Номер провадження: 11-кп/813/1507/26
Справа № 519/1784/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 19.01.2026, якою під час судового розгляду к/п № 0002446 від 07.08.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, офіційно працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення № 266 а, раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 19.03.2026 включно, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою суду частково задоволено клопотання прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 19.03.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції виходив з доведеності наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на суворість можливого покарання, який не зменшився та є актуальним на цій стадії розгляду к/п стосовно ОСОБА_7 , неможливості застосувати їй більш м`який запобіжний захід та зважаючи на те, що обвинувачена тривалий час утримується під вартою, суд визначив їй альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спрямований проти основ національної безпеки України у період воєнного стану на користь країни агресора, то перебуваючи на свободі вона може ухилитися від суду. Разом з тим, суд 1-ої інстанції не в повній мірі врахував вказані обставини та безпідставно вирішив визначити обвинуваченій ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, що не узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

За таких обставин прокурор ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 заперечували щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до обвинувального акту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, що надійшло до апеляційного суду, ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України за кваліфікуючими ознаками: державна зрада, тобто діяння, умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, інформаційній безпеці України: надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, що за ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи особливості інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, вчиненого в найуразливіший для країни час в умовах воєнного стану, зважаючи на загрозу суворого покарання, адже найвища міра покарання за вчинення такого злочину довічне позбавлення волі, страх перед чим може викликати в особи бажання вчинити дії задля уникнення відбування покарання та вчинити спробу втечі, враховуючи характеристики особи обвинуваченої, яка на момент ймовірного вчинення інкримінованого злочину займала посаду в органі місцевого самоврядування, апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ої інстанції щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України в цьому к/п, який зберігає свою актуальність на теперішній час та що є підставою для продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що сторона захисту не оскаржувала ухвалу суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу та не оспорювала існування та актуальність в цьому к/п вище зазначеного ризику.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 , з чим погоджується апеляційний суд.

Разом з тим, суд 1-ої інстанції вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою додатково визначив обвинуваченій ОСОБА_7 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, мотивуючи своє рішення тривалістю розгляду справи, майновим та сімейним станом обвинуваченої та обставинами інкримінованого діяння.

На переконання апеляційного суду, визначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд 1-ої інстанції не в повній мірі врахував обставини цього к/п та положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Отже, враховуючи специфіку інкримінованого ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану проти основ національної безпеки держави, обставини, викладені в обвинувальному акті, системність діянь, які інкримінують обвинуваченій, ступінь її суспільної небезпеки, наявність суспільного інтересу, обумовленого вище наведеним, на переконання апеляційного суду, підстави для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченій ОСОБА_7 відсутні.

Будь-яких істотних, виключних обставин, які б надавали підстави для зворотних висновків в цьому к/п відсутні. Водночас, апеляційний суд зауважує, що відповідний майновий та сімейний стан обвинуваченої існував на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь, однак ці обставини не стали стримуючими факторами для обвинуваченої, з огляду на що вони не можуть гарантувати її належну процесуальну поведінку та, відповідно, не можуть бути підставами для застосування їй альтернативного запобіжного заходу.

Апеляційний суд звертає увагу, що тривалий розгляд справи дійсно є вагомою підставою для перегляду виду обраного запобіжного заходу або ж для розгляду можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, однак виходячи з обставин та специфіки цього к/п, застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченій не узгоджується із особливостями інкримінованого діяння, завданнями цього к/п та запитом суспільного інтересу.

Більш того, як пояснив прокурор ОСОБА_6 на теперішній час в суді 1-ої інстанції досліджуються письмові докази, а саме протоколи НСРД, при цьому свідки у кримінальному проваджені, які підлягають допиту в суді відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів для розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України в розумні строки.

За таких обставин, апеляційний суд в цілому погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , однак вважає безпідставним висновок про визначення їй застави.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , скасувати оскаржувану ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 19.01.2026, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 19.03.2026 включно, із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів по 19.03.2026 включно, без визначення застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4