03.12.2025 Справа № 363/3536/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000317 від 03.08.2022 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Київ, українця, громадянинаУкраїни, з середньою освітою, такого, що офіційно не працює, маючого двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , знятого з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.05.2021 року, який скасовано в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 01.05.2023 року за ч. 3 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, із застосуванням ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого умовно-достроково ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2024 року, що набрала законної сили 11.07.2024 року від відбуття основного покарання на невідбуту частину покарання - 4 роки 10 місяців 7 днів за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.05.2021 року, скасованого вироком Київського апеляційного суду від 01.05.2023 року в частині призначеного покарання, як особу, що виявила бажання до проходження військової служби за контрактом та якому встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік (кінець строку відбуття покарання 10.05.2029 року), обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 311 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. Так, в кінці липня 2022 року, але не пізніше 03.08.2022 року, у невстановлений день та час, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений Законом порядок обігу прекурсорів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням ст. ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», достовірно розуміючи, що прекурсори це речовини, які використовуються для виготовлення психотропних речовин та щодо обігу яких встановлено відповідні заходи контролю, з метою виготовлення психотропної речовини, повторно придбав прекурсор «фенілнітропропен» (1- феніл-2-нітропропен), який переніс до будинку за місцем проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де розпочав зберігати його з метою подальшого виготовлення психотропної речовини для власного вживання без мети збуту.

Так, під час проведення 04.08.2022 року у період часу з 00 год. 08 хв. по 00 год. 41 хв. обшуку будинку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено кристалоподібну речовину жовтого кольору, яку ОСОБА_4 незаконно зберігав за місцем свого проживання з метою використання для виготовлення психотропних речовин.

Згідно висновку судово-хімічної експертизи, вилучена у ОСОБА_4 кристалоподібна речовина жовтого кольору є прекурсором, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю фенілнітропропен (1-феніл-2-нітропропен), маса якого становить 6, 762 г.

2. Крім того, ОСОБА_4 наприкінці липня 2022 року, але не пізніше 03.08.2022 року, у невстановлений день та час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений Законом порядок обігу психотропних речовин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на другому поверсі вказаного будинку, незаконно виготовив та у подальшому зберігав для власного вживання, без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,736 г.

Під час проведення 04.08.2022 року у період часу з 00 год. 08 хв. по 0 00 год. 41 хв. обшуку будинку за місцем проживання ОСОБА_4 адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено вищевказану психотропну речовину, яку він незаконно зберігав за місцем свого проживання для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку судово-хімічної експертизи вилучена у ОСОБА_4 порошкоподібна речовина сірого кольору та екстракти з трьох фрагментів тканин, які вилучені за вищевказаних обставин, є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальна маса якого становить 0, 736 г.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані по першому епізоду за ч. 2 ст. 311 КК України незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинене повторно у великих розмірах, по другому - за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне виготовлення та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311 та ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, зазначивши час, місце, спосіб їх вчинення. Зокрема, він пояснив, що дійсно в липні 2022 року він придбав прекурсор «фенілнітропропен» (1- феніл-2-нітропропен), який переніс до будинку за місцем свого проживання, де зберігав його з метою подальшого виготовлення психотропної речовини для власного вживання без мети збуту, також влітку 2022 року незаконно виготовив та у подальшому зберігав для власного вживання, без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у незаконному придбанні та зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинене повторно у великих розмірах по першому епізоду та у незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту по другому епізоду - доведена. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 311 та ч. 1 ст. 309 КК України КК України відповідно.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 та ст. 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином та проступком відповідно, обставину, що пом`якшуює покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він розлучений, має двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 311 та ч. 1 ст. 309 КК України у межах санкції частин цих статей та, із застосуванням ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ірпінського міського суду Київської області 06.05.2021 року за ч. 3 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, із застосуванням ст. ст. 70, 75 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, від відбування призначеного покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки.

В той же час, вироком Київського апеляційного суду від 01.05.2023 року вирок Ірпінського міського суду Київської області 06.05.2021 року скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено за ч. 3 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років; за ч. 3 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 313 КК України у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років один місяць з конфіскацією майна. В іншій частині вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Статтею 70 КК України (призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень) передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Стаття 71 КК України (призначення покарання за сукупністю вироків) зазначає, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у ст. 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Правило призначення покарання за сукупністю вироків є більш суворим, ніж за сукупністю кримінальних правопорушень.

По-перше, за правилами ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, суд повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тоді як відповідно до ст. 70 КК України суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

По-друге, згідно з положеннями ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається, шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. На відміну від цього, за правилом, визначеним у ч. 4 ст. 70 КК України, у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК україни, а отже, після такого зарахування, остаточне покарання фактично може бути меншим, ніж за останнім вироком, наприклад, якщо при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень було застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

По-третє, відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає більш суворе покарання; якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині КК України. На відміну від цього, згідно з ч. 2 ст. 71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині КК України. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

По-четверте, згідно з ч. 3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною. Натомість, відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України, призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю кримінальних правопорушень, обумовлено саме фактом вчинення нового кримінального правопорушення (нових кримінальних правопорушень) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інше кримінальне правопорушення (інші кримінальні правопорушення), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила кримінальну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Таким чином, призначаючи остаточне покарання, необхідно застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо кримінальне правопорушення вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення і не скасовує вирок у цій частині.

Таких висновків дійшов Верховний Суд, а саме Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 01.06.2020 року за справі за №766/39/17, яка виснувала, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю кримінальних правопорушень чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо кримінальне правопорушення (кримінальні правопорушення), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК Укріїни (за сукупністю кримінальних правопорушень);

б) якщо кримінальне правопорушення (кримінальні правопорушення), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України (за сукупністю вироків).

При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, суд звертає увагу на те, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 311 КК України та ч. 1 ст. 309 КК України (липень 2022 року), тобто після постановлення Ірпінським міським судом Київської області вироку від 06.05.2021 року, при цьому вказаний попередній вирок щодо цієї особи вже був переглянутий в апеляційному порядку і 01.05.2023 року скасований лише в частині покарання у зв`язку з безпідставним застосуванням ст. 75 КК україни, тоді як у частині висновків суду першої інстанції про визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень вирок залишився в силі.

З огляду на викладене, в даному випадку, призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання по вказаним кримінальним правопорушенням, слід керуватися ст. 71 КК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 70, 71 КК України. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Крім того, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.08.2022 року було накладено арешт на: п`ять ємностей з речовиною невідомого походження; три прозорі зіп-пакети з речовиною білого кольору кристалічного походження; записник з написами; ганчірка та два зіп-пакети, в одному з яких міститься волога ганчірка, в іншому порошкоподібна речовина білого кольору; дві медичні ампули з анальгіном, дві медичні ампули з димедролом, медична ампула з нош пою; лоток із залишками речовини жовтого кольору; каністра синього кольору із рідиною невідомого походження; колба коричневого кольору закрита кришкою; колба прозорого кольору з фольгою у середині; чотири пусті колби прозорого кольору; вісім медичних шприців з рідиною бурого кольору. Так, зі змісту вказаної ухвали слідує, що арешт накладений з метою забезпечення збереження речових доказів. Суд вважає за необхідне при ухваленні вироку скасувати накладений під час досудового розслідування вказаного провадження арешт на зазначене майно, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні експертизи з обвинуваченого на користь держави.

За обґрунтованим клопотанням прокурора, обвинуваченому було обрано та декілька разів продовжено строк запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, строк дії якого на теперішній час сплив, після чого, клопотань щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу стороною обвинувачення не подавалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311 КК України та ч. 1 ст. 309 КК України, призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 311 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.05.2021 року, який вироком Київського апеляційного суду 01.05.2023 року скасовано в частині призначеного покарання та, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 2 (два) місяці з конфіскацією належного майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.08.2022 року арешт на: п`ять ємностей з речовиною невідомого походження; три прозорі зіп-пакети з речовиною білого кольору кристалічного походження; записник з написами; ганчірка та два зіп-пакети, в одному з яких міститься волога ганчірка, в іншому порошкоподібна речовина білого кольору; дві медичні ампули з анальгіном, дві медичні ампули з димедролом, медична ампула з нош пою; лоток із залишками речовини жовтого кольору; каністра синього кольору із рідиною невідомого походження; колба коричневого кольору закрита кришкою; колба прозорого кольору з фольгою у середині; чотири пусті колби прозорого кольору; вісім медичних шприців з рідиною бурого кольору.

Речові докази:п`ять ємностей з речовиною невідомого походження; три прозорі зіп-пакети з речовиною білого кольору кристалічного походження; записник з написами; ганчірка та два зіп-пакети, в одному з яких міститься волога ганчірка, в іншому порошкоподібна речовина білого кольору; дві медичні ампули з анальгіном, дві медичні ампули з димедролом, медична ампула з нош пою; лоток із залишками речовини жовтого кольору; каністра синього кольору із рідиною невідомого походження; колба коричневого кольору закрита кришкою; колба прозорого кольору з фольгою у середині; чотири пусті колби прозорого кольору; вісім медичних шприців з рідиною бурого кольору; кристалоподібну речовину жовтого кольору, в якій виявлено прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлені заходи контролю фенілнітропропен (1-феніл-2-нітропропен), масою у речовині 6,762 грм; порошкоподібну речовину сірього кольору та екстрати з трьох фрагментів тканини, що містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 0,736 грм, що знаходяться на зберіганні в камері схову ВП №1 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи за №СЕ-19/111-22/32308-НЗПРАП від 19.08.2022 року у сумі 4 153, 16 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1