ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/695/26 Справа № 204/6225/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000366 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора відділу Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на вирок Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 жовтня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працевлаштованого Товариство з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Потсдам (Німеччина), громадянки України, одруженої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції), за митну територію України на строк 10 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_12 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку одного року не вчинить нового правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено їй покарання у ви позбавлення волі строокм на 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції) за митну територію України на строк 10 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_9 , від відбування призначеного основного покарання, якщо вона в період іспитового строку одного року не вчинить нового правопорушення і буде виконувати покладені на неї обов`язки.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, як провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, за попередньою змовою групою осіб.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку:

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1945 року «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави. Засуджуються не тільки збройне втручання, але також всі інші форми втручання, спрямовані проти правосуб`єктності держави або проти її політичних, економічних чи культурних елементів. Всі держави повинні утримуватися від того, щоб організовувати, допомагати, створювати, фінансувати, заохочувати або допускати збройну, підривну або терористичну діяльність.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24 жовтня 1970 року «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09 грудня 1981 року «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або по якій б то не було причині у внутрішні чи зовнішні справи інших держав; принцип відмови від інтервенції і невтручання у внутрішні і зовнішні справи держав включає: суверенітет, політичну незалежність, територіальну недоторканність, національну єдність і безпеку всіх держав; суверенне і невід`ємне право держави вільно визначати свою власну політичну, економічну, культурну та соціальну систему, розвивати свої міжнародні відносини і здійснювати невід`ємний суверенітет над своїми природними ресурсами відповідно до волі її народу без зовнішньої інтервенції, втручання, підривної діяльності, примусу або загрози в якій би то не було формі; обов`язок держав утримуватися в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосуванням в якій би то не було формі з метою порушити міжнародно-визнані кордони іншої держави, порушити політичний, соціальний або економічний порядок інших держав, повалити або змінити політичну систему іншої держави або його уряд, викликати напруженість між двома або більше державами; обов`язок держави утримуватися від збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації або будь-якої іншої форми інтервенції і втручання, явної або прихованої, спрямованої проти іншої держави або групи держав, або від будь-якого акту військового, політичного або економічного втручання у внутрішні справи іншої держави; обов`язок держави утримуватися від будь-яких дій або спроб в якій би то не було формі або під яким би то ні було приводом дестабілізувати або підірвати стабільність іншої держави або будь-якого з його інститутів; обов`язок держави утримуватися від спроб впливати, сприяти, заохочувати або підтримувати прямо або опосередковано бунтівну або сепаратистську діяльність в інших державах під яким би то не було приводом, або від будь-яких дій, спрямованих на порушення єдності або підрив, або повалення політичного устрою інших держав.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1981 року схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Незалежність України визнано більшістю держав світу, у тому числі 05 грудня 1991 року Російською Федерацією.

Пунктами 1, 2 Меморандуму «Про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї» від 05 грудня 1994 року, закріплено, що російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти політичної незалежності України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28 червня 1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Стаття 18 Конституції України визначає, що зовнішньополітична діяльність України спрямована на забезпечення її національних інтересів і безпеки шляхом підтримання мирного і взаємовигідного співробітництва з членами міжнародного співтовариства за загальновизнаними принципами і нормами міжнародного права.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, 31 травня 1997 року укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02 березня 1999 року № 42-ФЗ).

Згідно ст. ст. 2-3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності та невтручання у внутрішні справи.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначене поняття агресії, яке є аналогічним з визначенням збройної агресії в ст. 1 Закону України «Про оборону України», зокрема збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій:

- вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

- блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;

- напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;

- засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;

- дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті;

- застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Підрозділ збройних сил іншої держави - військове формування іноземної держави, що має постійну чи тимчасову організацію, належить до сухопутних (наземних), морських, повітряних або спеціальних військ (сил) цієї держави, оснащене легкою зброєю чи важкою бойовою технікою, яка підпадає під дію Договору про звичайні збройні сили в Європі, перебуває під командуванням особи, відповідальної перед своєю державою і законами України за поведінку своїх підлеглих, які зобов`язані дотримуватися внутрішньої дисципліни, законів України, норм міжнародного права.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин, не можуть слугувати виправданням агресії.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

24 лютого 2022 року Російською Федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочато ведення агресивної війни проти України, захоплення її території, яке на даний час триває.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє по даний час.

24 лютого 2022 року Постановою Правління НБУ № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь.

03 березня 2022 року постановою КМУ № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» встановлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація та кола визначених осіб (пов`язаних з РФ).

09 квітня 2022 року Постановою КМУ № 426 «Про застосування заборони ввезення товарів з російської федерації» заборонено ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів з російської федерації.

27 вересня 2022 року Постановою КМУ № 1076 «Про заборону вивезення товарів з України на митну територію російської федерації» заборонено вивезення за межі митної території України товарів за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація.

Не зважаючи на діючу заборону щодо співпраці з Російською Федерацією у тому числі у сфері виробництва арматури трубопровідної, відкриту збройну агресію Російської Федерації проти України службові особи ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», (, зареєстроване за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 14, далі ТОВ «Арматурний завод «Адмірал») продовжили виготовлення та постачання продукції представникам держави-агресора Російської Федерації.

Відповідно до статуту ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», затвердженого рішенням одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю, а саме ОСОБА_12 (рішення від 02 жовтня 2020 року) ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» є юридичною особою приватної форми власності, створене шляхом об`єднання майна фізичних осіб України, діє згідно до Господарського кодексу України, цивільного кодексу України, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», інших законодавчих актів України.

Згідно розділу 2 статуту ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» метою створення та діяльності Товариства є отримання прибутку (доходу). Предметом діяльності товариства є здійснення торговельної, виробничої, посередницької, інвестиційної, консультаційної, інжинірингової, транспортної, культурно-освітньої та іншої діяльності, що не суперечить чинному законодавству України. Основними видами діяльності Товариства є виробництво машин і устаткування для металургії, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, неспеціалізована оптова торгівля, консультування з питань комерційної діяльності й керування, ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, установлення та монтаж машин і устаткування.

Предметом діяльності ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» є виробництво арматури трубопровідної (засувок, затворів, клапанів, кранів), конструкцій металевих для гідротехнічних споруд (затворів щитових, шлюзових воріт), приєднувальних деталей (фланців, кілець), обладнання загальнопромислового призначення (приводів та іншого обладнання).

Положеннями розділу 4 вказаного статуту зазначено, що учасники Товариства зобов`язані дотримуватися статуту та інших внутрішніх документів Товариства. Крім того, цим же розділом зазначено, що учасники Товариства зобов`язані нести інші обов`язки, що передбачені чинним в Україні законодавством.

Відповідно до розділу 5 статуту, встановлено, що статутний капітал Товариства складається із вкладів його Учасників. Для забезпечення діяльності учасниками товариства за рахунок грошових внесків сформовано статутний капітал у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень 00 копійок.

Згідно вищезазначеного розділу частки учасників у статутному капіталі товариства мають наступне співвідношення: ОСОБА_12 розмір частки 100%, розмір частки 1000000 грн.

У відповідності до розділу 8 статуту ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» вищим органом Товариства є Загальні збори Учасників.

До виключної компетенції Загальних зборів Учасників Товариства відповідно до розділу 8 статуту відноситься: визначення основних напрямків діяльності Товариства, внесення змін до статуту Товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності Товариством на підставі модельного статуту, зміна розміру статутного капіталу Товариства, затвердження грошової оцінки негрошового вкладу Учасника, перерозподіл часток між Учасниками Товариства у випадках передбачених законодавством, розподіл чистого прибутку Товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів, виключення Учасника із Товариства.

Відповідно до п. 8.5 розділу 8 статуту ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» передбачено, що у разі якщо Товариство має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції Загальних зборів Учасників, приймаються таким Учасником Товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого Учасника.

Згідно із п. 8.8. розділу 8 статуту ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» зазначено, що виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Директор, який призначається на Загальних зборах Учасників.

До компетенції Директора належить вирішення усіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів Учасників.

Директором, засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» є ОСОБА_12 .

ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» упродовж 2022 року після повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України, починаючи з 06 жовтня 2022 року протиправно здійснювало виробництво та експорт трубопровідної арматури з України до російської федерації, використовуючи для цього схему так званого перерваного транзиту, тобто здійснення умисної поставки у супереч забороні на адресу резидента держави-агресора з використанням підприємств-прокладок, метою використання яких є документальне приховання фактичного отримувача товару.

Так, ОСОБА_12 , будучи директором зазначеного товариства, з метою отримання прибутку внаслідок здійснення господарської діяльності, усвідомлюючи наявність законодавчих обмежень на будь-яку господарську діяльність у взаємодії з суб`єктами господарювання держави-агресора та підконтрольними їй компаніями, а у разі здійснення такої взаємодії, можливість нести передбачену законом відповідальність, умисно, з особистих мотивів, викликаних бажанням отримання прибутку очолюваним ним суб`єктом господарювання, будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України та проведення у зв`язку з цим з боку Російської Федерації підривної діяльності проти України, не відмовився від співпраці з суб`єктами господарювання держави агресора та підконтрольними їй компаніями, задля подальшого постачання продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» до підприємств держави-агресора, маючи налагоджені комерційні зв`язки з представниками комерційних підприємств на території держави-агресора, на виконання умов домовленостей, досягнутих до повномасштабного вторгнення, розпочав пошук шляхів для здійснення поставок продукції товариства в обхід законодавчих заборон для суб`єктів господарювання держави агресора, чим свідомо став на шлях вчинення злочину проти основ національної безпеки України умисних дій, спрямованих на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.

ОСОБА_12 , розуміючи, що самостійно не зможе організувати систему постачання продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» в обхід законодавчих заборон, залучив особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, та співробітника комерційного відділу ОСОБА_9 , а також інших невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, у тому числі з числа працівників ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», яким довів до відома свій злочинний умисел на продовження виготовлення і поставки трубопровідної продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» до держави-агресора.

У подальшому, ОСОБА_12 , діючи, як організатор вищевказаної злочинної схеми, у невстановленій досудовим розслідуванням формі, надав вказівку особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, ОСОБА_9 та іншим, на даний час, невстановленим особам, розпочати переговорні процеси із представниками російської компанії АО «Большая строительная компания» (юридична адреса: «125362, г. Москва, Строительный проезд, дом 7 «а», корпус 9», далі - АО «БСК») щодо налагодження поставок продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» до АО «БСК», з урахуванням наявності довоєнних ділових відносин між підприємствами.

Під час розслідування встановлено, що російська компанія АО «БСК» приймає активну участь у державних закупівлях РФ, зокрема партнерами вищевказаного товариства є Федеральное государственное бюджетное учреждение «Канал имени Москвы», АО «Тяжмаш», ОАО «СГЭМ», ОАО «Трест Гидромонтаж» та інші. На виконання вищевказаним підприємством партнерських зобов`язань було укладено контракт № Р-11/2023 від 31 січня 2023 року з «Государсвенным унитарным предприятием «Водоканал Ленинградской области»» щодо «строительства центральной системы водоснабжения и водоотведения микрорайона Петровский г. Выборг».

ОСОБА_12 , як організатор зазначеної злочинної схеми, здійснював особисто контроль та координацію за діяльністю кожного із залучених до протиправної схеми осіб, а також підтримував і координував договірні відносини із представниками російської компанії АО «БСК».

Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, під час реалізації вищевказаного злочинного плану зобов`язана була здійснювати керівництво у питаннях матеріально-технічного постачання, збуту продукції, здійснювати контроль за розробкою проектів господарських договорів, комерційних контрактів та за виконанням плану реалізації продукції.

У свою чергу, ОСОБА_9 під час реалізації вищевказаного злочинного плану зобов`язана була співпрацювати та узгоджувати із посадовими особами АО «БСК» проведення сертифікації, оцінки якості, приймальних інспекцій, формування і погодження планів якості продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», організовувати оформлення дозвільних документів на продукцію, контролювати якість оформлення, ведення і зберігання первинної облікованої документації за результатами виконання технічного контролю, оформлення відвантажувальної документації та здійснювати контроль виконання контрольних операцій з технічного контролю якості продукції на всіх стадіях виробничого процесу, узгоджувати організацію вхідного контролю продукції, контролювати в процесі виробництва: ідентифікацію, складування, пакування, зберігання, відвантаження продукції для зазначених потреб.

Взаємодія з представниками АО «БСК» для обговорення питань, які стосуються налагодження процесу виробництва продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» та її подальшої поставки із ОСОБА_12 , особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час особами, здійснювалось за допомогою листування та дзвінків у месенджерах, зокрема «Telegram», листування через електронні скриньки, а також за допомогою програми для організації відеоконференцій «Zoom».

Для кращої комунікації із представниками АО «БСК», впровадження їх рішень у виробничий процес ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», у застосунку для спілкування «Telegram» були створенні робочі чати, у яких перебували співробітники вищевказаного товариства, серед яких ОСОБА_12 , особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, та ОСОБА_9 , куди відправлялися документи, які стосувались ведення господарської діяльності ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» у форматі «word» або «pdf» для їх подальшого погодження.

Задля приховання, умисних злочинних дій, спрямованих на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором ОСОБА_12 , особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, та ОСОБА_9 та іншими невстановленими, на даний час особами, вживались заходи маскування фінансово-господарської діяльності із російською федерацією, для цього у невстановлений досудовим розслідуванням час останні залучили турецьку компанію «AYTA GROUP DISTICARET VELOJISTIK DANISMANLIK LIMITED SIRKETI» (юридична адреса: Турецька Республіка, ORTACESME Mah. Kaйир КэдNo: 224, Бейкоз/Стамбул, представництво в Україні за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна 12), основним видом діяльності якого є перевезення вантажів до країн центральної Азії та інших країни.

Надалі, ОСОБА_9 за безпосереднього контролю особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, та на виконання розробленого заздалегідь злочинного плану та вказівок керівництва ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», серед яких і ОСОБА_12 та з метою реалізації злочинного плану щодо виробництва та експорту трубопровідної арматури з України до Російської Федерації було здійснено підготовку проекту контракту та специфікації до нього.

У подальшому, 06 жовтня 2022 року між ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» (Україна) «Продавець» в особі директора ОСОБА_12 та підприємством «AYTA GROUP DISTICARET VELOJISTIK DANISMANLIK LIMITED SIRKETI» (місцезнаходження Турецька Республіка) «Покупець» в особі директора ОСОБА_14 , укладено контракт №06/10/2022 на загальну суму 59 736 дол. США, відповідно до якого «Продавець» зобов`язується передати у власність «Покупця», а «Покупець» прийняти та сплатити за товар в асортименті, кількості, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами у цьому контракті та специфікаціями, які є невід`ємними додатками до вищевказаного контракту.

Предметом вищевказаного контракту згідно специфікації № 1 до зазначеного договору є товар, а саме: затвор дисковий ДУ 1200 Ру 1.8 МПа з байпасом, комплектом відповідних фланців, кріплення та прокладками у кількості 1 (одна) штука та демонтажно-компенсуюча вставка Ду 1200 в комплекті з ЗИП у кількості 1 (одна) штука.

У жовтні-листопаді 2022 року ОСОБА_12 , особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, ОСОБА_9 та іншими, не встановленими на даний час особами, досягнуто основних умов, необхідних для коригування технічних завдань на продукцію ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», проведення її оцінки, сертифікації, графіків відправок та логістичні шляхи, після чого зазначені особи, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що виготовлена продукція призначена для відправки АО «БСК», організували відправку виготовленої продукції та її реалізацію вказаній Російській Компанії.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 листопада 2022 року, службовими особами ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», на виконання вказівок ОСОБА_12 , особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, ОСОБА_9 , та інших, не встановлених на даний час осіб, подано для митного оформлення у формі електронного декларування експорту митну декларацію 22UA58U0 (форми МД-2), якою було задекларовано експорт до Туреччини на адресу підприємства «AYTA GROUP DISTICARET VELOJISTIK DANISMANLIK LIMITED SIRKETI» підготованих для транспортування на територію Турецької Республіки, а звідти на територію держави-агресора товарів, а саме: затвору дискового Ду1200 Ру 1.8 МПа з байпасом, комплектом відповідних фланців, кріплення та прокладками (з урахуванням змін в конструкції ніг затвору) -1шт, після чого через пункт пропуску Одеської митниці державний кордон перетнув вантажний транспортний засіб марки «MANTGX 18.840» із державним номерним знаком « НОМЕР_1 », перевізник ПП «Фаворит Авто», завантажений продукцією ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», а саме: затвором дисковим Ду1200 Ру 1.8 МПа з байпасом, комплектом відповідних фланців, кріпленнями та прокладками (з урахуванням змін в конструкції ніг затвору) -1шт., що призначався російському підприємству АО «БСК».

У свою чергу, 01 вересня 2022 року, на виконання заздалегідь розробленого плану щодо поставки продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» до російського підприємства АО «БСК», через «AYTA GROUP DISTICARET VELOJISTIK DANISMANLIK LIMITED SIRKETI», між останньою, як «Продавцем» в особі директора ОСОБА_14 «Покупцем», в особі генерального директора ОСОБА_15 , укладено контракт №012022 на загальну суму 62 246 дол. США, згідно предмету якого «Продавець» продає, а «Покупець» сплачує за товар на умовах, вказаних індивідуально для кожної специфікації даного контакту.

Під час розслідування встановлено, що 24 лютого 2023 року дискові затвори ДУ 1200 Ру 1.8, виробником яких є ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», імпортувало російське підприємство АО «БСК».

Згідно декларацій про відповідність продукції технічним якостям Євразійського економічного союзу № RU Д-UA.PA01.B.65482/23 від 07 лютого 2023 року та № RU Д-UA.PA01.B.65480/23 від 07 лютого 2023 року дискові затвори DN 1200, PN 18, серії АА99078-1200 (т/ф 32с930р), виробником яких є ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», відповідають вимогам гостів російської федерації, замовником зазначених декларацій є російська компанія АО «БСК» в особі генерального директора ОСОБА_16 .

Отже, ОСОБА_12 , особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000551, ОСОБА_9 та інші не встановлені, на даний час, особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи, що їх дії спрямовані на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, достовірно знаючи про факт відкритої збройної агресії Російської Федерації проти України, забезпечили продаж продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» вищевказаному російському підприємству АО «БСК».

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання змінити шляхом призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права займатися господарською діяльністю за наступними видами економічної діяльності (КВЕД):

42.91 Будівництво водних споруд; ·

42.13 Будівництво мостів і тунелів; ·

28.12 Виробництво гідравлічного та пневматичного устаткування; ·

28.14 Виробництво інших кранів і клапанів; ·

24.20 Виробництво труб, порожнистих профілів і фітингів зі сталі

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що визначене судом додаткове покарання обвинуваченому у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції за митну територію України строком на 10 років, є надмірно суворим і непропорційним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суперечить завданням кримінального законодавства, визначеним у ст. 50 КК України, не відповідає принципу індивідуалізації покарання, закріпленому в ч. 2 ст. 65 КК України, не враховує соціально-економічних наслідків застосування такого обмеження, у тому числі для трудового колективу підприємства, яке очолює засуджений.

Так, на переконання захисника, суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_12 є директором та засновником ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» вітчизняного підприємства повного виробничого циклу, що здійснює виготовлення трубопровідної арматури для потреб металургійної, енергетичної та комунальної галузей України. Продукція заводу має стратегічне значення для стабільного функціонування об`єктів критичної інфраструктури, зокрема енергетичного сектору держави.

При цьому, серед постійних контрагентів підприємства провідні українські компанії та підприємства: ТОВ «ДТЕК», ПАТ «УкрНафта», ДП «НАЕК «Енергоатом» (Хмельницька та Южноукраїнська АЕС), ПАТ «АрселорМіттал», ПрАТ «Запоріжкокс», ТОВ «Метінвест Холдинг» та інші.

Крім внутрішнього ринку, завод здійснює експортні поставки продукції до країн ближнього зарубіжжя, що дає можливість забезпечувати стабільне функціонування підприємства, створювати та зберігати робочі місця для працівників, своєчасно виплачувати гідну заробітну плату, здійснювати сплату податків до державного та місцевих бюджетів та надавати системну благодійну допомогу Збройним силам України.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_12 виявив себе на посаді директора як дисциплінований, кваліфікований та відповідальний керівник, й наразі Товариство має загальну потребу у роботі ОСОБА_12 , оскільки він володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для здійснення Товариством господарської діяльності.

Відтак, застосування до ОСОБА_12 додаткового покарання у вигляді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції через митну територію України строком на десять років, призведе до надмірного та фактично непоправного втручання у його соціально-економічне становище, оскільки така заборона унеможливить подальше здійснення ним підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом доходу для утримання сім`ї, позбавить можливості реалізувати професійні навички та досвід, набуті у сфері виробництва і зовнішньоекономічної діяльності, та суттєво ускладнить процес його соціальної адаптації після засудження, а також призведе до фактичної зупинки або істотного обмеження діяльності підприємства, оскільки експортна діяльність є важливою складовою бізнес-моделі заводу, що може негативно позначиться на здатності держави забезпечувати життєво важливі процеси в умовах воєнного стану у зв`язку із втратою стратегічних виробничих потужностей у критичний для країни час.

При цьому, захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та надання допомоги Збройним Силам України, що свідчить про позитивні зміни у його поведінці та прагнення до виправлення, а отже, виключає необхідність застосування такого суворого додаткового покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати а ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_12 , визнати винуватим за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з експортом водозапірної продукції строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_9 , визнати винуватою за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з експортом водозапірної продукції строком на 10 років з конфіскацією всього належного їй майна.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, на переконання прокурора, суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував дії обвинувачених із ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України на ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1КК України, й не надав належної оцінки положенням ч.ч. 1-3 ст. 96 ЦК України та правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20, й фактично ототожнив фізичну особу власника підприємства із юридичною особою підприємством.

Прокурор наголошує на тому, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_9 передавали продукцію заводу, яка не перебувала їх у безпосередньому володінні як фізичних осіб, а тому судом невірно інтерпретовано та застосовано практику судів вищої інстанції, а саме правові позиції викладені у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.07.2025 року у справі №646/3927/23.

Також прокурор зазначає, що законодавець не конкретизує, за яких умов обов`язково може бути вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто і до тимчасової окупації певної території і вже під час такої окупації шляхом вчинення дій на користь окупаційної адміністрації держави-агресора, на відміну від положень за ст. 111-1 КК України, за якою незаконні дії переважно вчиняються на тимчасово окупованій території і є пов`язаними з окупацією. Однак судом не взято до уваги зазначену особливість схожих, але не тотожних складів злочинів та як наслідок прийнято необґрунтоване рішення.

При цьому, суд залишив поза увагою ті обставини, що обвинувачені вчиняли інкримінований їм злочин під час дії правового режиму воєнного стану, були повністю обізнані про кінцевого отримувача продукції, розуміли де вона буде використовуватись, знали що російське підприємство АО «БСК» виконує державні підрядні замовлення, зокрема будівельні роботи у сфері гідроенергетики, яка є однією із ключових для функціонування військового сектору економіки рф, а відтак постачання продукції заводу здійснювалось виключно з метою заподіяння шкоди Україні, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні, належними та допустимими доказами, у своїй сукупності та взаємозв`язку.

Відтак, на переконання прокурора, судом надано невірну оцінку фактичним обставинам кримінального провадження та як наслідок необґрунтовано прийнято рішення про зміну кваліфікації дій обвинувачених із ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України на ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1КК України.

Також прокурор зазначає про те, що зважаючи на обставини та тяжкість інкримінованого ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинувачених, призначені їм покарання суперечать вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, та призводить до безкарності та неспроможності державою виконання власних Законів.

Зокрема, судом під час постановлення вироку не враховано тяжкість інкримінованого ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину, зокрема під час дії правового режиму воєнного стану, особи обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення не визнали, не виразили жодного каяття по відношенню до скоєного, а отже жодних належних висновків для себе не зробили.

Від захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких, кожен окремо, наводить доводи на спростування скарги та просять залишити її без задоволення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачені та їх захисники підтримали доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вирок суду змінити в частині призначення додаткового покарання. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав вкладених в ній просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок. Проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 заперечував.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

Органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, як такі, що спрямовані на допомогу (пособництво) державі-агресору з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора.

Суд першої інстанції дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх та надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про необхідність виходу за межі висунутого ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, з метою ухвалення справедливого судового рішення, захисту прав людини і її основоположних свобод, та кваліфікував дії ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме як провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, за попередньою змовою групою осіб.

Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час апеляційного розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Такі висновки зроблені судом першої інстанції та знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи на підставі показів обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які не заперечували факт реалізації продукції ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», всупереч, встановленим законом заборонам, російському підприємству АО «БСК», однак вказували, що такі дії були спрямовані виключно на отримання прибутку, без наміру завдати шкоду Україні, та свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які зазначали про те, що розробка та виробництво таких та аналогічних затворів, які використовується на водоканалах, газопроводах, в металургійних підприємствах, є їхньою звичайною господарською діяльністю, а також безпосередньо досліджених судом першої інстанції письмових доказів, а саме: листа першого проректора Київського національного університету будівництва та архітектури професора ОСОБА_19 щодо сфери застосування дискових затворів; протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17 липня 2023 року зняття інформації з електронних інформаційних систем за абонентським номером, яким користується ОСОБА_20 у застосунку для листування «Телеграм»; протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17 липня 2023 року зняття інформації з електронних інформаційних систем за абонентським номером, яким користується ОСОБА_21 у застосунку для листування «Телеграм»; протоколу огляду від 18 червня 2024 року оптичного CD-R диску; протоколу обшуку від 05 жовтня 2023 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_12 ; протоколу обшуку від 05 жовтня 2023 року нежитлових приміщень, які використовуються ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 14, з додатками; протоколу обшуку від 05 жовтня 2023 року за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_9 ; протоколу огляду від 21 квітня 2023 року інформаційних ресурсів торгової бази «en.52wmb», офіційного реєстратора державних стандартів якості продукції «https://fsa.gov.ru/», а також офіційних інтернет сторінок ООО «Большая строительная компания» (ИНН ) та ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» (); протоколу огляду від 18 жовтня 2023 року телефону «Самсунг», належного обвинуваченому ОСОБА_12 ; протоколу огляду від 23 жовтня 2023 року телефону «Хуавей», що належить ОСОБА_9 ; протоколу огляду від 19 жовтня 2023 року, в ході якого було оглянуто флешнакопичувач «Гудрам» на 16 ГБ, належний обвинуваченій ОСОБА_9 ; протоколу огляду від 29 жовтня 2023 року, в ході якого було оглянуто ноутбук «Асер», належний обвинуваченій ОСОБА_9 ; протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 03 січня 2024 року до інформації та документів стосовно клієнта АТ КБ «ПриватБанк» - ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», з додатком; листа АТ НАЕК «Енергоатом» про надання інформації щодо використання затворів дискових Ду1200; листа ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо невикористання в діяльності дискових поворотних затворів ДУ 1200; листа ПАТ «Укргідроенерго» стосовно сфери застосування затворів ДУ 1200 РУ 1,8 МПа; листа ТОВ «Акваресурс» стосовно сфери застосування затворів ДУ 1200 РУ 1,8 МПа.

Відтак, суд першої інстанції, дослідивши зазначені та інші письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов до переконливого та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України та з такими висновками погоджується також і апеляційний суд. Будь-яких порушень, які б свідчили про неповноту судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

Доходячи таких висновків суд врахував, що частина 4 статті 111-1 КК України встановлює кримінальну відповідальність за передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, а також за провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором чи незаконними органами влади.

В свою чергу, ст. 111-2 КК України криміналізує передачу ресурсів чи інших активів, які не перебувають у безпосередньому володінні суб`єкта та охоплює активні дії щодо збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації.

Ключовим критерієм розмежування колабораційної діяльності у формі передачі матеріальних ресурсів, провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та пособництва державі-агресора виступає наявність або відсутність правомочностей володіння або користування щодо матеріальних ресурсів у суб`єкта.

До того ж, не менш важливим критерієм розмежування цих складів кримінальних правопорушень є і їх суб`єктивна сторона.

Так, ст. 111-2 КК України передбачена відповідальність за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні й такі дії характеризуються прямим умислом.

Між тим, метою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України є отримання прибутку при провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, при цьому не ставиться за мету завдання шкоди Україні.

Як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, згідно з обставинами цього кримінального провадження ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», здійснюючи господарську діяльність, здійснювало виробництво та експорт трубопровідної арматури з України до Російської Федерації, використовуючи для цього схему так званого перерваного транзиту, тобто здійснення умисної поставки у супереч забороні на адресу резидента держави-агресора з використанням підприємств-прокладок, метою використання яких є документальне приховання фактичного отримувача товару.

Тобто, ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», будучи власником дискового затвору ДУ 1200 Ру 1.8, у супереч забороні, встановленої нормативними актами України, здійснило його реалізацію АО «БСК» на підставі господарського договору, тобто провадило господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором.

Зазначена поставка була одиничною, предметом угоди була продукція, яка не відноситься до категорії товарів подвійного використання, угоду укладено між двома господарюючими суб`єктами.

При цьому, мотивом та метою вчинення кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченими, було провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку у супереч забороні.

В свою чергу, стороною обвинувачення, не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності умислу обвинувачених на допомогу державі-агресору (пособництво) з метою завдання шкоди Україні, у тому числі, шляхом добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

З огляду на наведене, дії ОСОБА_12 та ОСОБА_9 були правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме як провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, за попередньою змовою групою осіб, оскільки ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» на підставі угод здійснило його реалізацію товару АО «БСК», з метою отримання прибутку, внаслідок виконання раніше взятих на себе зобов`язань.

З такою кваліфікацією дій обвинувачених погоджується і апеляційний суд, та вважає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами кримінального провадження та сталою судовою практикою, й прокурором в апеляційній скарзі не наведено доводів на спростування вказаних висновків суду й в ході апеляційного перегляду не надано доказів протилежного.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом, всупереч положенням ст. 96 ЦК України, фактично ототожнено фізичну особу власника підприємства із юридичною особою підприємством, що суперечить основним принципам доктрини «проникнення за корпоративну завісу» та практиці Касаційного господарського суду, є безпідставними та грунтуються на неправильному розумінні прокурором висновків суду, закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону.

Твердження прокурора про те, що дії обвинувачених були спрямовані саме на завдання шкоди Україні, оскільки обвинувачені вчиняли інкримінований їм злочин під час дії правового режиму воєнного стану, були повністю обізнані про кінцевого отримувача продукції, розуміли де вона буде використовуватись, ба більше, знали що російське підприємство АО «БСК» виконує державні підрядні замовлення, зокрема будівельні роботи у сфері гідроенергетики, яка є однією із ключових для функціонування військового сектору економіки рф, а відтак постачання продукції заводу здійснювалось виключно з метою заподіяння шкоди Україні, є припущеннями сторони обвинувачення та не підтверджуються жодними наданими суду доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ході досудового розслідування, були вилучені мобільні телефони обвинувачених, та здійснено їх огляд, зокрема мобільні застосунки Телеграм, «Ватсап» та діалоги в них, а також зняття інформації з електронних інформаційних систем за абонентськими номерами, якими користується ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у застосунку для листування «Телеграм», з яких вбачається виключно обговорювання представників ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», як між собою так і з представниками АО БСК з приводу постачання продукції, та жодної мови про завдання шкоди Україні не йшлося.

Будь-яких інших угод з державою агресором ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» укладено не було, та про намір подальшої співпраці органом досудового розслідування інформації отримано не було та такої суду надано не було.

Більш того, постачання ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» продукції АО БСК здійснювалося за господарськими угодами на загальних умовах, без будь-яких пільг стосовно ціни продукції та виключно з метою отримання прибутку, що узгоджується з показами обвинувачених та підтверджується показами свідків та дослідженими судом доказами, й що прокурором спростовано не було.

При цьому, як обгрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_12 04 березня 2022 року був призваний на військову службу до ЗСУ та з перших днів повномасштабного вторгнення приймав участь у захисті вітчизни, а обвинувачена ОСОБА_22 із початку повномасштабного вторгнення країни агресора Російської Федерації займається волонтерською діяльністю, а саме: надання допомоги пораненим військовослужбовцям, Збройним Силам України та внутрішньо переміщеним особам у складі Благодійної організації «Благодійний фонд «Стефанія Дніпро».

Відтак, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому є неприйнятними.

Разом з цим, враховуючи те, що прокурор в своїй апеляційній скарзі просив перекваліфікувати дії обвинувачених з ч. 4 ст. 111-1 КК України на ч. 1 ст. 111-2 КК України, у зв`язку з чим призначити їм більш суворе покарання, колегія суддів, дійшовши до переконання що дії обвинувачених судом першої інстанції кваліфіковано правильно, й висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не вбачає підстав для розгляду доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та їх особам, й необхідності призначення обвинуваченим покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 щодо невідповідності призначеного додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає що вони є частково обгрутованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Так, суд призначаючи обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_9 основне покарання, належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України, врахував обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення, особу обвинувачених, а також наявність обставин, що пом`якшують і відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов законного та обгрутованого висновку про призначення обвинуваченим основного покарання в межах санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке за своїм видом є найсуворішим видом покарання, передбаченим санкцією цієї статті, без його реального відбування основного покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Разом з цим, санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Положення абзацу 5 ч. 1 ст. 55 КК передбачають, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111-1, 111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції.

Разом з тим, якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі, то суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити у вироку характер та коло тих посад або вид тої чи іншої діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє особу, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому, відповідне покарання має бути сформульованим таким чином, щоб засуджена особа була позбавлена можливості обіймати зазначені у вироку посади або займатися діяльністю в будь-якій галузі, а також була позбавлена можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції, з урахуванням вищезазначених обставин, призначив обвинуваченому ОСОБА_12 додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції), за митну територію України строком на 10 років.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не в повній мірі врахував дані що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який є директором, засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», згідно з характеристикою з місця роботи ОСОБА_12 на посаді директора працює з 22.11.2012, виявив себе на посаді директора як дисциплінований, кваліфікований та відповідальний керівник, й наразі Товариство має загальну потребу у роботі ОСОБА_12 , оскільки він володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для здійснення Товариством господарської діяльності, під його керівництвом товариством постійно надає допомогу ЗСУ, за що має ряд подяк, з лютого 2022 року по січень 2023 року проходив військову службу в ЗСУ.

Відповідно до статуту ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» предметом діяльності товариства є здійснення торговельної, виробничої, посередницької, інвестиційної, консультаційної, інжинірингової, транспортної, культурно-освітньої та іншої діяльності, що не суперечить чинному законодавству України. Основними видами діяльності Товариства є виробництво машин і устаткування для металургії, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, неспеціалізована оптова торгівля, консультування з питань комерційної діяльності й керування, ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, установлення та монтаж машин і устаткування. Предметом діяльності ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» є виробництво арматури трубопровідної (засувок, затворів, клапанів, кранів), конструкцій металевих для гідротехнічних споруд (затворів щитових, шлюзових воріт), приєднувальних деталей (фланців, кілець), обладнання загальнопромислового призначення (приводів та іншого обладнання).

При цьому, ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» здійснює виготовлення трубопровідної арматури для потреб металургійної, енергетичної та комунальної галузей України, та його продукція має стратегічне значення для стабільного функціонування об`єктів критичної інфраструктури, зокрема енергетичного сектору держави, й серед постійних контрагентів підприємства провідні українські компанії та підприємства: ТОВ «ДТЕК», ПАТ «УкрНафта», ДП «НАЕК «Енергоатом» (Хмельницька та Южноукраїнська АЕС), ПАТ «АрселорМіттал», ПрАТ «Запоріжкокс», ТОВ «Метінвест Холдинг» та інші.

В процесі своєї діяльності ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»» створює та зберігає робочі місця для працівників, здійснює сплату податків до державного та місцевих бюджетів та надає системну благодійну допомогу Збройним силам України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, вагомий вклад ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», зокрема в економіку України, а ОСОБА_12 є директором, засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», а також те, що відповідно до обвинувачення, визнаного судом доведеним, зокрема ОСОБА_12 використовував свою посаду в ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», з метою укладення відповідного експортного контракту на поставку виготовленої вказаним підприємством продукції підприємству держави-агресора, колегія суддів вважає, що позбавлення останнього права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції через митну територію України строком на 10 років, є надмірно суворим покарання та призведе до надмірного та фактично непоправного втручання як у його соціально-економічне становище, оскільки така заборона унеможливить подальше здійснення ним підприємницької діяльності, так і може призвести до фактичної зупинки або істотного обмеження діяльності ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», оскільки експортна діяльність є важливою складовою бізнес-моделі заводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З огляду на викладене, а також те, що інкримінована обвинуваченому ОСОБА_12 кримінально протиправна діяльність є одиничним епізодом, та після виконання зобов`язань ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» за контрактом з російським підприємством АО «БСК», більше аналогічних дій не вчиняло, колегія суддів вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції), за митну територію України за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація, на строк 10 років, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню аналогічних злочинів чи інших криміальних правопорушень.

Крім того, керуючись положенням ч. 2 ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що за аналогічних обставин, й враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_9 , згідно з характеристикою, наданої Благодійною організацією «Благодійний фонд «Стефанія Дніпро», з перших днів повномасштабного вторгнення в Україну надавала волонтерську допомогу Збройним Силам України та вимушено переміщеним особам, зарекомендувала себе доброю та порядною людиною, яка не рахується з власним часом та усіляко допомагає тим, хто потребує допомоги чи захисту. А також наявність у неї ряду подяк за надання волонтерської допомоги пораненим військовослужбовцям, надання необхідної та помірної допомоги Збройним Силам України, та внутрішньо переміщеним особам, колегія суддів вважає за необхідне за відсутності апеляційної скарги останньої чи її представника, прийняти рішення на її користь, яким змінити призначене їй додаткове покарання на покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції, за митну територію України за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація, на строк 10 років, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчиненню аналогічних злочинів чи інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 обґрунтованою та такою що підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_9 додаткового покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 жовтня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , - змінити в частині призначення додаткового покарання.

Вважати ОСОБА_12 засудженим за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції, за митну територію України за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація, на строк 10 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_12 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з переміщенням товарів та продукції, у тому числі продаж (експортні операції), за митну територію України за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), торговельною країною та/або країною призначення яких є російська федерація, на строк 10 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_9 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати обвинувачену ОСОБА_9 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4