ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2567/25 Справа № 216/4590/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000139 від 10 травня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст.357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК країни у вигляді 1 (одного) року обмеження волі,

- за ч.1 ст.358 КК України у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3 ч.2 ст.59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-за ч.4 ст. 358 КК України у виді 1(одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1,п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

В квітні 2025 року, перебуваючи по вул. Лавроненко, що в Центрально - Міському районі м. Кривий Ріг, побачив на землі паспорт громадянина України на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії № НОМЕР_1 виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.10.2022 та в нього виник умисел на заволодіння паспортом.

Так, ОСОБА_6 реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел направлений на незаконне привласнення будь-яким способом паспорта, а саме паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії № НОМЕР_1 виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.10.2022 впевнившись у відсутності свідків та очевидців та в тому, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, підібрав та залишив у себе даний паспорт з метою подальшого підроблення та використання.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано, як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом.

В квітні 2025 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 перебуваючи біля кіоску, який розташований по вул. Лавроненко, що в Центрально - Міському районі м. Кривий Ріг, на поверхні землі побачив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії № НОМЕР_1 , виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.10.2022 в року та у останнього раптово виник умисел, спрямований на підроблення знайденого паспорту, а саме на вклеювання фотокартки зі своїм зображенням, з метою подальшого використання цього документа у власних цілях.

Згідно положень ст.ст. 1, 2 Розділу І Положення «Про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII «Про затвердження положень про паспорт громадянина України», паспорт громадянина України (далі Паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Паспорт є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а також є дійсним на території України для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою, таким чином Паспорт є офіційним документом, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права.

ОСОБА_6 , привласнивши знайдений паспорт направився до власного місця проживання, а саме АДРЕСА_1 .

В середині квітня 2025 року в обідній час, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи в кухні будинку АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, на підроблення офіційного документу, використовуючи тюбик клею, власноручно вклеїв на знайдений раніше паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії № НОМЕР_1 виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.10.2025 , фотокартку зі своїм зображенням, тим самим підробив офіційний документ - паспорт громадянина України, який видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права з метою його подальшого використання у власних цілях.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-25/19080-ДД від 22.05.2025 на лицевому боці бланку паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були внесені наступні зміни первинного змісту: поверх образу відцифрованого первинного зображення обличчя особи чоловічої статі була вклеєна фотокартка особи чоловічої статі. Інших ознак внесення змін до первинного змісту реквізитів наданого на дослідження паспорту не виявлено.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано, як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України, за ознаками підроблення офіційного документу, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такий документ і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем.

Також, 09 травня 2025 приблизно о 13:30 годині, ОСОБА_6 проходив біля палацу культури «Карачуни», який розташований біля будинку №29, по вул. Алмазна , що в Центрально - Міському районі м. Кривого Рогу, та маючи при собі підроблений ним паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії № НОМЕР_1 виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.10.2022 року, надав на вимогу дільничного в порядку ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» документ, який посвідчує його особу відтак. у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на використання зазначеного підробленого документа з метою посвідчення особи.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання зазначеного паспорту з метою засвідчення особи та уникнення кримінальної відповідальності за скоєне ним вищевказане кримінальне правопорушення, шляхом надання недостовірної інформації працівникам поліції, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_11 пред`явив дільничному підроблений ним паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії № НОМЕР_1 , виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.10.2022 року з фотокарткою зі своїм зображенням , тим самим використав підроблений ним раніше документ.

Після приїзду слідчо-оперативної групи КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, в ході огляду місця події встановлено ознаки підроблення паспорта громадянина України, вилучено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії № НОМЕР_1 , виданий відділом №9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 1 1.10.2022 року

Відтак, ОСОБА_6 використав завідомо підроблений ним документ, а саме паспорт громадянина України.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані як кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України за ознаками використання завідомо підробленого документу.

В апеляційній скарзі прокурор висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення не оспорює, однак вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції, встановивши наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття) та відсутність обставин, що обтяжують його, безпідставно не застосував ст. 69-1 КК України. Внаслідок цього ОСОБА_6 було призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі, що перевищує 2/3 максимального строку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (допустимий максимум 1 рік 4 місяці). Таким чином, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, фактично не застосувавши ст. 69-1 КК України. Крім того, в абзаці 3 мотивувальної частини вироку суд невірно зазначив кваліфікацію незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом, а саме замість ч.3 ст. 357 КК України, зазначив ч.1 ст. 357 КК України. Просить оскаржуваний вирок скасувати Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання:

за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Абзац третій мотивувальної частини вироку викласти в такій редакції:

Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано як кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України, за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційному порядку висновки суду о винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК Українине оскаржується, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його ухвалення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст. ст. 370, 374 КПК України.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до санкції ч.4 ст.358 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до вимог ст.69-1 КК України, а також п.6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд України у правовому висновку щодо застосування ст.69-1КК України своїм рішенням від 14.04.2016 констатував, що неможливість застосування положень ст.69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.1 ч.1 ст.66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора стосовно того, що суд першої інстанції у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України призначено покарання у виді 1(одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі, в той час як суд першої інстанції мав керуватись вимогами статті 69-1 КК України і призначити покарання не більше, ніж дві третини максимального строку, а саме не більше як обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування статті 69-1 КК України узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеному у постанові від 07.11.2024р. у справі № 350/1941/19.

Як наслідок суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, та відповідно невірно вирішив питання про міру покарання, порушивши принцип індивідуалізації покарання.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині призначеного судом покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо вимог апеляційної скарги про ухвалення апеляційним судом нового вироку у зв`язку з необхідністю призначення покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді одного року обмеження волі, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Так, прокурор у поданій апеляційній скарзі не навів обґрунтування зазначених вимог, не зазначив причин, які б свідчили про необхідність ухвалення нового вироку, а також не вказав, які саме обставини підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції з метою прийняття такого рішення.

Відповідно до частин 13 статті 404 Кримінального процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Крім того, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що наведені у апеляційній скарзі вимоги щодо ухвалення нового вироку не ґрунтуються на належних і допустимих доводах та не можуть бути прийняті до уваги.

Щодо твердження апелянта про те, що в абзаці третьому мотивувальної частини вироку суд першої інстанції невірно зазначив кваліфікацію кримінального правопорушення незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом, а саме: замість ч. 3 ст. 357 КК України було помилково зазначено ч.1 ст. 357 КК України, колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими.

У зв`язку з цим апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а абзац третій мотивувальної частини оскаржуваного вироку необхідно викласти в наступній редакції: Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано, як кримінальний проступок, передбачений ч.3 ст.357 КК України, за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом.

Призначаючи покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_6 який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра не перебував і не перебуває, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога, неодружений, офіційно не працевлаштований. Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, судом першої інстанції визнано щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків.

Колегія суддів вважає, необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції ч.4 ст. 358 КК України, з застосуванням вимог ст. 69-1 КК України, у виді 1(одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі. Покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. Покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3 ч.2 ст.59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Також суд апеляційної інстанції, беручи до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування призначеного покарання, тобто вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000139 від 10 травня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст.357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в частині призначення покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_6 :

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі,

- за ч.1 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3 ч.2 ст.59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-за ч.4 ст. 358 КК України у виді 1(одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1,п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Абзац 3 мотивувальної частини вироку викласти в наступній редакції: Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано, як кримінальний проступок, передбачений ч.3 ст.357 КК України, за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що знаходиться під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді