УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м.Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хотень Перший Ізяславського району Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у кримінальному провадженні №0001189,

встановив:

30.12.2025 старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області майор поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням, погодженим з процесуальним прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

У судовому засіданні слідчий і прокурор клопотання підтримали, наполягали на його задоволенні.

Підозрюваний проти задоволення клопотання не заперечив.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

слідчим відділом Хмельницького РУП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 грудня 2025 року, близько 03 год. 50 хв. у темну пору доби, без опадів, під час ожеледиці водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Geely JL7162» р.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю близько 60 км/год автодорогою Т-2313 «Кам`янка Шепетівка», поблизу с. Мокрець Ізяславської громади Шепетівського району Хмельницької області в напрямку від с. Мокрець до с. Боричів, наближаючись до ділянки даної автодороги, максимально дозволена швидкість руху на якій під час ожеледиці становить 50 км/год, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.10, 12.10-1 (в) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил), а також не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), які виразились у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян.

За вищевказаних обставин, ОСОБА_5 , здійснюючи рух за кермом вищевказаного автомобіля, достовірно знаючи, що проїзна частина перебуває у слизькому стані, ігноруючи вимоги дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», 7.12 «Ожеледиця» на ділянці 23 км + 100 м автодороги Т-2313 «Кам`янка Шепетівка» не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, і як наслідок, допустив занос автомобіля та втратив над ним контроль.

В результаті чого, ОСОБА_5 на автомобілі «Geely JL7162» р.н. НОМЕР_1 , який перебував в некерованому стані, виїхав на зустрічний напрямок руху, та в подальшому за межі проїзної частини автодороги ліворуч на ліве узбіччя відносно напрямку його руху, в результаті чого відбувся боковий занос автомобіля на ліве узбіччя відносно напрямку його руху з подальшим наїздом на дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Geely JL7162» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_5 своїми діями порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. (б, д), 12.1 Правил, зміст яких полягає в наступному:

- п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки.

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення водієм ОСОБА_5 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті ОСОБА_7 .

У вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Хотень Перший Ізяславського району Хмельницької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного правопорушення повністю підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування:

- протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 26.12.2025 яким зафіксована слідова інформація механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди;

- протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_5 від 26.12.2025, який повідомив про відомі йому обставини виникнення та механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди;

- рапортом про дорожньо-транспортну пригоду, зареєстрованим в журналі ЄО ВПД №2 (м. Ізяслав) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області за №8496від 26.12.2025;

26.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив тяжкий злочин, за який санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 на цій стадії кримінального провадження, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах та матеріалах кримінального провадження з урахуванням позиції його сторін, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин та обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого та прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах.

Разом із тим, слідчий суддя зауважує, що оцінка доказів на предмет їх належності, достатності для підтвердження винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення не входить до повноважень слідчого судді, утому числі у межах поданого клопотання про застосування запобіжного заходу.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

На час розгляду цього клопотання повідомлена підозра ОСОБА_8 повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя вважає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На теперішній час існують ризики, які дають підставити вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити такі дії:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від відповідальності, що обґрунтовується вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення у якому він підозрюється. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів;

- незаконно впливати на потерпілих та свідків ДТП з метою зміни їх показів, що обґрунтовується тим, що у разі застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного засобу, ніж цілодобовий домашній арешт, він зможе вільно пересуватися та здійснювати вплив на потерпілих та свідків з метою зміни їх показів на свою користь. На даний час не встановлено та не допитано всіх осіб-очевидців, що можуть бути свідками ДТП, що уможливлює чинення ОСОБА_5 тиску на вказаних вище осіб. Окрім цього, так як покази свідків досліджуються безпосередньо судом, ОСОБА_5 також може незаконно впливати і на встановлених на даний час свідків. Також, станом на даний час не проведено запланованих в ході досудового розслідування експертиз, тому у разі застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, він зможе також безперешкодно незаконно впливати на експертів з метою подальшого виконання неправдивих висновків експертиз експертами;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний момент досудове розслідування перебуває на початковому етапі та фактично жодна із запланованих із ОСОБА_5 слідчих дій фактично не проведена.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження та під час судового розгляду клопотання частково знайшов своє підтвердження ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування, оскільки співставляючи можливі негативні наслідки для себе у вигляді засудження за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може вчинити дії, спрямовані на ухилення від слідства та суду.

Водночас, аналізуючи наявність соціальних зв`язків підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність нерухомого майна та постійного місця проживання, відсутності відомостей про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності раніше, слідчий суддя вважає, що хоч і досудове розслідування перебуває на початковій стадії, ризик переховування підозрюваного не є високим.

Разом із тим, слідчий суддя зазначає, що кримінальне провадження розслідується за одним епізодом, а тому посилання сторони обвинувачення на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному не може слугувати визначальною умовою для достатності підстав стверджувати про високу ступінь ризику переховування.

Слідчий суддя вважає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на викладене, ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні слідчий суддя вважає наявним та вираженим.

Разом із тим, слідчим і прокурором не доведений ризик перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином.

З метою нівелювання зазначених ризиків, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваної, його вік, стан здоров`я, сімейний, майновий стан, наявність у власності нерухомого майна, постійного місця проживання.

Необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слідчим зазначається у клопотанні для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, у судовому засіданні прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст.194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Відсутнє таке обґрунтування і у поданому клопотанні слідчого.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання не містить викладу обґрунтування неможливості більш м`яким запобіжним заходом забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177-178, 181, 183-184, 193-194, 196, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду залежно від стадії кримінального провадження за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання у відповідний орган державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд за межі України.

Ухвала діє по 26 лютого 2026 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1