Справа № 372/7155/25
Провадження 1-кс-45/26
ухвала

Іменем України

14 січня 2026 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області про арешт майна у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, у кримінальному провадженні № 0000279, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018) КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Досудовим розслідуванням досліджуються обставини підроблення державного акту від 06.12.1999 серії ІІ-КВ № 002924 невстановленими особами з метою заволодіння землями лісогосподарського призначення та землями території пам`ятки археології «Городище «Велике Ходосівське» на території Обухівського району Київської області.

В ході досудового розслідування було встановлено, що Київська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Відповідачів ТОВ «Емеральд Ленд» (), ТОВ «Паркова Долина» (), ТОВ «Конфайнмент-2» () та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача «Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» () про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення.

По суті позовною заяви Київською обласною прокуратурою зазначено наступні фактичні обставини справи:

Так, згідно з державним актом на право постійного користування землею від 01.12.1997 серії І-КВ № 001599 у користуванні радгоспу «Хотівський» перебувало 1716,3 га на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району (на теперішній час Обухівський район).

На виконання вимог Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» радгосп «Хотівський» перетворено в колективне сільськогосподарське підприємство агрокомбінат «Хотівський».

Зокрема, пунктом 2 Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах вжити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність.

Пунктами 2, 5 Тимчасового порядку проведення робіт по видачі державних актів колективним сільськогосподарським підприємствам, сільським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, в тому числі створених на базі радгоспів та іншим державним сільськогосподарським підприємствам, на право колективної власності на землю, затвердженого наказом Держкомзему України від 15.03.1995 № 18 із змінами від 26.09.1996 № 83 визначено, що передача земель у колективну власність провадиться за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, на території якої розташовані землі.

Організацію робіт по визначенню земель, що підлягають передачі у колективну власність, забезпечує районний відділ земельних ресурсів, який у разі необхідності залучає спеціалістів філіалу (відділення) інституту землеустрою Української академії аграрних наук. В місячний термін з дня отримання клопотання колективу сільськогосподарського підприємства виготовляється документація, до складу якої включаються у тому числі: експлікація земель в межах землекористування відповідного колективного сільськогосподарського підприємства; рішення сільської, селищної, міської ради народних депутатів щодо передачі земель у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству (рішення районної ради якщо в межах землекористування колективного сільськогосподарського підприємства функціонує дві або більше сільських рад).

Так, на виконання вищезазначеного Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 та Тимчасового порядку, рішенням Києво-Святошинської ради Київської області від 29.09.1998 № 3-27 «Про передачу у колективну власність та постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству агрокомбінат «Хотівський» в межах Хотівської, Лісниківської та Ходосівської сільських рад» передано КСП агрокомбінат «Хотівський» у колективну власність 1583,5 га, в тому числі в межах Ходосівської сільської ради 821,1 га по угіддях згідно додатку № 1.

Надано КСП агрокомбінат «Хотівський» у постійне користування 1109,6 га, у тому числі в межах Ходосівської сільської ради 845,8 га по видах користування згідно додатку № 2.

Зокрема, відповідно до додатку № 2 до рішення від 29.09.1998 № 3-27, в постійне користування КСП АК «Хотівський» надано 845,8 га земель в межах Ходосівської сільської ради, з них: земель резервного фонду 131 га; природоохоронного призначення 714,8 га.

Таким чином, за результатами проведення робіт по роздержавленню і приватизації земель радгоспу «Хотівський» визначено категорії земель, що підлягають передачі у колективну власність і користування КСП АК «Хотівський», а саме враховуючи планово-картографічні матеріали, плани землекористування, внутрігосподарський землеустрій, матеріалів формування територій встановлення меж сільських населених пунктів, встановлено і виокремлено в межах користування КСП АК «Хотівський» 714,8 га земель природоохоронного призначення.

Вказана площа встановлених земель природоохоронного призначення КСП АК «Хотівський» також підтверджується Проектом формування території і встановлення меж Ходосівської сільської Ради народних депутатів та сільського населеного пункту Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області 1994 року, а саме згідно складу земельних угідь по землекористувачах в межах Ходосівської сільської ради, у користуванні радгоспу «Хотівський» перебувало 1689,6 га, з яких: лісових площ 491,9 га; багаторічних насаджень 51,7 га; боліт 176,7 га; під водою 2,2 га.

Однак, згідно положень пунктів 8, 9 вищезазначеного Тимчасового порядку, документація, вказана в п. 5, подається відповідній сільській, селищній, міській Раді народних депутатів, яка в місячний строк розглядає її та приймає рішення про передачу землі в колективну власність.

На підставі рішення Ради народних депутатів та згідно з документацією, передбаченою п. 5 цього Тимчасового порядку, колективним сільськогосподарським підприємствам Радою, що прийняла рішення про передачу земель у колективну власність, видається державний акт на право колективної власності на землю.

Як наслідок, вказаним Тимчасовим порядком передбачено виключно передача земель у колективну власність за результатами проведення роздержавлення і приватизації радгоспів, а не у постійне користування.

Водночас, положеннями ст. 7 Земельного кодексу України (1990 року) передбачено, що у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: сільськогосподарським підприємствам і організаціям; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам.

Таким чином, законодавством передбачено окремий порядок надання у постійне користування земельних ділянок державної власності у відповідності до категорії земель, який не є тотожним процедурі роздержавлення і приватизації земель радгоспів.

Одночасно, частиною 2 статті 9 Лісового кодексу України (у редакції на момент правовідносин) визначено, що у постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підсумовуючи вищевикладене, внаслідок проведення робіт по визначенню земель радгоспу «Хотівський», що підлягають передачі у колективну власність, встановлено 714,8 га земель природоохоронного призначення, які у відповідності до вищезазначених положень законодавства не підлягали розпаюванню та повинні зараховуватись виключно до земель державної власності, надання у користування яких можливе за окремою процедурою враховуючи їх цільове призначення.

Як наслідок, станом на час створення КСП агрокомбінат «Хотівський» колективні сільськогосподарські підприємства не мали права на постійне користування земельними ділянками природоохоронного призначення, у тому числі визначених рішенням Києво-Святошинської районної ради від 29.09.1998 № 3-27 земель природоохоронного призначення площею 714,8 га.

Натомість встановлено, що колективне сільськогосподарське підприємство агрокомбінат «Хотівський» нібито мало державний акт на право постійного користування землею від 06.12.1999 серії ІІ-КВ № 002924 на ділянку площею 845,8 га в межах Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району, яка включила в себе 714,8 га земель природоохоронного призначення та 131 га земель резервного фонду.

Підставою для видачі вказаного державного акту зазначено рішення сесії 23 скликання Ходосівської сільської ради народних депутатів від 22.04.1998, яким нібито передано колективному сільськогосподарському підприємству АК «Хотівський» у постійне користування 845,8 га земель, з яких: природоохоронного призначення 714,8 га; резервного фонду 131 га.

Однак, відповідно до інформації архівного відділу Бучанської районної державної адміністрації від 03.06.2022 № 05-06/196 у документах архівного фонду «Ходосівська сільська рада» Києво-Святошинського району рішення сесії 23 скликання від 22.04.1998 про передачу у власність і користування земельної ділянки КСП агрокомбінат «Хотівський» не виявлено.

Також, згідно наданої копії протоколу 1 сесії 23 скликання Ходосівської сільської ради від 22.04.1988 вбачається, що будь-які питання стосовно передачі у колективну власність і постійне користування земель КСП агрокомбінат «Хотівський» на розгляд сесії не виносились та відповідні рішення не приймались.

Згідно положень ст. ст. 7, 11 Земельного кодексу України (1990 року у редакції на момент правовідносин) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, у тому числі сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Враховуючи вищевикладене, державний акт від 06.12.1999 серії ІІ-КВ № 002924 на право постійного користування землею КСП агрокомбінат «Хотівський» в силу положень ст. ст. 7, 11 Земельного кодексу України (1990 року) не існує, відповідне рішення Ходосівської сільської Ради народних депутатів про надання таких земель у користування не приймалось.

У подальшому, на підставі протоколу № 2 зборів уповноважених членів КСП АК «Хотівський» від 03.03.2000, під час обговорення питання № 1 виділено та затверджено земельні угіддя під розпаювання.

По питанню № 3 вирішено реорганізувати КСП АК «Хотівський» в ТОВ АК «Хотівський», який є правонаступником КСП АК «Хотівський». Також визначено, що особи, які не подадуть заяви про намір стати засновниками ТОВ, будуть вважатись такими, що відмовились від свого права на вступ до такого товариства.

Однак, враховуючи те, що КСП АК «Хотівський» у відповідності до вимог вищезазначеного законодавства не набувало право постійного користування земельними ділянками природоохоронного призначення площею 714,8 га, таке право і не могло набуватися у порядку правонаступництва жодною юридичною особою.

Більше того, на момент створення СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський» відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності сільскогосподарських товариств, були врегульовані Законом України «Про господарські товариства».

Відповідно до ст. ст. 1, 12 вказаного Закону у редакції, чинній на момент створення СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський», господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди між юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до п. 1.1 Статуту СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський», зареєстрованого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської обласної 06.04.2000 за № 1978, товариство засноване шляхом реорганізації через перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» та є його правонаступником у повному обсязі усіх прав та обов`язків останнього. Пунктом 6.1 Статуту визначено, що учасники створюють статутний фонд за рахунок вкладів учасників у розмірі 232 000,00 грн. Учасниками товариства є: ОСОБА_5 з часткою у 13%; ОСОБА_6 з часткою 13%; ТОВ «Земельний центр» з часткою 74%.

Разом з цим, зважаючи на те, що ТОВ «Земельний центр» як юридична особа, яка володіє 74 % у статутному фонді СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський», не було членом КСП Агрокомбінат «Хотівський», а вклади фізичних осіб учасників є власними і становлять незначний відсоток від активів та пасивів КСП Агрокомбінат «Хотівський», а тому факт правонаступництва створеного товариства від КСП Агрокомбінат «Хотівський» не відповідає нормам законодавства.

Крім того, перетворення юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми, що не передбачає зміну статутного фонду та зміну учасників юридичної особи, а датою реорганізації юридичної особи шляхом перетворення є оформлення передавального акту.

Вказані факти та обставини встановлено Вищим господарським судом України у постанові від 17.04.2008 у справі № 216/12-06/9 за позовом СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський» до Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області та Хотівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки.

Водночас, згідно з відомостями, які містяться у витягу з ЄДР, 06.04.2000 проводилась реєстрація нового підприємства СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський», а не перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський».

При цьому, необхідно зазначити, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП Агрокомбінат «Хотівський» шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени вказаного КСП автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.

Натомість згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський» є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ТОВ «Земельний центр».

Таким чином, перетворення з КСП Агрокомбінат «Хотівський» у СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський» не відбулося, оскільки склад їх засновників (учасників) не співпадають, як і не відбулася реорганізація КСП Агрокомбінат «Хотівський», оскільки 06.04.2000 було проведено реєстрацію саме нового підприємства - СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський».

В будь-якому випадку КСП Агрокомбінат «Хотівський», як підприємство колективної форми власності, яке могло мати землю на праві колективної власності, припинилось і було утворено СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський», як новоутворене підприємство з іншою організаційно-правовою формою, відмінною від визначеної Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», яка не є суб`єктом колективної власності.

При цьому передання сільськогосподарських угідь від колективного сільськогосподарського підприємства до власності юридичної особи, землі якої не підлягають розпаюванню відповідно до вказаних указів, фактично призводить до порушення прав членів колективного сільськогосподарського підприємства на одержання відповідних земельних ділянок.

Також, згідно з правовим висновком, якого дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, в якій досліджувалось питання набуття права на земельну ділянку колективної форми власності правонаступником, для визначення відповідного факту набуття права приватної власності на земельну ділянку необхідно в кожному конкретному випадку враховувати підстави та обставини реорганізації правопопередника, та чи може земельна ділянка належати правонаступнику на праві, на якому вона належала правопопереднику.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.

Таким чином, колективне сільськогосподарське підприємство не могло бути безпосередньо перетворено у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю інакше як через розпаювання та вихід членів (з подальшим їх входженням у склад сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю), що припиняло колективну власність.

В подальшому, колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) могли створити та вступити у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю, однак вже зі своїми приватними земельними частками.

Отже, саме по собі зазначення в статуті (установчому договорі) новоствореної юридичної особи твердження про правонаступництво без наявності відповідних фактичних обставин, які є підставами правонаступництва, не вважається правомірним і не передбачає жодних правових наслідків.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.03.2021 у справі 911/1292/18.

За таких обставин, на момент оформлення державного акта на право користування землею СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський» дане товариство не було ані власником зазначених земельних ділянок, ані землекористувачем на законних підставах.

Крім того, згідно зі ст. 4 Земельного кодексу України (1990 року) землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, у колективну та приватну власність передаватись не могли і відповідно до ч. 6 ст. 5 Кодексу не враховувались під час визначення площ земель, що передавались у колективну власність.

Згідно з п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали лише сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність.

Як наслідок, лісові угіддя поряд з іншими визначеними площами та землями загального користування під час визначення розміру та вартості земельної частки (паю) членів підприємства не враховувались і паюванню не підлягали.

Проте, юридичної долі лісових площ та інших земель державної власності, окрім земель загального користування, що закріплювались з КСП, законодавством визначено не було. Відсутність належного правового регулювання ведення лісового господарства в колишніх «колгоспних» і «радгоспних» лісах у лісовому законодавстві України та невизначеність їхньої юридичної долі у разі припинення КСП, зумовило негайне проведення заходів, спрямованих на збереження лісів.

Так, спільним наказом Міністерства аграрної політики України і Державного комітету лісового господарства України від 26.06.2000 № 106/60 «Про ліси сільськогосподарських підприємств» визначено, що з метою уникнення неконтрольованого використання лісових ресурсів уповноваженим суб`єктам наказано спільно внести пропозиції обласним радам і обласним державним адміністраціям про передачу у встановленому порядку земель лісового фонду, що були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, державним підприємствам Держкомлісгоспу України або спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, підпорядкованих Мінагрополітики, а також агроформуванням, у яких створенні спеціальні підрозділи для ведення лісового господарства.

У подальшому, на виконання доручення Президента України від 06.02.2001 № 1-4/135 щодо передачі земельних ділянок лісового фонду, що перебували у користуванні колишніх КСП, Мінагрополітики прийнято наказ від 11.06.2001 № 156 «Про прискорення передачі земель лісового фонду, що перебували у користуванні реформованих колективних сільськогосподарських підприємств», згідно з яким передбачено внесення пропозицій на розгляд відповідних обласних рад щодо надання новоствореним спеціалізованим лісогосподарським підприємствам Мінагрополітики в постійне користування земель лісового фонду, що перебували у користуванні реформованих КСП.

Відповідно до пояснювальної записки перспективного плану організації і ведення лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва наказом від 10.12.2001 № 109 створено Київське обласне спеціалізоване державне агролісогосподарське підприємство «Київоблдержагроліс» та створено Києво-Святошинське державне агролісництво на правах державної власності, яке входить до складу «Київагролісу», за яким закріплено користування лісами площею 1248,3 га реформованих сільськогосподарських підприємств на території Києво-Святошинського району, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Києво-Святошинського державного агролісництва 2008 року, та планово-картографічними матеріалами ДП «СЛП «Київоблагроліс» 2019 року, які затверджені у встановленому законом порядку.

Однак, обласною прокуратурою установлено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення, які попередньо перебували у постійному користуванні радгоспу «Хотівський» згідно державного акту від 01.12.1997 серії І-КВ № 001599, та у подальшому у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2008 та 2019 років, на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровані за Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві та Київській області як землевласником, та були зареєстровані за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінат «Хотівський» - як землекористувачем, із визначенням їх цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зокрема, на підставі рішення державного реєстратора Бишівської сільської ради ОСОБА_7 від 16.04.2021 за індексним номером 57685444 за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області як власником та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінат «Хотівський» як користувачем зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5201 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі рішення державного реєстратора Бишівської сільської ради ОСОБА_7 від 16.04.2021 за індексним номером 57682411 за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області як власником та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінат «Хотівський» як користувачем зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:5540 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі рішення державного реєстратора Бишівської сільської ради ОСОБА_7 від 16.04.2021 за індексним номером 57686850 за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області як власником та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінат «Хотівський» як користувачем зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5546 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Підставою для реєстрацію права державної власності на вищезазначені земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва державним реєстратором зазначено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Підставою для реєстрації права постійного користування за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінат «Хотівський» зазначено державний акт на право постійного користування землею від 06.12.1999 серії ІІ-КВ № 002924, якого як зазначено вище, не існує.

Як наслідок, перелічені вище земельні ділянки лісогосподарського призначення, всупереч вимог Земельного кодексу України, Лісового кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстровано за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, з правом постійного користування СТОВ АК «Хотівський» з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України (норми матеріального права станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 16.04.2021) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 57 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Статтями 5, 7 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Згідно ст. 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» спірні земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:004:5546, :04:004:5201, :04:001:5540 відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташовані в межах Хотівського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс», право постійного користування якими підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2019 та 2022 років.

Водночас, положеннями ч. ч. 2, 7 ст. 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у ст. 57 Лісового кодексу України, відповідно до якої зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Також, ч. ч. 1, 9 ст. 149 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Таким чином, повноваження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення, що перебуває у державній власності та вилучення лісів для нелісогосподарських потреб станом на момент виникнення спірних правовідносин належало виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

Водночас, відповідно до інформації Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 10077/0/2-23 останнім будь-які рішення щодо вилучення спірних земельних ділянок з постійного користування ДП «СЛП «Київоблагроліс» і зміни їх цільового призначення не приймались.

Також, положеннями ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як наслідок, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області наділено повноваженнями щодо розпорядження виключно землями сільськогосподарського, а не лісогосподарського призначення.

Крім того, відповідно до положень ст. 141, 142 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою у тому числі є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Однак, відповідно до інформації ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 14.06.2023 № 218 жодних погоджень щодо вилучення чи припинення права постійного користування щодо спірних земельних ділянок підприємство не надавало. Вказане також свідчить про відсутністю будь-яких прийнятих уповноваженим органом рішень щодо зміни її цільового призначення.

Водночас, відповідно до положень ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Враховуючи вищевикладене, рішення державного реєстратора Бишівської сільської ради ОСОБА_7 від 16.04.2021 за індексними номерами: 57685444, 57682411, 57686850 про державну реєстрацію права власності Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області на земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:004:5201, :04:001:5540, :04:004:5546 відповідно, із визначенням їх цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки внаслідок їх прийняття спірні ділянки змінили своє лісогосподарське цільове призначення і фактично вибули з постійного користування ДП «СЛП «Київоблагроліс».

З аналогічних підстав, рішення державного реєстратора про реєстрацію права користування СТОВ АК «Хотівський» на спірні земельну ділянку лісогосподарського призначення прийняті всупереч вимог ст. 57 Земельного кодексу України та ст. 17 Лісового кодексу України, оскільки вказане сільськогосподарське товариство не відноситься до державного чи комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства.

Разом з тим, на підставі наказу Головного управління Держгекадастру у Київській області від 23.04.2021 № 1810/15-21-с, право постійного користування СТОВ АК «Хотівський» на ряд земельних ділянки, у т.ч. з кадастровими номерами :04:004:5201, :04:001:5540, :04:004:5546, припинено і внесено їх до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності Ходосівської сільської ради.

На цей час зазначені земельні ділянки досі зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, незважаючи на занесення їх в Державному земельному кадастрі до архівного шару і скасування кадастрових номерів.

Після цього, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, не будучи розпорядником земель лісогосподарського призначення, за рахунок вищевказаних земельних ділянок, в той же день 21.05.2021 видало два накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність № 10-2272/15-21 та № 2275/15-21.

Відповідно до додатків до вказаних наказів ряду громадян надано у власність земельні ділянки, які утворено на місці вищевказаних земельних ділянок з архівними кадастровими номерами.

У подальшому, з метою штучного створення видимості добросовісності набуття права власності, однією особою відносно цих земельних ділянок реалізовано схему сумнівних дій, наслідком яких стало їх поділ, об`єднання, відчуження і перехід права власності до відповідачів.

Так, отримані на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 21.05.2021 № 2275/15-21 земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:004:5269, :04:004:5270, :04:004:5271, :04:004:5272 ОСОБА_8 від імені власників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відповідно, наступного дня після його видачі були продані ОСОБА_13 за договорами купівлі продажу №№ 831, 843, 839, 838.

Аналогічним чином, на наступний день після видачі наказу № 10-2272/15 від 21.05.2021, отримані за ним земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:004:5572, :04:004:5573, :04:004:5574, :04:004:5575, :04:004:5576, :04:004:5577, :04:004:5578, :04:004:5278, :01:002:5580, тією ж особою ( ОСОБА_8 ) від кожного власника: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 відповідно, укладено договори купівлі-продажу з тим же покупцем ОСОБА_13 №№ 832,833, 837, 836, 835, 841,840, 842,834.

Після цього, ОСОБА_13 на підставі нотаріально посвідченої заяви № 888 від 24.05.2021 здійснив об`єднання усіх вище перелічених земельних ділянок в одну, якій присвоєно кадастровий номер :04:004:5611.

Пізніше, 10.06.2021 на підставі нотаріально посвідченої заяви № 2879 ОСОБА_13 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:5611 на 6 ділянок загальною площею 23,7 га, серед яких утворилася земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:002:5613 площею 0,4715 га, :04:004:5614 площею 0,9909 га, :04:004:5615 площею 6,1105 га, :04:004:5616 площею 5,2175 га, :04:004:5617 площею 7,7185 га, :04:004:5618 площею 3,2099 га, які згідно з інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 09.05.2023 № 393 накладаються на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс».

У подальшому, ОСОБА_13 на підставі акту прийому-передачі від 15.06.2021 № 2969,2970 здійснив внесок усіх указаних шести земельних ділянок до статутного капіталу ТОВ «Обрій Ходосівка», засновником якого він є.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Обрій Ходосівка» утворено за 4 дні до отримання внеску 11.06.2021.

Після зміни назви ТОВ «Обрій Ходосівка» на ТОВ «Паркова долина», за актом прийому-передачі від 18.06.2021 № 3065,3066 від останнього ОСОБА_13 прийняв назад дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:5614 та :04:004:5615.

Далі, ОСОБА_13 на підставі акту прийому-передачі від 30.06.2021 № 3255, 3256 здійснив внесок цих двох земельних ділянок до статутного капіталу ТОВ «Емеральд Ленд», директором і засновником якого також є він.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Емеральд Ленд» утворено у той же день 30.06.2021.

Таким чином, інші 4 земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:002:5613, :04:004:5616, :04:004:5617, :04:004:5618 залишились у володінні ТОВ «Паркова долина».

Право власності відповідача ТОВ «Емеральд Ленд» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5615 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 від 07.07.2021 з індексним номером 59136533; на земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5614 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 від 07.07.2021 з індексним номером 59137492.

Право власності відповідача ТОВ «Паркова долина» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:5613 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 з індексним номером 58806151 від 17.06.2021

Право власності відповідача ТОВ «Паркова долина» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5616 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 з індексним номером 58804131 від 17.06.2021.

Право власності відповідача ТОВ «Паркова долина» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5617 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 від 07.07.2021 з індексним номером 58803534 від 17.06.2021.

Право власності відповідача ТОВ «Паркова долина» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:5618 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 з індексним номером 58802930 від 17.06.2021.

Аналогічним чином, отримані на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 21.05.2021 № 2272/15-21 земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:001:5150, :04:001:5151, :04:001:5144, :04:001:5145, :04:001:5147, :04:001:5148, :04:001:5149 тим же ОСОБА_8 від імені власників: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 і ОСОБА_30 відповідно, наступного дня після його видачі були продані ОСОБА_31 за договорами купівлі продажу №№ 827, 826, 822, 823, 821, 824, 825 від 22.05.2021.

Того ж дня ОСОБА_31 на підставі нотаріально посвідченої заяви № 829 від 22.05.2021 здійснила об`єднання усіх вище перелічених земельних ділянок в одну, якій присвоєно кадастровий номер :04:001:5248 площею 13,7857 га і яка згідно з інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 09.05.2023 № 393 накладається на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Пізніше, 30.06.2021 на підставі акту прийому-передачі № 3251, 3252 здійснила внесок указаної земельної ділянок до статутного капіталу ТОВ «Конфайнмент-2», єдиною засновницею якого вона є.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Конфайнмент-2» утворено у той же день 30.06.2021.

Право власності відповідача ТОВ «Конфайнмент-2» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:0001:5248 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_23 від 07.07.2021 з індексним номером 59145833.

Також згідно з інформацією ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 14.06.2023 № 218 земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:5614, :04:004:5615, :01:002:5613, :04:004:5616, :04:004:5617, :04:004:5618, :04:001:5248 відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2019 року та затверджених матеріалів 2022 року накладаються на 58, 59, 62 квартали «Хотівського Агролісництва» ДП «Київоблагроліс».

За викладених обставин відбулося протиправне оформлення права приватної власності відповідачів на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які раніше були протиправно зареєстровані, яка на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Поряд із вищевикладеним, обласною прокуратурою встановлено, що спірні земельні ділянки, окрім приналежності до земель лісогосподарського призначення, також розташовані у межах території пам`ятки археології «Городище «Велике Ходосівське».

Так, «Городище» - це місце, де збереглися рештки укріпленого поселення, або знайдені сліди під час розкопок, де колись був город, городок (від прасл. *gordita - «зводити укріплення довкола») у часи давніх слов`ян постійні укріплені поселення, де часто відбувався й міжобщинний обмін; оборонний комплекс. Обгороджені (укріплені) території поступово перетворювалися на оборонні, адміністративні та торговельно-ремісничі центри племінних об`єднань. Городище залишки стародавніх городів, укріплених поселень. Вони поширені в усіх країнах і належать до різних історичних епох. Укріпленнями є земляні вали навколо поселень, викопані рови і обнесення жителів общинних поселень стіною з дубових городень або дерев`яним тином.

Зокрема, комплекс пам`ятки «Городище «Велике Ходосівське», розташованої на території Київської області, включає унікальні об`єкти доби раннього заліза та давньої Русі. На території її укріплень виявлено локальні пам`ятки VI - V ст. до н.е. та іншого часу.

Ця взаємопов`язана сукупність об`єктів культурної спадщини безпосередньо стосується визначних подій історії, вона справила значний вплив на розвиток культури країни, відображає заселення регіону протягом тривалого часу, характеризує модель життя та господарської діяльності, особливості природокористування різних етносів, специфіку їх інженерії та військового мистецтва, характер оборонної архітектури в різні культурно-історичні періоди, суттєво доповнює археологічну карту Середнього Подніпров`я.

Комплекс репрезентує спадщину минулих цивілізацій - захисних споруд ранньозалізної доби та періоду Київської Русі, а стан його збереженості на більшості території цілком відповідає критерію автентичності.

Основні укріплення Великого городища занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за вказаною категорією.

Рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 23.11.1970 № 806 затверджено списки пам`ятників загальносоюзного, республіканського і місцевого значення, що знаходяться на території області, згідно з додатками.

За додатком № 2 до згаданого рішення, городище Скіфського часу (село Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області) віднесено до пам`ятників археології.

Інститутом археології АН УРСР 04.12.1975 складено паспорт пам`ятника «Городище» (місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, село Ходосівка, на північний захід від села в напрямку до села Янковичі, хутора Круглик, села Кременці), згідно з яким городище за своїми розмірами, потужністю оборонних споруд і культурними залишками належить до числа унікальних пам`яток Східної Європи. Воно входить до лінії «Змійових валів» по річці Віті. Дослідження городища має важливе значення для з`ясування походження «Змійових валів».

Згідно з паспортом пам`ятника «Велике Ходосівське городище», складеним 20.06.1984 (місцезнаходження: Київська область, Києво- Святошинський район, між селами Круглих (на заході) та Ходосівка (на сході), у долині річки Віти), оборонні вали у формі двох підков загальною протяжністю 12 км охоплюють площу понад 2000 га по обидві сторони річки Віти. Максимальна висота валів до 7 м, ширина 10-12 м, ширина рову 10-12 м. До вказаного паспорта додано схематичний план розміщення городища, на якому графічно зображено розташування валів, які оточують пам`ятку археології.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1761 «Про занесення пам`яток історії, монументального мистецтва та археології національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено пам`ятку археології «Городище», ранній залізний вік, Милоградська культура, місцезнаходження - село Круглих Києво-Святошинського району Київської області.

Також постановою Кабінету Міністрів України «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 03.09.2009 № 928 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено пам`ятку археології «Городище «Велике Ходосівське» (між селами Круглик, Ходосівка та Іванковичі (Васильківський район), охоронний номер 100012-Н).

Враховуючи викладене, а також інформацію Інституту археології Національної академії наук України від 18.05.2023 № 125/01-16-226, звіт про розвідкові роботи у Київській області та розкопки пам`яток Ходосівського археологічного комплексу Північної експедиції ІА НАНУ 2012-2018 років, паспорти вказаної пам`ятки за різні періоди із доданими схематичними планами розміщення городища, на яких графічно зображено розташування оборонних валів пам`ятки археології, встановлено наступне: офіційний облік, надання статусу об`єкта культурної спадщини та дослідження пам`ятки археології «Городище «Велике Ходосівське» розпочато в 1970 році; городище Скіфського часу, пам`ятник «Городище», пам`ятник «Велике Ходосівське городище», пам`ятка археології «Городище», пам`ятка археології «Городище «Велике Ходосівське» із розташованими на них оборонними валами (Змійовими валами) є одним і тим самим об`єктом культурної спадщини, назва якого змінювалася за вказані періоди; ця пам`ятка археології оточена оборонними валами та знаходиться в Київській області, Києво-Святошинському районі, між селами Круглик (на заході) та Ходосівка (на сході).

Також, відповідно до вищезазначеної інформації Інституту археології НАН України від 18.05.2023 № 125/01-16-226 з долученими картографічними матеріалами, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:5614, :04:004:5615, :01:002:5613, :04:004:5616, :04:004:5617, :04:004:5618, розташовані у межах території пам`ятки археології «Городище «Велике Ходосівське».

Як наслідок, реєстрація права власності відповідачів та права постійного користування СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» на спірні земельні ділянки історико-культурного призначення суперечить вимогам Земельного кодексу України і Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Зокрема, відповідно до ст. 11 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» у редакції, чинній на 23.11.1970 охорона і використання пам`яток природи та інших об`єктів навколишнього природного середовища, зв`язаних з пам`ятками історії, археології, містобудування та архітектури, здійснюються державними органами охорони пам`яток за погодженням в необхідних випадках з іншими заінтересованими органами.

Частиною 1 ст. 29 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» у редакції, чинній на 23.11.1970 визначено, що з метою забезпечення охорони пам`яток історії, археології, містобудування і архітектури, монументального мистецтва встановлюються охоронні зони, зони регулювання забудови і зони охоронюваного природного ландшафту в порядку, який визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Потреба охороняти культурну спадщину проголошена на найвищому (конституційному) рівні.

Згідно із ст. 13 Конституції України земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За статтею 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Охорона культурного надбання держави, враховуючи те, що руйнування об`єктів культурної спадщини однієї країни є втратою для всього людства, є зобов`язанням України і перед світовою спільнотою.

Відносини щодо охорони культурної спадщини регулюються не лише національним законодавством, а й на міжнародно-правовому рівні.

Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори»).

Так, з-поміж міжнародних договорів зобов`язання України щодо охорони культурної спадщини врегульовано Конвенцією про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972, Міжнародною хартією ООН з охорони й реставрації нерухомих пам`яток і визначних місць від 31.03.1964, Рекомендацією ООН про збереження та сучасну роль історичних ансамблів від 26.11.1976, Міжнародною хартією ООН про охорону історичних міст (Вашингтонська хартія) від 01.01.1987, Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16.11.1992.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини, ратифікованої Законом України від 10.12.2003 № 1369-ІУ, метою цієї (переглянутої) Конвенції є охорона археологічної спадщини як джерела європейської колективної пам`яті та засобу історичних і наукових досліджень. З цією метою складовими частинами археологічної спадщини вважаються всі матеріальні залишки та об`єкти, а також будь-які інші сліди існування людства у минулих епохах: збереження і вивчення яких допомагає з`ясувати розвиток історії людства та його зв`язок з природним середовищем; головними джерелами отримання інформації відносно яких є розкопки або знахідки й інші методи дослідження історії людства та середовища, що його оточує; які знаходяться у будь-якому місці, що знаходиться під юрисдикцією Сторін.

Таким чином, археологічні пам`ятки мають значення не лише для держави, на території якої вони були знайдені, а й для усього людства загалом.

З огляду на міжнародні зобов`язання, взяті на себе Україною, та положення ст. 54 Конституції України держава має забезпечувати охорону об`єктів, що становлять культурну цінність. Збереження культурної спадщини впливає на формування менталітету нації, стверджує спадкоємність одвічних цінностей і традицій, формує базу для сталого розвитку суспільства. Запорукою піднесення української культури та духовного розвитку суспільства в дусі патріотизму і любові до України є збереження та примноження культурної спадщини, яку українці отримали від попередніх поколінь.

Кожний здобуток культурної спадщини є унікальним, а зникнення будь-якого з них є безповоротною втратою, непоправним збідненням цієї спадщини та всього народу. Кожна країна, на теренах якої розташовані здобутки культурної спадщини, повинна зберігати цю частину спадщини людства і забезпечити її передачу наступним поколінням.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією із яких є землі історико-культурного призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).

За змістом положень ст. ст. 53, 54 Земельного кодексу України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Згідно положень ст. 54-1 Земельного кодексу України з метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, буферної зони, історичного ареалу населеного місця, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» археологічним об`єктом є рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, тощо), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Положеннями ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що територія пам`ятки - це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охоронний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки.

Межі та режими використання території пам`ятки визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень.

До затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення меж та режимів використання території пам`ятки відповідно до частини першої цієї статті межа території пам`ятки встановлюється для пам`яток археології: для городищ - у межах населених пунктів - 100 метрів навколо залишків оборонних споруд (вал, рів), визначених в обліковій документації; за межами населених пунктів - 300 метрів навколо залишків оборонних споруд (вал, рів), визначених в обліковій документації.

У статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» закріплено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Забезпечення охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь має важливе значення у контексті забезпечення конституційних культурно-духовних прав людини.

Згідно з п. «г» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення як такі, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із державної у приватну власність.

Крім того, землі історико-культурного призначення віднесено до особливо цінних земель (ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України).

Виходячи з принципу використання земельних ділянок за цільовим призначенням (ст. 96 Земельного кодексу України), на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Частиною 1 ст. 178 Цивільного кодексу України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті.

Відповідно до ч. 2 цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності та визначено суб`єктний склад органів державної влади і місцевого самоврядування щодо повноважень розпоряджатися ними.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 6 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Водночас, відповідно до ч. З ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Із вказаного вбачається, що наразі повноваженнями на здійснення правомочностей власника щодо земель історико-культурного призначення, розташованих за межами населених пунктів, наділені відповідні обласні державні адміністрації, а не територіальні органи Держгеокадастру України.

Подібні висновки щодо повноважень обласних державних адміністрацій на розпорядження землями державної власності за межами населених пунктів, які є обмежено оборотоздатними, викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 № 680/214/16-ц, Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 359/286/18, від 27.11.2019 у справі № 821/3615/15-а, від 09.10.2019 у справі № 469/832/14-ц, від 19.09.2019 у справі № 615/1267/16-ц, від 10.07.2019 у справі № 815/2530/15.

Як наслідок, державна реєстрація права власності відповідачів та права постійного користування СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» на спірні земельні ділянки історико-культурного призначення з кадастровими номерами :04:004:5614, :04:004:5615, :01:002:5613, :04:004:5616, :04:004:5617, :04:004:5618, :04:001:5248 із визначенням їх приналежності до земель сільськогосподарського призначення, призводить до подальшого використання цих земель у сільськогосподарських цілях, що у свою чергу сприятиме руйнуванню історичних пам`яток, що становлять культурну цінність і надбання держави.

Водночас, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.10.2022 у справі № 557/303/21 зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Також, Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 дійшов до висновку, що приналежність земельної ділянки до земель історико-культурного призначення визначається за фактом знаходження на ній пам`ятки архітектури. Неприйняття відповідним органом влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташовані у межах території пам`ятки археології «Городище «Велике Ходосівське» (землі історико-культурного призначення), останні протиправно зареєстровані за відповідачами на праві приватної власності з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки дійсним їх власником і розпорядником являється Київська обласна державна адміністрація.»

Внаслідок поділу/об`єднання земельних ділянок та утворення нових земельних ділянок, у власності ТОВ «Паркова долина» на даний час залишаються 32 земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:0743 (площа 0,1201 га), :04:004:0744 (площа 0,0087 га), :04:004:0747 (площа 0,0579 га), :04:004:0748 (площа 0,035 га), :04:004:0750 (площа 0,1053 га), :04:004:0751 (площа 0,06 га), :04:004:0752 (площа 0,027 га), :04:004:0753 (площа 0,0691 га), :04:004:0757 (площа 0,2377 га), :04:004:0758 (площа 0,5383 га), :04:004:0759 (площа 0,01 га), :04:004:0760 (площа 0,2261 га), :04:004:0761 (площа 0,1175 га), :04:004:0762 (площа 0,0138 га), :04:004:0764 (площа 0,6639 га), :04:004:0842 (площа 0,0034 га), :04:004:0844 (площа 0,2873 га), :04:004:0845 (площа 0,062 га), :04:004:0847 (площа 0,0282 га), :04:004:0886 площею 0,0457 га, :04:004:0887 площею 0,0108 га, :04:004:0888 площею 0,0238 га, :04:004:0889 площею 0,0298 га, :04:004:0890 площею 0,0384 га, :04:004:0891 площею 0,0074 га, :04:004:0892 площею 0,019 га, :04:004:0894 площею 3,8531 га, :04:004:0876 площею 0,1076 га, :04:004:0877 площею 0,0445 га, :04:004:0878 площею 0,0468 га, :04:004:0879 площею 0,0453 га, :04:004:0880 площею 0,1192 га.

При цьому, 9 новоутворених земельних ділянок з кадастровими номерами :04:004:0000:04:004:0746, :04:004:0749, :04:004:0754, :04:004:0755, :04:004:0756, :04:004:0763, :04:004:0785, :04:004:0843, які відчужені ТОВ «Паркова долина», на даний час перебувають у власності громадян.

Крім того, на підставі заяви ТОВ «Паркова долина» 17.012.2024 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:5618 на 2 ділянки загальною площею 3,2029 га, серед яких утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:004:0787 площею 0,0998 га та :04:004:0788 площею 3,1101 га.

Після чого, на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2025 за № 337 земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0787 ТОВ «Паркова долина» відчужило на користь ОСОБА_32 , а земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0788 площею 3,1101 га товариство поділило на 5 земельних ділянок, унаслідок чого утворилися нові земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:0863 (площа 0,0550 га), :04:004:0864 (площа 0,0541 га), :04:004:0865 (площа 2,9512 га), :01:002:0278 (площа 0,0425 га), :01:002:0279 (площа 0,0073 га).

Таким чином, внаслідок поділу/об`єднання земельних ділянок та утворення нових земельних ділянок, у власності ТОВ «Паркова долина» на даний час залишаються 5 земельних ділянок з кадастровими номерами :04:004:0863 (площа 0,0550 га), :04:004:0864 (площа 0,0541 га), :04:004:0865 (площа 2,9512 га), :01:002:0278 (площа 0,0425 га), :01:002:0279 (площа 0,0073 га).

При цьому, 1 новоутворена :04:004:0787, яку відчужено ТОВ «Паркова долина», на даний час перебувають у власності ОСОБА_33 .

Крім того, на підставі заяви ТОВ «Паркова долина» 08.10.2025 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:5616 на 2 ділянки загальною площею 5,2175 га, серед яких утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:002:0280 площею 0,0732 га та :04:004:0873 площею 5,1443 га.

Таким чином, внаслідок поділу земельної ділянки та утворення нових земельних ділянок, у власності ТОВ «Паркова долина» на даний час залишаються 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0280 та :04:004:0873.

По позовним вимогам за «Паркова долина» залишилася у власності земельна ділянка площею 0,4751 га з кадастровим номером :01:002:5613.

По позовним вимогам за ТОВ «Конфайнмент-2» залишилася у власності земельна ділянка площею 13,7 га з кадастровим номером :04:001:5248.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час, земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:004:0743, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0744, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0747, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0748, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0750, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0751, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0752, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0753, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0757, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0758, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0759, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0760, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0761, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0762, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0764, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0842, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0844, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0845, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0847, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0886, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0887, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0888, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0889, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0890, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0891, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0892, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0894, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0876, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0877, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0878, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0879, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0880, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0745, яка на праві власності належить ОСОБА_34 (РНОКПП НОМЕР_1 ); :04:004:0746, яка на праві власності належить ОСОБА_35 (РНОКПП НОМЕР_2 ); :04:004:0749, яка на праві власності належить ОСОБА_36 (РНОКПП НОМЕР_3 ); :04:004:0754, яка на праві власності належить ОСОБА_37 (РНОКПП НОМЕР_4 ); :04:004:0755, яка на праві власності належить ОСОБА_38 (РНОКПП НОМЕР_5 ); :04:004:0756, яка на праві власності належить ОСОБА_39 (РНОКПП НОМЕР_6 ); :04:004:0763, яка на праві власності належить ОСОБА_40 (РНОКПП НОМЕР_7 ); :04:004:0785, яка на праві власності належить ОСОБА_41 (РНОКПП НОМЕР_8 ); :04:004:0843, яка на праві власності належить ОСОБА_42 (РНОКПП НОМЕР_9 ); :04:004:0863, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0864, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0865, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :01:002:0278, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :01:002:0279, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :01:002:0280, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0873, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:004:0787, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :01:002:5613, яка на праві власності належить ТОВ «Паркова Долина» (); :04:001:5248, яка на праві власності належить ТОВ «Конфайнмент-2» ().

Вказані земельні ділянки є речовими доказами, оскільки вони є безпосереднім предметом кримінального правопорушення та об`єктом протиправного посягання, що відповідає визначенню речових доказів, наведеному у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, земельні ділянки зберігають на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді незаконно зміненого правового статусу та записів у державних реєстрах, які підлягають перевірці в межах кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, вказані земельні ділянки 15.12.2025 визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Тому, сторона обвинувачення, дослідивши всі обставини кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що для забезпечення ефективності досудового розслідування, зокрема, з метою збереження речових доказів, задля запобігання можливості їх приховання, відчуження, у кримінальному провадженні необхідно застосувати захід забезпечення кримінального провадження, передбачений ст. 170 КПК України, а саме накласти арешт на земельні ділянки.

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в клопотанні.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду повідомили. Заяв, клопотань чи заперечень суду не повідомили.

Вислухавши прокурора, які підтримали вимоги клопотання, перевіривши та дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Подане слідчому судді клопотання не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не містить повного переліку вказаних вище обов`язкових відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Є доцільним звернення до основоположних принципів законності, верховенства права та недоторканності права власності, які вимагають вирішення питання про скасування арешту майна і поновлення права власності особи, яке обмежується в даному випадку без достатніх підстав.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.2 ст.131 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Оцінюючи подані слідчому судді матеріали слід прийняти до уваги неповноту повідомленої у клопотанні прокурора інформації, а також невідповідність доводів клопотання матеріалам кримінального провадження.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Накладення арешту на майно як тимчасове обмеження власника у розпорядженні своїм майном не порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, у цьому випадку забезпечено обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Баланс між втручанням у права власника та забезпеченням позову у кримінальному провадженні (арешт майна) досягається через принципи співмірності, обґрунтованості та законності, де обмеження права власності повинно бути необхідним для завдань кримінального провадження, тому слідчий суддя оцінює ризики приховування майна та право власності третіх осіб.

У цьому кримінальному провадженні підозра будь-якій особі не пред`являлась, цивільний позов не подавався.

Слід зважити на те, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження не повинні призводити до зупинення законної діяльності, якщо це можливо уникнути, або обмежувати права більше, ніж це необхідно для забезпечення цивільного позову або конфіскації.

Право на володіння майном не є абсолютним. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції гарантує право власності, але допускає втручання в це право за умов дотримання закону, публічного інтересу та принципу пропорційності. Тобто втручання в право власності, зокрема арешт майна, можливе лише за умови дотримання балансу між публічним інтересом (завдання кримінального провадження) та захистом прав власника майна.

Для того, щоб втручання було сумісним зі статтею 1 Протоколу № 1, воно має бути законним, відповідати загальним інтересам і бути пропорційним, тобто забезпечувати «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи (п. 107 рішення Beyeler v. Italy [GC], № 33202/96, 5 січня 2000 року).

Необхідний справедливий баланс не буде досягнутий, якщо відповідна особа несе індивідуальний і надмірний тягар (п. 69-74 рішення SporrongandLonnroth v. Sweden), № 7152/75, 23 вересня 1982 року). При цьому у рішенні Jamesandothers v. theUnitedKingdom, № 8793/79, від 21.02.1986, ЄСПЛ зазначив, що створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок початкової оцінки як існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і проблеми необхідності заходів з усунення несправедливості. Це означає, що в цій сфері, як і в інших сферах, на які поширюються гарантії Конвенції, національні органи влади мають певну свободу розсуду (п. 46).

Публічний інтерес у кримінальному процесі знаходить своє виявлення через завдання кримінального провадження, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений. Водночас це саме завдання визначає і приватний інтерес: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання не виявлено достатніх правових та фактичних підстав для його задоволення, прокурор не довів належними і допустимим доказами підстав для накладення арешту на майно, що істотно порушує КПК України та права людини у кримінальному провадженні.

Також слід зважити на відсутність переконливих даних про дотримання передбачених КПК України правил підслідності у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-9, 98, 131, 167, 170, 174 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000279 від 11.12.2025 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено підозрюваним, обвинуваченим, третьою особою в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1