Провадження по справі № 1-кп/522/2505/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси №106 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001520 від 15.11.2023 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка, Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-санітара 3 відділення 2 взводу 1 роти морської піхоти БМП 2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», офіційно не одружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Приморського районного суду м. Одеси після апеляційного перегляду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року, стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В підготовчому судовому засіданні підлягають вирішенню ряд питань, передбачених ст. 314-315 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні складено відповідно до вимог КПК України, підстав для затвердження угоди та закриття кримінального провадження не має, обвинувальний акт направлено на розгляд до суду з дотриманням правил територіальної підсудності, у зв`язку з чим прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке сторона захисту підтримала в судовому засіданні.

В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що прокурором не було виконано приписів ч. 1, ч. 2, ч. 9, ч. 12 ст. 290 КПК України, шляхом фальсифікації процесуальних документів кримінального провадження, слідчим та прокурором було обмежено захисників в часі у доступі до матеріалів досудового розслідування, шляхом залучення іншого захисника у судове засідання з цього приводу.

Крім того, захисник посилаючись на судову практику Верховного Суду (постанова Першої судової палати ККС від 26.05.2020 року по справі №556/1381/18, провадження №51-6250км19) зазначив, що обвинувальний акт у порушення вимог ч. 1 ст. 291 КПК України, складений не повноважною процесуальною особою слідчим слідчого відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , після зміни підслідності.

В подальшому 08.08.2024 року, вказаний обвинувальний акт був затверджений прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , який станом на 08.08.2024 року, відповідно до наказу №212вк від 19.07.2024 року перебував у щорічній оплачуваній відпустці, у зв`язку із чим, на думку сторони захисту не мав процесуальних повноважень на затвердження обвинувального акту.

Крім того, захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 не отримував обвинувальний акт, про що він зазначив в судовому засіданні, а надана прокурором суду розписка, якою прокурор підтверджує факт вручення обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувального акту, на думку захисника, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки вказана процесуальна дія була вчинена з порушенням вимог ст. 291 КПК України.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника про повернення обвинувального акту, оскільки вважав його безпідставним. Крім того, прокурор зазначив, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15.04.2025 року було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обставини, на які посилався суд першої інстанції, як на підстави для повернення обвинувального акту прокурору, не є такими недоліками, які свідчать про необхідність повернення обвинувального акту прокурору та не перешкоджають суду першої інстанції призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Потерпіла, будучи належними чином сповіщеною про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши клопотання захисника, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Судом встановлено, що до обвинувального акту долучено докази на підтвердження факту надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, заявлені стороною захисту доводи не знайшли свого підтвердження у підготовчому судовому засіданні, тому не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Однак, захисником було зазначено та судом під час дослідження долученого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування було встановлено наявність клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Виконання під час досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України відноситься до предмету доказування, оцінка цим обставинами може бути надана судом в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення.

Суд також відхиляє доводи захисника щодо повернення обвинувального акту з підстав його затвердження прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , який станом на 08.08.2024 року, відповідно до наказу №212вк від 19.07.2024 року перебував у щорічній оплачуваній відпустці, оскільки вказане питання було вирішено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15.04.2024 року, згідно якої визначено що цей факт не перешкоджає призначенню обвинувального акту до судового розгляду, а також зазначено, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи захисника, щодо повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку із складенням обвинувального акту слідчим ОСОБА_9 , яка на думку захисника, є не повноважною процесуальною особою, з огляду на таке.

Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту та додатків до нього, які є невід`ємною частиною, які повинні бути надіслані до суду. Зокрема, у цій статті передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Аналізуючи доводи захисника у вказаній частині, суд дійшов висновку, що вони також не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту в розумінні положень кримінального процесуального закону.

Таким чином, обвинувальний акт підсудний Приморському районному суду м. Одеси.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК України, закриття кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

За таких обставин суд вважає, що існують достатні підстави для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про здійснення розгляду кримінального провадження суддею одноособово.

Захисники просили задовольнити клопотання обвинуваченого про здійснення розгляду кримінального провадження суддею одноособово.

Прокурор просив здійснювати розгляд кримінального провадження у даному складі суду.

Суд заслухавши думку учасників судового провадження встановив таке.

Згідно ч. 1 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Як передбачено частиною четвертою статті 315 КПК, під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що у визначених законом випадках, вирішення питання щодо колегіального розгляду судом є правом обвинуваченого.

Так судом встановлено, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15.04.2025 року за апеляційною скаргою прокурора скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року про повернення обвинувального акту прокурору та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

25.04.2025 року після апеляційного перегляду обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2025 року, справу №522/2505/25 було передано головуючому судді ОСОБА_1 , складу колегії суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Обвинуваченому судом було роз`яснено його право на розгляд кримінального провадження колегією суддів.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про здійснення судового розгляду суддею одноособово.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у визначених законом випадках, вирішення питання щодо колегіального розгляду судом є правом обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання обвинуваченого про розгляд кримінального провадження суддею одноособово, та подальший розгляд даного кримінального провадження слід здійснювати одноособово.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд проводить підготовку до судового розгляду та вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про витребування з Офісу Генерального прокурора повної інформації з ЄРДР, а саме відомості по кримінальному провадженню, передбачені додатками №1-7 положення «Про Єдиний державний реєстр досудових розслідувань, порядок його оформлення ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року (із змінами та доповненнями).

В обґрунтування клопотання захисник зазначила, що 06.12.2024 року на адресу Офісу Генерального прокурора в порядку ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», направлено адвокатський запит щодо надання інформації про рух кримінального провадження №0001520 від 15.11.2023 року та повного витягу з ЄДРДР. 11.12.2024 відповіддю на зазначений запит її проінформовано про неможливість його виконання, оскільки порядок надання запитуваної інформації є обмежувальною та може бути надана лише за ухвалою суду, у зв`язку із чим виникла необхідність для звернення до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, оскільки вказана інформація має важливе доказове значення для підготовки тактики лінії захисту.

Крім того, в судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 усно заявила клопотання про витребування у прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні протоколу відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження №0001520 від 15.11.2023 року, в порядку ст. 290 КПК України, оскільки ця інформація має важливе доказове значення для сторони захисту.

Крім того, від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 , надійшло клопотання, в порядку ст. 314, 317 КПК України, про витребування у прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні певних документів, а саме: засвідчених витягів з ЄРДР №0001520 від 15.11.2023 року з зазначенням прізвища реєстратора та його підпису; засвідченні копії карток (усіх) про рух кримінального провадження №0001520 від 15.11.2023 року; засвідченні копії карток на особу у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у його вчиненні, з зазначенням прізвища реєстратора та його підпису; засвідченні копії відповідних процесуальних рішень (документів) на підставі яких вносилися відомості до ЄРДР (з зазначенням прізвищ автора документу, зі збереженням його підпису).

Сторона захисту підтримала клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань захисника.

Суд дослідивши клопотання захисника, заслухавши думку учасників провадження, встановив таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про витребування певних речей чи документів.

Частина 1 статті 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Забезпечуючи обвинуваченому право на захист (ст. 20 КПК України) та з огляду на принцип змагальності (ст. 22 КПК України), сторона захисту має рівні права зі стороною обвинувачення в питанні збирання доказів, подання клопотань, а також в реалізації процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, в свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 42, ч. 4 ст. 46 КПК України, обвинувачений та його захисник мають право збирати і подавати суду докази.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Втім, суд підкреслює, що у відповідності до частини першої статті 93 Кримінального процесуального кодексу України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження і не може покладатися на суд, оскільки він, як зазначено у частині шостій статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Можливість збирання доказів під час судового провадження передбачена ст. 333 КПК України, якою також передбачена і можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі і надання тимчасового доступу до речей і документів, у разі наявності підстав, що перешкоджають можливості ознайомитись з ними, зробити їх копії та вилучати їх (здійснити їх виїмки). Отже, подані захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_8 , клопотання про витребування доказів у кримінальному провадженні, не відповідають змісту клопотання, встановленого ст. 160, ч. 2 ст. 333 КПК України, про надання тимчасового доступу до речей і документів та надане клопотання по своїй суті є покладенням на суд обов`язку зі збирання доказів та порушенням принципу змагальності сторін.

Щодо витребування засвідчених копій відповідних процесуальних рішень, (документів) на підставі яких вносилися відомості до ЄРДР, суд вважає за необхідне зазначити, що ці документи прокурор може надати суду безпосередньо при дослідженні матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду, тому немає необхідності у їх витребуванні.

Отже, з вищенаведеного слідує, що клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про витребування документів у кримінальному провадженні, є такими що суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Разом з тим, суд роз`яснює, що сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку, передбаченому нормами КПК України.

Крім того, від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 надійшла скарга, в порядку ч.2 ст. 303 КПК України, на постанову першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 25.03.2024 року.

В обґрунтування скарги захисник зазначив, що 25.03.2024 року першим заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_11 складено та підписано постанову про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Так, на думку захисника, перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_11 не є належним суб`єктом надання доручення на проведення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, він не є стороною кримінального провадження та не є процесуальною особою, не є прокурором у кримінальному провадженні призначеним керівником відповідного органу прокуратури.

Крім того, захисник зазначив, що зазначені дії першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_11 є закінчені та повинні бути визнанні судом протиправними, а рішення від 25.03.2024 року має бути визнано незонним та скасовано.

Сторона захисту підтримала вказану скаргу та просила суд її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги.

Суд дослідивши клопотання захисника, заслухавши думку учасників судового провадження, встановив таке.

Частина 1 статті 303 КПК України передбачає вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Згідно частини 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 ст. 303 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої статті 303 КПК України, а саме: 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, дослідивши подану скаргу, суд доходить висновку, що вона подана передчасно.

Суд зазначає, що сторона захисту не позбавлена права реалізувати своє право на захист на стадії судового розгляду.

Крім того, на думку суду, скарга захисника обвинуваченого подана передчасно, та з доданих до них документів неможливо повно, об`єктивно та всебічно перевірити зазначені в них обставини. Тому суд не зможе прийняти рішення за поданими скаргами до початку судового розгляду, оскільки письмові та інші докази у кримінальному провадженні ще не досліджувались, а оцінка доводам зазначених в даних запереченнях будуть надані після дослідження доказів при ухваленні вироку в нарадчій кімнаті.

При цьому, сторона захисту не позбавлена права під час судового розгляду, заперечувати проти доказів сторони обвинувачення та представляти суду свої докази.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 КПК України, суд вважає за необхідне залишити без задоволення скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 , на постанову першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 25.03.2024 року, подану в порядку ч.2 ст. 303 КПК України.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 просив суд долучити повідомлення, в порядку ст. 290 КПК України про те, що сторона захисту скористається правом не надавати прокурору доступ до будь-яких матеріалів, які можуть бути використанні прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, до ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, яке підтримала в судовому засіданні сторона захисту та не заперечував прокурор. Також зазначив, що сторона захисту зобов`язується здійснити відкриття стороні обвинувачення додаткових матеріалів, отриманих до та під час судового розгляду.

З метою дотримання права обвинуваченого ОСОБА_5 на захист суд вважає за необхідне долучити повідомлення сторони захисту щодо відкриття доказів сторони захисту, в порядку ст. 290 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи стадію кримінального провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вирішуючи питання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, з середньою освітою, військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-санітара 3 відділення 2 взводу 1 роти морської піхоти БМП 2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», офіційно не одружений, зареєстрований в Миколаївській області, раніше не судимий, що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість та наслідки злочину у вигляді настання смерті людини, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , за яке передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, тому суд вважає доведеним існування ризику того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд вважає, що прокурором також доведений ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливому впливі обвинуваченого на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом ще не допитані, оскільки останні є сусідами ОСОБА_5 та мешканцями будинку, де вчинено злочин.

Суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, прокурором доведений, оскільки схильність обвинуваченого до насильства вказує на відношення останнього до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та за наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати з моменту застосування йому даного виду запобіжного заходу, суд вважає можливим продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, враховуючи п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , спричинило загибель людини, тому при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, без визначення розміру застави, у зв`язку з чим, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості та наслідків кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , даних щодо особи обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про можливість продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який наразі здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати, та здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотання про зобов`язання відповідальних осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки ним було отримано поранення під час перебування в ЗСУ, на підтвердження чого надала відповідну довідку.

Сторона захисту підтримала вказане клопотання.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Суд заслухавши думку учасників судового провадження, встановив таке.

Згідно ч. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, згідно розділу Х п. 2 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, яким затверджено правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Згідно розділу Х п. 3 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, яким затверджено правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, основними завданнями медичної частини є: організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду.

Крім того, згідно пункту 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за №990/25767 (із змінами).

Згідно пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

В свою чергу, суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Крім того, згідно вимог чинного законодавства доставлення до медичного закладу попередньо ув`язненої особи у разі необхідності здійснюється під конвоюванням співробітників відповідної установи, в якій така особа перебуває під вартою.

В своїх рішеннях ЄСПЧ неодноразово наголошував на необхідності своєчасного надання медичної допомоги ув`язненим. Так, влада повинна забезпечити ведення детального обліку стану здоров`я ув`язненого та лікування, яке він отримав, перебуваючи під вартою.

Крім того, у рішеннях «Гумматов проти Азербайджану» та «Маленко проти України» ЄСПЛ стверджує, що факт огляду ув`язненого лікарем і призначення того чи іншого лікування не може автоматично бути підставою для висновку про те, що медична допомога була адекватною.

Судом встановлено, що згідно довідки військово-лікарської комісії від 07.09.2023 року №1148, обвинуваченим ОСОБА_5 було отримано тяжку травму.

Таким чином, з урахуванням викладеного, у зв`язку з перебуванням його в умовах утримання під вартою в ДУ «ОСІ», суд вважає за необхідне звернутись до начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях для забезпечення організації проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_5 , та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_5 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 291, 303, 314-315, 372, 376, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, призначити до судового розгляду на 04.11.2025 року о 12:00 годині, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси у залі судових засідань № 106, за участю прокурора, потерпілої, захисників обвинуваченого, обвинуваченого.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

Зобов`язати прокурора забезпечити явку свідків у даному кримінальному провадженні.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про витребування з Офісу Генерального прокурора повну інформацію з ЄРДР, а саме відомості по кримінальному провадженню, передбачену додатками №1-7 положення «Про Єдиний державний реєстр досудових розслідувань, порядок його оформлення ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року (із змінами та доповненнями) відмовити.

В задоволенні усного клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про витребування у прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні протоколу відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження №0001520 від 15.11.2023 року, в порядку ст. 290 КПК України, відмовити.

Скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 , в порядку ч.2 ст. 303 КПК України, на постанову першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 25.03.2024 року залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 , в порядку ст. 314, 317 КПК України, про витребування у прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні певних документів залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ», без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її постановлення, тобто з 28.10.2025 року, який діє до 26.12.2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Зобов`язати начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур, до 04.11.2025 року 12 год. 00 хв.

У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

Повідомлення захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про відкриття стороні обвинувачення додаткових матеріалів сторони захисту долучити до провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині запобіжного заходу протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_12 ОСОБА_13