Провадження № 1-кп/161/1436/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 05 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000718 від 22.09.2025 року, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новий Двір, Турійського району, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні перебуває малолітня дитина 2015 року народження, працюючого водієм у ТОВ «Автосервіс ТУР», раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 22 вересня 2025 року, близько 12 години 26 хвилин, керуючи автобусом марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 (іноземної реєстрації), рухаючись по вул. Магістральна (Мамсурова) неподалік будинку №8а в м. Луцьк, Волинської області, в напрямку від вул. Боженка до вул. Межова м. Луцьк Волинської області, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями), а саме п.п. 2.3 (б, д), 12.3, 31.4, 31.4.7 (г), 31.5, був неуважним, не оцінив дорожню обстановку, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме відчинення правої бокової кришки моторно-багажного відсіку вказаного автобуса, яку він мав можливість виявити під час руху, не вжив заходів для усунення даної несправності, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по тротуару в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пішохід ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на внутрішній поверхні м?яких тканин голови, закритої хребетно-спинномозкова травми у вигляді: зламу шийного відділу хребта на рівні першого шийного хребця із повним розривом спинного мозку, розриву міжребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку в цій ділянці; закритої травми грудної клітки: множинні злами ребер з обох сторін із пошкодженням парієтальної плеври, зламу грудини, хаотичних розривів обох легень, гематораксу (кров у грудній порожнині), крововиливів в середостіння, розриву в ділянці коренів легень, забою верхівки серця, закритого косо-поперечний зламу лівої плечової кістки; закритих багато-фрагментарних зламів обох ключиць; великих розмірів садно на передній поверхні грудної клітки та множинні садна обличчя справа і в ділянці колінних суглобів, забійно-рваної рани чола зліва та забійно-рваної рани підборіддя. Дані тілесні ушкодження, стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення. Внаслідок поєднаної тупої травми тіла, що супроводжувалась численними зламами кісток скелету із забоями та розривами внутрішніх органів, що призвело до розвитку травматичного шоку, ОСОБА_7 помер.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

- п. 2.3 (б), відповідно до якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.3 (д), згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 12.3, відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 31.4, згідно якого, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

- п. 31.4.7 (г), відповідно до якого, інші елементи конструкції: не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, одометр, тахограф, пристрій для обігрівання та обдування скла;

- п. 31.5, згідно якого, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4.7 («ї»; «д» - у складі автопоїзда) подальший рух заборонено до їх усунення. Водій несправного транспортного засобу повинен вжити заходів для того, щоб прибрати його за межі проїзної частини дороги.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно допустив дорожньо-транспортну пригоди, що потягло за собою отримання потерпілим ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, в результаті чого останній помер. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Завдані збитки потерпілій стороні відшкодовані в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2025 року, в ході чого загинув потерпілий ОСОБА_7 . При призначенні покарання не настоював на суворому покаранні в тому числі позбавленні права керування транспортними засобами. Завдані збитки відшкодовані повністю, обвинувачений брав участь у витратах на поховання та інших організаційних заходах пов`язаний із смертю його батька.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття ,активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 суд виходить із вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності, визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття "особа обвинуваченого" вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття "особа винного".

Так, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережною формою вини, при цьому, внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, в результаті яких настала смерть.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує особу обвинуваченого , який повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання , має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, дані про те, що він раніше порушував вимоги ПДР України відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд насамперед виходить із позиції потерпілого, який безпосередньо в судовому засіданні ствердив , що на даний момент збитки відшкодовані, при цьому обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу події злочину та щиро вибачився за скоєне, в зв`язку з чим, при обранні покарання, він просить обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому реального покарання у виді позбавлення волі, а також не позбавляти права керування транспортними засобами; враховуючи також і особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, тому суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, то суд враховує, що хоч і потерпілий не наполягав на його застосуванні, крім того, керування транспортними засобами також пов`язане з роботою обвинуваченого, однак обставини вчинення кримінального правопорушення, які призвели до смерті потерпілого, не знижують суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення настільки, щоб досягти мети покарання можливо було без позбавлення права керування транспортними засобами. Тому, вище наведене вказує на необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Саме таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень та відповідатиме вимогам ст.50 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому підлягає залишенню без змін у вигляді особистого зобов`язання, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а скасування арешту майна відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

При цьому, обвинуваченим в ході судового розгляду здійснено відшкодування процесуальних витрат на суму 8 914 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-23/13376-ІТ від 24.10.2025, що підтверджується квитанцією №1.377689929.1 від 30.10.2025.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу, залишити у виді особистого зобов`язання.

Речовий доказ - автобус марки «Volvo», р.н. НОМЕР_1 повернути (залишити) за належністю законному володільцю в особі його представника - ТОВ «Автосервіс ТУР»;

СД-Р диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2025 на речі та предмети, скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1