ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/102/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.172 КК України 1960 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 від 06 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Біще Бережанського району Тернопільської області, українку, громадянку України, зареєстровану та жительку АДРЕСА_1 , раніше несудиму

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України 1960 року (в редакції статті від 12.01.1983 р. № 4571-Х), та призначено їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, чи організаціях, незалежно від організаційно - правової форми, на строк 2 (два) роки.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України 1960 року (в редакції статті від 12.01.1983 р. № 4571-Х), на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Згідно вироку суду, радгосп «Тернопільський» діяв на основі Статуту, який затверджений Першим Заступником міністра сільського господарства і продовольства України ОСОБА_11 20.09.1993 на підставі рішення, яке викладено в протоколі № 3 від 15 вересня 1993 року загальних зборів трудового колективу Радгоспу «Тернопільський» та зареєстрований Головою Тернопільської міської адміністрації ОСОБА_12 21.11.1993 року за № 37.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про Підприємництво» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) Закон № 3320-XІІ (3320-12 від 24.06.93) порядок створення, діяльності, реорганізації та ліквідації окремих організаційних форм підприємництва визначається відповідними законодавчими актами України.

У разі коли цей порядок спеціальним законодавством не встановлено, підприємець керується цим Законом і своїм статутом.

Згідно Статуту Радгоспу «Тернопільський» метою діяльності підприємства засновано на державній власності і підпорядковувалось Міністерством сільського господарства і продовольства України. Мета підприємства серед іншого було забезпечення росту життєвого рівня членів колективу та збільшення заробітку.

Відповідно до п.6.1, 6.5 ст.6 Статуту управлінням підприємством здійснює його керівник.

Повноваження трудового колективу реалізуються загальними зборами через їх виборний орган.

Згідно із ст. 8 Статуту підприємства визначалось, що ліквідація та реорганізація Підприємства здійснюється за рішенням органу Управління та участю трудового колективу.

Так, рішенням загальних зборів представників трудових колективів радгоспу «Тернопільський» 25.05.1994 прийнято рішення про подання заяви на приватизацію радгоспу «Тернопільський» м. Тернополя Тернопільської області та з цією метою створено Товариство покупців радгоспу «Тернопільський», яке зареєстроване Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Тернопільській області (далі РВ ФДМУ) наказом № 206 від 30.05.1994 видано свідоцтво № 47 «Про державну реєстрацію товариства покупців».

Надалі, з метою подальшої приватизації радгоспу «Тернопільський» 25.05.1994 рішенням загальних зборів представників трудових колективів радгоспу «Тернопільський» затверджено Положення про спільну діяльність товариства покупців з регіональним відділенням Фонду державного майна по Тернопільській області, а також обрано виконавчий орган товариства покупців в кількості 5 чоловік, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а головою товариства покупців обрано

ОСОБА_13 .

Крім того, у відповідності до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» № 51-93 від 17.05.1993 р. Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Тернопільській області 17.07.1994 р. видано наказ № 291, відповідно до якого надано дозвіл на приватизацію майна радгоспу «Тернопільський» шляхом перетворення його у колективне сільськогосподарське підприємство.

Надалі 15.08.1994 р. наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Тернопільській області № 320 затверджено комісію з приватизації майна радгоспу «Тернопільський» у наступному складі: голова комісії - ОСОБА_18 ; члени: ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (директор радгоспу), ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Поряд із цим, наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Тернопільській області № 326 для проведення інвентаризації майна радгоспу «Тернопільський» створено інвентаризаційну комісію у наступному складі: голова - ОСОБА_17 (директор радгоспу); члени: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 та ОСОБА_18

08.09.1994 р. ОСОБА_30 . Наказом Міністерства аграрної політики і сільського господарства України призначено на посаду директора Радгоспу «Тернопільський», внаслідок чого згідно із статутом юридичної особи він був наділений організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими обов`язками, та відповідно до ст. 164 КК України 1960 року (в редакції статті від 28.01.1994 № 3888-XІІ) був службовою особою.

Крім того, наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Тернопільській області № 340 колишнього директора радгоспу «Тернопільський» ОСОБА_17 звільнено від обов`язків голови інвентаризаційної комісії та виведено з її складу. Натомість новопризначеного директора радгоспу «Тернопільський» ОСОБА_31 введено в склад згаданої комісії та призначено її головою, а також включено в склад комісії з приватизації майна радгоспу «Тернопільський».

Перебуваючи на посаді директора радгоспу «Тернопільський», а також будучи членом комісії з приватизації майна радгоспу «Тернопільський», у невстановлений досудовим розслідуванням час у ОСОБА_31 виник протиправний умисел на призупинення приватизації Радгоспу «Тернопільський», з метою реорганізації його у радгосп « Тернопільський » - навчально-дослідного господарства Тернопільської академії народного господарства та подальшого недопущення розпаювання майна та земель підприємства.

З метою реалізації свого протиправного умислу, директор радгоспу «Тернопільський» ОСОБА_32 для підготовки необхідної документації залучив заступника головного бухгалтера ДП «Радгосп «Тернопільський» ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 з 15.06.1988 р. по 14.08.1996 р. згідно наказу директора № Н-83-к від 15.06.1988 перебувала на посаді заступника головного бухгалтера Радгоспу «Тернопільський», на яку покладався обов`язок складання і подання в установлені строки фінансової звітності, а також організація та контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, які здійснювались радгоспом «Тернопільський».

Таким чином, ОСОБА_7 була наділена адміністративно-господарськими обов`язками та відповідно до ст. 164 КК України 1960 року (в редакції статті від 28.01.1994 № 3888-XІІ) була службовою особою вказаного підприємства.

В подальшому, у період з 08.09.1994 р. по 20.06.1995 р., точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 , яка діяла за вказівкою ОСОБА_31 , який пообіцяв ріст в посаді та місячне преміювання в реорганізованій юридичній особі, виник злочинний умисел, спрямований на складання і видачу завідомо неправдивих документів, які в подальшому зможуть бути використані для призупинення приватизації Радгоспу «Тернопільський».

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи перспективу посадового росту та місячного преміювання, у період з 08.09.1994 р. по 20.06.1995 р., точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому кабінеті Радгоспу «Тернопільський» за адресою вул. Бригадна, 46, м. Тернопіль, за вказівкою директором вказаної юридичної особи ОСОБА_31 , склала завідомо неправдивий документ, а саме - виписку з протоколу № 23 засідання Ради трудового колективу радгоспу «Тернопільський» від 06.10.1994 р., достовірність якої завірила печаткою підприємства та посвідчила особистим підписом із зазначенням посади - секретар ради трудового колективу.

Так, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що статутом Радгоспу «Тернопільський» від 15.09.1993 р. не передбачено такого органу як «Рада трудового колективу «Радгоспу «Тернопільський» і трудовим колективом у відповідності до статуту такий орган не створювався, а тому він і не міг бути наділений жодними повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень, склала виписку з протоколу № 23 про те, що 06.10.1994 р. проводилось засідання Ради трудового радгоспу «Тернопільський», в якій зазначила, що на вказаних зборах присутні члени Ради трудового колективу в кількості 26 чоловік вирішили

прийняти Статут радгоспу «Тернопільський» і доручити директору радгоспу його зареєструвати в установленому порядку. Хоча жодних зборів не проводилось, зазначені в протоколі особи жодної участі в таких зборах не приймали і зазначених у виписці питань не розглядалось.

Після виготовлення та посвідчення зазначеного документу заступник головного бухгалтера Радгоспу «Тернопільський» ОСОБА_7 за вказівкою директора ОСОБА_31 проставила свій особистий підпис у графі «виписка вірна» та проставила печатку підприємства.

Після виконання зазначених дій, ОСОБА_7 передала завідомо неправдивий документ директору ОСОБА_33 , який y період з 08.09.1994 р. по 20.06.1995 р., точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, друкарським способом видав та засвідчив власним підписом завідомо неправдивий документ, а саме Статут радгоспу «Тернопільський» - навчально-дослідного господарства Тернопільської академії народного господарства.

Згідно із відомостями нового, завідомо неправдивого Статуту підприємства його прийняття здійснено зборами Ради трудового колективу від 06.10.1994 р. (протокол № 23). Вказаним Статутом визначено зміну організаційно-правової форми, підпорядкування, прав членів трудового колективу, мета, предмет діяльності, структура підприємства у зв`язку із прийняттям розпорядження Кабінету міністрів від 14.02.1995 р., яке станом на 06.10.1994 р. (прийняття його редакції уповноваженим органом) не існувало.

Згідно із ст. 5 згаданого Статуту підприємства його управління здійснює директор на правах одноосібного керівника, в тому числі одноосібно діє без довіреності та розпоряджається коштами, майном Підприємства, що нівелювало участь трудового колективу в управлінні реорганізованим підприємством.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про підприємництво» (в редакції закону № 3320-XІІ (3320-12) від 24.06.93 р.) (далі - Закон) для державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності подаються, зокрема, такі документи:

- рішення власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу. Якщо власників або уповноважених ними органів два i більше, таким рішенням є установчий договір і протокол установчих зборів;

- статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва.

Так, 23.06.1995 р. директор ОСОБА_34 , з метою державної реєстрації одноосібно ним реорганізованого суб`єкта підприємницької діяльності, переслідуючи особисту зацікавленість, звернувся до Тернопільської міської Ради народних депутатів із листом за вихідним № 244 із проханням дати розпорядження зареєструвати згаданий Статут радгоспу у зв`язку з передачею господарства до сфери управління Міністерства освіти.

До згаданого листа, відповідно до ст. 8 Закону та на підтвердження наявності рішення власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_32 долучив отриману від ОСОБА_7 виписку з протоколу засідання Ради трудового колективу радгоспу «Тернопільський» від 06.10.1994 та засвідчений власним підписом завідомо неправдивий документ, а саме Статут радгоспу «Тернопільський» - навчально-дослідного господарства Тернопільської академії народного господарства, який був затверджений тим же рішенням зборів.

Надалі, розпорядженням виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 20.07.1995 р. № 233 п.1 «Про реєстрацію, перереєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, внесення змін та доповнень до установчих документів» та з інформації, наданої Управлінням статистики по Тернопільській області, вбачається, що у даному випадку не відбулась перереєстрація юридичної особи - Радгоспу «Тернопільський» шляхом перетворення, а відбулася повна ліквідація цієї юридичної особи на підставі поданих ОСОБА_35 завідомо неправдивих документів та утворено відокремлений підрозділ - філію-радгосп « Тернопільський » - навчально-дослідне господарство Тернопільської академії народного господарства, при цьому вказаній філії присвоєно аналогічний ідентифікаційний код, який був раніше присвоєний радгоспу «Тернопільський» в м. Тернополі, вул. Бригадна, 46, ідентифікаційний код особи 00855871, що призвело в подальшому до припинення розпочатого процесу приватизації підприємства.

Зазначені відомості 20.07.1995 р. згідно із записом № 233 п.1 внесено до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, яким виключено юридичну особу радгосп «Тернопільський» () та зареєстровано інше підприємство із зміненим Статутом, в тому числі, що стосується положень повноважень га правосуб`єктності директора.

Крім цього, згадана виписка з протоколу засідання Ради трудового колективу радгоспу «Тернопільський» від 06.10.1994 р., в подальшому неодноразово використовувалась директором ОСОБА_35 для прийняття рішень органами влади з метою припинення розпочатого процесу приватизації Радгоспу «Тернопільський» та передачі його майна у відання Міністерства освіти України.

Зокрема, згадана виписка врахована як рішення зборів трудового колективу при прийнятті Наказу № 75 від 28.03.1995 р. Міністерством сільського господарства і продовольства України, яким затверджено передачу радгоспу «Тернопільський» Тернопільської області до сфери управління Міністерства освіти України.

Також згадана виписка врахована як рішення зборів трудового колективу при винесенні Розпорядження № 78-р від 14 лютого 1995 року Кабінетом Міністрів України, яким прийнято пропозицію Міністерства освіти, погодженої з Мінсільгосппродом, Мінфіном, Мінекономіки та Тернопільським облвиконкомом, про передачу радгоспу « Тернопільський » до сфери управління Міносвіти для створення на його базі навчально-дослідного господарства Тернопільської академії народного господарства.

Крім цього, згадана виписка врахована як рішення зборів трудового колективу при винесенні Наказу № 381 від 29 листопада 1994 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області, яким призупинено приватизацію радгоспу «Тернопільський».

Таким чином, складений та виданий заступником головного бухгалтера Радгоспу «Тернопільський» ОСОБА_7 завідомо неправдивий документ - виписка з протоколу засідання Ради трудового колективу радгоспу «Тернопільський» від 06.10.1994 р., був використаний для вчинення реєстраційних дій виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, а також використаний при прийнятті наказу № 75 від 28.03.1995 р. Міністерством сільського господарства і продовольства України, при прийнятті Розпорядження № 78-р від 14 лютого 1995 р. Кабінетом Міністрів України, а також при прийнятті Наказу № 381 від 29 листопада 1994 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області, що у кожному випадку використання такого завідомо неправдивого документу призводило до настання юридичних наслідків.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України 1960 року (в редакції статті від 12.01.1983 № 4571-X), а саме у складанні і видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, якщо ці дії вчннені з корисливих мотивів або іншої особистої заінтересованості.

В апеляційній скарзі заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними та кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України 1960 р. (в редакції статті від 12.01.1983 р. № 4571-Х) призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 15 неоподаткованих доходів громадян, що становить 225 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, чи організаціях, незалежно від організаційно - правової форми, на строк 2 (два) роки, від якого її звільнено на підставі ст.49 КК України.

Водночас, на переконання апелянта, визначення виду і розміру покарання у даному випадку є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Посилаючись на практику Верховного Суду, звертає увагу, що системний аналіз формулювань у закону України про кримінальну відповідальність: "звільнення від покарання" (ч.ч.4, 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст.75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст.78 КК України), дає підстави для висновку, що звільнення від покарання необхідно розуміти як звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, передбаченого санкцією статті КК України або призначеного судом, а саме від його призначення як форми примусу загалом.

Тому, вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення та звільняючи ОСОБА_7 від покарання, місцевий суд не повинен був визначати вид і розмір покарання.

Просить, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.11.2025 р. стосовно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на призначення виду і розміру покарання за ч.1 ст.172 КК України 1960 року, а саме - штрафу в дохід держави в розмірі 15 неоподаткованих доходів громадян, що становить 225 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах, чи організаціях, незалежно від організаційно - правової форми, на строк 2 (два) роки.

Представник потерпілого - Товариства покупців членів трудового колективу радгоспу "Тернопільський" подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, за змістом якого вважає безпідставними доводи сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Відтак, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.11.2025 р. у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Обвинувачена ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, проте направила до суду заяву, відповідно до якої повідомила, що підтримує подану прокурором апеляційну скаргу та просить розглядати справу без її участі, за участі її захисника адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на призначення виду і розміру покарання за ч.1 ст.172 КК України 1960 року обвинуваченій ОСОБА_7 ; захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу і просять її задовольнити; представника потерпілого Товариства покупців членів трудового колективу радгоспу "Тернопільський", який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок суду вважає законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги прокурора, апелянт стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оспорюючи призначення судом обвинуваченій ОСОБА_7 виду і розміру покарання при звільненні особи від покарання відповідно до ч.5 ст.74 КК України з підстав, передбачених ст.49 КК України, вказуючи про відсутність підстав за наведених обставин для призначення конкретного виду й розміру покарання.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Фактично, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - це помилка суду при кваліфікації діяння або призначенні покарання, що є підставою для скасування чи зміни судового рішення. Вона включає незастосування потрібної статті, застосування неправильної, неправильне тлумачення змісту закону або призначення суворішого покарання, ніж передбачено.

Колегія суддів звертає вагу, що сторона обвинувачення, вказуючи в апеляційній скарзі про неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, не конкретизує, яку саме помилку допустив суд, в контексті приписів ст.413 КПК України, призначивши покарання обвинувачені ОСОБА_7 .

На переконання апеляційного суду, наведені прокурором аргументи в апеляційній скарзі не свідчать про допущену місцевим судом помилку, яку слід трактувати як неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, з вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає колегії суддів підстави для висновку, що судом першої інстанції небезпідставно (враховуючи наведені мотиви і висновки щодо кваліфікації) застосовано положення ст.ст.49, 74 ч.5 КК України щодо призначення та звільнення від покарання особи, визнаної винуватою за ч.1 ст.172 КК України 1960 року.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутнє підґрунтя, визнавши особу винуватою за конкретною статтею КК, звільняти її від покарання, не призначаючи його.

Суд першої інстанції розглянув справу у визначеному законом порядку, визнавши обвинувачену ОСОБА_7 винуватою за ч.1 ст.172 КК України 1960 року, з дотриманням встановленого порядку призначив покарання, а потім звільнив від нього у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до приписів ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Визначення розміру і виду покарання у вироку з подальшим звільненням від призначеного покарання за ч.1 ст.172 КК України 1960 р. (в редакції статті від 12.01.1983 р. № 4571-Х) на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України не свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки такий закон не передбачає обов`язок суду не обирати вид і розмір покарання при подальшому звільненні від покарання у зв`язку із закінченням строку давності, а лише визначає обов`язок суду, за наявності підстав, визначених у ст.49 КК України, звільнити особу від покарання.

При цьому, звільнивши особу від покарання, навіть зазначивши вид і розмір покарання, суд не застосовує його, а лише зазначає, яким могло бути покарання, якщо б строки давності не закінчились.

Таким чином, зазначення у вироку виду і строку покарання не порушує права особи звільненої від покарання через те, що така особа звільняється від застосованого покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Окрім того, кримінальний закон розмежовує питання призначення покарання, яке полягає у визначенні виду, розміру і форми відбування покарання та звільнення від покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків встановлених строків давності. Призначення покарання, шляхом визначення його виду і розміру при доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, не виключає подальше звільнення від призначеного вже покарання. Більше того, саме застосування підстав для звільнення від покарання за вичинене кримінальне правопорушення передбачає те, що суд звільняє особу на підставі кримінального закону від раніше призначеного покарання.

Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальний закон розрізняє як відмінні одна від іншої такі форми реалізації кримінальної відповідальності як звільнення від покарання та засудження без призначення покарання, на що вказують приписи ч. 3 ст.88 КК України, за змістом якої розмежовуються правові наслідки судимості для осіб, засуджених за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання.

Фактично, єдиною підставою не призначати винуватій особі покарання є випадки, коли санкцією статті закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В такому випадку, за наявності відповідних підстав, суд повинен постановити обвинувальний вирок і звільнити особу від покарання без його призначення.

На переконання колегії судді, жодна із норм, про які зазначає в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на судову практику Верховного Суду, зокрема передбачені частинами 4, 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК щодо звільнення від покарання; статтями 75, 79, 104 КК щодо звільнення від відбування покарання; ст.78 щодо звільнення від призначеного покарання, не дає підстав для обґрунтованого висновку, що під звільненням від покарання необхідно розуміти звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, призначеного судом, а відмову суду в цілому від його призначення як форми примусу.

Також, апеляційний суд враховує, що таке правозастосування положень кримінального закону судом першої інстанції повністю кореспондується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «"Про практику призначення судами кримінальних покарань»" та проведеним Верховним Судом України "Аналізом судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності» (Вісник Верховного Суду України. - 2015. - № 2. - С.15-31)

За наведених обставин, колегія суддів вважає вироку суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для його зміни, з підстав наведених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді