єдиний унікальний номер справи 546/1091/25
номер провадження 1-кп/546/99/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 та секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 жовтня 2025 року за № 0000338, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який народився в с. Каленики Решетилівського району Полтавської області, зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , який не є особою з інвалідністю, з професійною освітою, працює у ФОП « ОСОБА_6 » на посаді електрогазозварювальника, військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, не депутат, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

установив:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним

19 жовтня 2025 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_3 керував трактором колісним БЕЛАРУС-82.1, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно із свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 є ФГ « ОСОБА_8 », та рухався ним ділянкою дороги поблизу території домогосподарства по вул. Кременчуцькій, 60 в с. Сені Полтавського району Полтавської області, де його зупинили працівники поліції за порушення правил дорожнього руху.

У цей момент у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа з метою підтвердження свого права керування трактором колісним БЕЛАРУС-82.1, номерний знак НОМЕР_2 , а саме посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_4 , виданого, згідно його змісту 20.09.2020 Державною сільгоспінспекцією в Львівській області, в якому зазначено, що він має право на керування машинами категорії «А1», «A2», «Н».

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 під час перевірки у нього документів надав працівникам поліції завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_4 , видане, згідно його змісту 20.09.2020 Державною сільгоспінспекцією в Львівській області на своє ім`я із дозволом на керуванням машинами категорії «А1», «A2», «Н», бланк якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-25/23212-ДД від 23.10.2025, не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу, внаслідок невідповідності за розмірними характеристиками, способами друку та характеристикою спеціальних елементів захисту, усі зображення нанесено струменевим способом друку з використанням знакодрукуючого пристрою (кольорового струменевого принтера), використавши у такий спосіб завідомо підроблений документ.

Своїми протиправними діями, що виразилися у використанні завідомо підробленого документа ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Позиція учасників кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 вважала, що у судовому засіданні достеменно установлено, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення вчинене останнім, тому просить суд визнати його винуватим та, ураховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, просила призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, визнав повністю та зазначив, що всі обставини, які викладені у обвинувальному акті, дійсно мали місце. Так, обвинувачений повідомив, що він приблизно в жовтні 2025 року керував трактором та був зупинений працівниками поліції. Знаючи, що його посвідчення тракториста машиніста підроблене, він все рівно надав його працівникам поліції . У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаювався, з приводу призначення йому покарання не заперечував проти запропонованого прокурором, але просив призначити йому штраф у меншому розмірі.

Захисник ОСОБА_9 не заперечував проти запропонованого прокурором покарання та просив урахувати наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторін обвинувачення та захисту

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, судом установлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку присутніх в судовому засіданні учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З огляду на викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, суд дійшов висновку щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, висновки досудової доповіді

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не установлено.

Мотиви призначення покарання

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України).

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, що передбачає призначення відповідного покарання, яке має бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При обранні виду і міри покарання суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку. Також суд ураховує наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та те, що він критично відноситься до своїх дій та зобов`язується у подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень. Також суд ураховує стан здоров`я обвинуваченого, який за медичною допомогою до лікаря психіатра та лікаря нарколога не звертався, має на утриманні одну малолітню дитину. Крім цього, судом ураховується думка прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Ураховуючи сукупність цих обставин, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Ураховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.

По даному кримінальному провадженню є процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 2228,50 грн.

Вказані витрати на залучення експерта відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, оскільки обвинувачений визнається винним.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 жовтня 2025 року на вилучене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_4 , видане, згідно його змісту 20.09.2020 Державною сільгоспінспекцією в Львівській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відкритими категоріями «А1», «A2», «Н».

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 373, 374, 376, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, понесені на залучення експерта в сумі 2228 гривень 50 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 жовтня 2025 року на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_4 , видане, згідно його змісту 20.09.2020 Державною сільгоспінспекцією в Львівській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відкритими категоріями «А1», «A2», «Н».

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_4 , видане, згідно його змісту 20.09.2020 Державною сільгоспінспекцією в Львівській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відкритими категоріями «А1», «A2», «Н» залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_1