СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/1234/26

ун. № 759/3625/26

13 лютого 2026 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000101 внесеного до ЄРДР 29.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000101 внесеного до ЄРДР 29.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) за процесуальним керівництво Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000101 від 29.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 при невстановлених під час досудового розслідування обставинах, у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 29.01.2026 вступила в злочинну змову з ОСОБА_7 з метою систематичного отримання неправомірної вигоди за вплив на посадових осіб державних медичних закладів для встановлення ними діагнозів військовозобов`язаним які нададуть можливість в подальшому уникнути мобілізації, та вчинила тяжкий корупційний злочин.

Так, 29.01.2026 в першій половині дня, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 під час телефонної розмови з ОСОБА_8 дізналась, що останній знаходиться в розшуку, як військовозобов`язаний, який ухиляється від мобілізації, після чого у неї виник злочинний умисел спрямований на вимагання та отримання неправомірної вигоди з останнього, після чого повідомила про вказаний факт ОСОБА_4 та вони розробили спільний злочинний план спрямований на отримання у ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 18 000 дол. США, відповідно до якого ОСОБА_7 повинна запропонувати ОСОБА_8 надати їй неправомірну вигоду, за вплив на посадових осіб медичних закладів, яку вони в подальшому ділять з ОСОБА_4 та здійснюють вплив на посадових осіб медичних закладів з метою виготовлення пакету документів які в подальшому нададуть ОСОБА_8 можливість уникнути мобілізації.

Реалізуючи спільний з ОСОБА_4 злочинний умисел, діючи до раніше розподілених ролей, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 09.02.2026 приблизно о 12:00 год. ОСОБА_7 під час особистої зустрічі з ОСОБА_8 , в кафе «Євразія» що за адресою: Ярославів Вал, буд. 8, біля метро «Золоті Ворота» пояснила останньому, що у разі надання їй грошових коштів в сумі 18 000 дол США вона може здійснити вплив на посадових осіб державних медичних закладів, розташованих в Голосіївському районі м. Києва з метою встановлення останніми діагнозу, який надасть ОСОБА_8 можливість уникнути мобілізації, у разі відмови від її пропозиції, для ОСОБА_8 наступлять негативні наслідки та останнього буде мобілізовано, на що останній погодився.

Продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_4 злочинного умислу 11.02.2026 в першій половині дня, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 під час телефонної розмови з ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання повідомила останньому, що частину неправомірної вигоди в сумі 9 000 дол США йому необхідно надати вже зараз, для того щоб вона могла запустити процес оформлення документів.

Після чого, 12.02.2026 приблизно о 10:12 год. перебуваючи в приміщенні супермаркету МегаМаркет за адресою: Київська область, с. Гатне, вул. Київська 2, ОСОБА_7 реалізуючи спільний з ОСОБА_4 злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, отримала від ОСОБА_8 частину раніше обумовленої неправомірної вигоди в сумі 9 000 дол США за обіцянку здійснити вплив на посадових осіб державних медичних закладів розташованих в Голосіївському районі м. Києва, ВЛК, з метою виготовлення пакету документів які в подальшому нададуть останнього можливість уникнути мобілізація, як не придатному до військової служби.

12.02.2026 ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме:

заявою про вчинення кримінального правопорушення від 29.01.2026;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.01.2026;

протоколом ідентифікації (огляду), помітки та вручення грошових коштів від 12.02.2026;

матеріалами виконаного доручення оперативними працівниками;

протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 12.02.2026;

іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому за погодженням з прокурором звернутися з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України;

ОСОБА_4 користуючись налагодженими зв`язками та здобутими знайомствами, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом щодо знищення, приховання або спотворення медичних документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: враховуючи, що злочинна діяльність ОСОБА_7 пов`язана з одержанням неправомірної вигоди то він може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На думку слідства, більш м`які запобіжні заходи застосовані до підозрюваного ОСОБА_4 призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на розслідування кримінального провадження, або перешкоджати цьому іншим шляхом.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти поданого клопотання та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки останній не має наміру переховуватись від органу досудового слідства, працевлаштований, має постійне місце проживання, щиро кається, готовий співпрацювати зі слідством та виконувати всі процесуальні обов`язки.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) за процесуальним керівництво Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000101 від 29.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

12.02.2026 ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме:

заявою про вчинення кримінального правопорушення від 29.01.2026;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.01.2026;

протоколом ідентифікації (огляду), помітки та вручення грошових коштів від 12.02.2026;

матеріалами виконаного доручення оперативними працівниками;

протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 12.02.2026;

іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому за погодженням з прокурором звернутися з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку слідства, більш м`які запобіжні заходи застосовані до підозрюваного ОСОБА_4 призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на розслідування кримінального провадження, або перешкоджати цьому іншим шляхом.

Таким чином слідство вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, домашній арешт, особиста порука та застава не здатні запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК України.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Однак, клопотання сторони обвинувачення не містить належного обґрунтування необхідності застосування саме найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваним та його захисником доведено відсутність наміру переховуватись від органу досудового слідства, останній щиро кається, готовий співпрацювати зі слідством та виконувати всі процесуальні обов`язки, має постійне місце проживання, працевлаштований, під час затримання опору не чинив та сприяв слідству у наданні всіх пояснень, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваним і його захисником свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 179, 181, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000101 внесеного до ЄРДР 29.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, заборонивши йому з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту населення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

заборонити підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії обов`язків строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У разі невиконання обов`язків до підозрюваного може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути покладено грошове стягнення.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1