Таким чином, переконливих доказів наявності передбачених законом підстав для арешту майна прокурором не надано, не обґрунтовано необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Підволочиського відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутня при її постановленні, в той же строк з дня отримання нею копії судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1