Справа № 156/446/25
Провадження № 1-кп/156/30/26
У Х В А Л А

іменем України

09 лютого 2026 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

законного представника малолітніх потерпілих - ОСОБА_7 , (у режимі відеоконференції),

представника малолітніх потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні направлений з Володимирської окружної прокуратури Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2025 за №0000016, про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ст.126-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000016 від 09.01.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ст.126-1 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 09.02.2026 подала до суду клопотання про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці. В обґрунтування клопотання зазначала, що строк обраних обвинуваченим запобіжних заходів спливає 11.02.2026, однак на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні нетяжких кримінальних правопорушень, одне з яких передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк до трьох років, а тому, існує ризик того, що вони можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальні відповідальності за вчинене. Також обвинувачені зареєстровані як внутрішньо переміщені особи і ніщо їх не утримує за місцем фактичного проживання, а тому, у будь-який момент вони можуть змінити місце свого проживання. Окрім цього, обвинувачені мають реальну можливість чинити на свідків незаконний тиск з метою відмови останніми надання показань з приводу відомих їм обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки останній відомі їхні адреси проживання, при цьому свідки ще не допитані.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та просила його задовольнити.

Представник малолітніх потерпілих адвокат ОСОБА_8 підтримала думку прокурора.

Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та їх захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання заперечували.

Захисник зазначав, зокрема, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 завжди з`являлись за викликом до органу досудового розслідування та суду, обов`язки не порушували. Таким чином, об`єктивні підстав для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відсутні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16.04.2025 застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього наступних обов`язків: 1) прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомити слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному провадженні, законним представником малолітніх потерпілих та малолітніми потерпілими;5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України. Окрім цього, застосовано до ОСОБА_5 обмежувальні заходи, передбачені ч.6 ст.194 КПК України, а саме в інтересах потерпілих від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, наступне: 1) заборону перебувати в місці проживання малолітніх потерпілих; 2) заборону наближатися на визначену відстань (300 м.), де особи, які постраждали від домашнього насильства, можуть постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з навчанням, лікуванням чи з інших причин; 3) заборону листування, телефонних переговорів, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто чи через третіх осіб з малолітніми потерпілими.

Також, ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16.04.2025 застосовано до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на неї наступних обов`язків: 1) прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомити слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному провадженні, законним представником малолітніх потерпілих та малолітніми потерпілими; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України. Окрім цього, застосовано до ОСОБА_4 обмежувальні заходи, передбачені ч.6 ст.194 КПК України, а саме в інтересах потерпілих від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, наступне: 1) заборону перебувати в місці проживання малолітніх потерпілих; 2) заборону наближатися на визначену відстань (300 м.), де особи, які постраждали від домашнього насильства, можуть постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з навчанням, лікуванням чи з інших причин; 3) заборону листування, телефонних переговорів, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто чи через третіх осіб з малолітніми потерпілими.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 11.12.2025 обвинуваченим до 11.02.2026 включно продовжено строк покладення обов`язків та обмежувальних заходів за ухвалами Нововолинського міського суду Волинської області від 16.04.2025.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ст.126-1 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжким кримінальними правопорушеннями.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч. 1 цієї статті.

У матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що висунуте обвинувачення є обґрунтованим. При цьому, судом при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку дії обов`язків, визначених у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності їх вини не є предметом розгляду клопотання про продовження строку дії обов`язків, визначених у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання суду, наразі продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Про існування даного ризику свідчать ті обставини, що наразі всіх ще не допитано, а тому обвинувачені можуть вдатися до умовляння, залякування, підкупу свідків з метою надання вигідних для них показань. Також слід зазначити, що свідки та потерпілі надають покази суду безпосередньо, саме ці докази суд покладає в основу прийнятого рішення.

Разом з цим, ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальні відповідальності не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

Так, прокурор мотивує наявність даного ризику відсутністю у обвинувачених міцних соціальних зав`язків, оскільки останні є внутрішньо-переміщеними особами, а також суворістю можливого покарання.

Європейський суд в рішенні по справі «В. проти Швейцарії», заява № 14379/88, від 26.01.1993, п.33, з цього приводу вказав, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою … При цьому треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти.

Стороною обвинувачення не надано доказів того, що обвинувачені раніше вчиняли дії з метою переховування від органів досудового розслідування, у розшуку не перебували, під час судового розгляду не порушували покладені на них обов`язки у вигляді особистого зобов`язання, до суду з`являлись за першим викликом.

Вказане свідчить про незначний ступінь ймовірності ризику переховування обвинуваченихвід правосуддя, який з плином часу істотно зменшився.

Частиною 1 статті 179 КПК України та частиною 7 статті 194 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказані обставини в їх сукупності, беручи до уваги, що строк дії визначених обвинуваченим обов`язків спливає, на теперішній час у кримінальному провадженні ще не допитані всі свідки, а ризик впливу на них має місце, тому суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора, оскільки продовження строку дії покладених на обвинувачених обов`язків усуне встановлений судом ризик та буде сприяти належному проведенню судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 372, 376, 392 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 до 09.04.2026 включно продовжити строк покладення обов`язків за ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 16.04.2025.

Обвинуваченій ОСОБА_4 до 09.04.2026 включно продовжити строк покладення обов`язків за ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 16.04.2025.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі невиконання визначених ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 16.04.2025 обов`язків до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали у частині покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 11.02.2026 о 08:30.

Суддя ОСОБА_1