ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/155/26
УХВАЛА

"09" лютого 2026 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Петриківка в залі суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000245 від 03.08.2022 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 240, частина 1 статті 209 КК України

Встановив:

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання особи під нічним домашнім арештом щодо ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що обвинуваченому слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпра було застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, який неодноразово продовжувався до 11.02.2026. Підозра оголошена під час досудового розслідування, а висунуте обвинувачення ґрунтується на доказах, отриманих у ході досудового розслідування (зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування). Ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати й нині.

У підготовчому судовому засіданні сторона обвинувачення вважає за необхідне продовжити строк застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, посилаючись на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, які стали підставою для його обрання, продовжують існувати та не зменшилися.

На думку прокурора, зазначені ризики підтверджуються обставинами кримінального провадження. При цьому прокурор додатково просив: застосувати до обвинуваченого обов`язок здати закордонний паспорт, який він фактично не здав, хоча на нього покладався такий обов`язок; покласти обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками у цьому провадженні з метою запобігання впливу на них, оскільки обвинувачений володіє анкетними даними свідків, більшість із яких перебували або перебувають у його підпорядкуванні, що може спонукати їх до зміни викривальних показів.

Сторона захисту не заперечувала щодо продовження нічного домашнього арешту, однак заперечувала проти наявності ризиків можливого впливу обвинуваченого на свідків, зазначаючи, що за весь час досудового розслідування будь-яких фактів такого впливу встановлено не було. Щодо закордонного паспорту, сторона захисту зобов`язалася його здати у разі покладення на обвинуваченого відповідного обов`язку.

Вислухавши учасників судового провадження вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

Обвинуваченому 12.08.2025 обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, який слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпра був неодноразово продовжений, останній раз до 11.02.2026.

Згідно вказаної ухвали суду обвинуваченого зобов`язано: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора; не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю або у випадку перебування на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у медичних закладах та пов`язаних із вказаним лікуванням пересувань; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді або суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений чи засуджений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи питання доцільності подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд виходить із того, що такий запобіжний захід істотно обмежує його права і свободи, а відтак повинен відповідати характеру та ступеню суспільного інтересу, для забезпечення якого він застосовується, а також визначеним КПК України підставам і меті його застосування. При цьому, незважаючи на дію принципу презумпції невинуватості, обмеження права на свободу може бути виправданим у разі, якщо воно є необхідним для досягнення легітимної мети та пропорційним поставленим завданням.

Водночас, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, національні суди, ухвалюючи рішення щодо застосування чи продовження запобіжних заходів, повинні забезпечувати баланс між правами обвинуваченого та необхідністю захисту загальносуспільних інтересів. Судове рішення має гарантувати не лише дотримання прав конкретної особи, а й забезпечення високих стандартів охорони правопорядку та безпеки суспільства, що в окремих випадках зумовлює більш суворий підхід до оцінки ризиків порушення суспільно значущих цінностей.

Під час досудового розслідування та на стадії судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування та подальшого продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби щодо обвинуваченого, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень проти довкілля та у сфері господарської діяльності, відповідно, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 240 та частиною 1 статті 209 КК України.

Крім того, суд враховує, що стосовно обвинуваченого складено та направлено до суду обвинувальний акт, а також тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Вказана обставина, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінці ризику можливого переховування особи від суду.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, репутацію, відсутність судимостей у минулому та сімейний стан. Водночас сам по собі факт одруження, наявність на утриманні дитини чи побутових обов`язків не усуває ризиків ухилення обвинуваченого від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин суд доходить висновку, що сукупність наведених даних свідчить про реальність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, оскільки суворість можливого покарання у разі постановлення обвинувального вироку може спонукати обвинуваченого до спроб ухилення від суду.

Наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, підтверджується тим, що висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтується, зокрема, на показаннях свідків сторони обвинувачення. З урахуванням стадії судового розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження, а також того, що зазначені свідки на даний час судом ще не допитані, їх показання підлягають безпосередньому дослідженню судом, що об`єктивно зумовлює існування ризику незаконного впливу на них з боку обвинуваченого.

Виходячи з наведеного прокурором обґрунтування ризиків та оцінюючи їх у сукупності з матеріалами кримінальної справи, суд доходить висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1 та 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

При цьому суд ураховує, що відповідно до стадії судового розгляду свідки сторони обвинувачення ще не допитані, а одне кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, віднесене законом до категорії тяжких злочинів. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність підстав для продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Інших обставин, які б свідчили про зменшення або відсутність зазначених ризиків, наявність підстав для зміни запобіжного заходу чи застосування більш м`якого запобіжного заходу, судом не встановлено. Судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершено, у зв`язку з чим строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого підлягає продовженню.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу підлягає задоволенню, з продовженням покладених та застосуванню нових обов`язків: утриматися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадження та здати свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який не було здано раніше.

Водночас прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Посилання сторони обвинувачення на поведінку обвинуваченого, яка нібито свідчить про забезпечення ним власних потреб виключно за рахунок коштів, отриманих злочинним шляхом, є оціночним судженням та не підтверджене жодними належними і допустимими доказами. Використання абсолютних словесних конструкцій, зокрема терміна «виключно», фактично означає твердження про злочинне походження всіх коштів обвинуваченого та використання їх на всі витрати, що є неприпустимим без належного доказового обґрунтування.

Так само непослідовними є доводи сторони обвинувачення щодо відсутності у обвинуваченого офіційного працевлаштування за одночасного посилання на його вплив на діяльність товариства, яке він нібито фактично контролює, а також на невжиття ним заходів щодо призначення іншої особи на посаду директора. Такі обставини самі по собі не можуть свідчити про здійснення злочинної діяльності чи наявність ризику її продовження без надання відповідних, належних та допустимих доказів.

Крім того, саме по собі незвернення обвинуваченого до сторони обвинувачення з клопотанням про надання дозволу на відлучення з місця проживання до місця роботи не може розцінюватися як доказ наміру вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення.

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 331, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні обвинуваченому залишати житло в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 09.04.2026.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України продовжити дію покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків та покласти додаткові обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу прокурора або суду окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю або у випадку перебування на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у медичних закладах та пов`язаних із вказаним лікуванням пересувань;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин пов`язаних з даною справою: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади (територіальне відділення Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, визначити строком до 09.04.2026 включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали та запобіжного заходу визначити по 09.04.2026.

По закінченню строку дії запобіжного заходу та за відсутністю клопотання прокурора в порядку ст. 199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборона залишати житло припиняє свою дію і запобіжний захід, заборона та обов`язок вважаються скасованими.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 11.02.2026 о 14.00 годині.

Суддя ОСОБА_1