Номер провадження: 11-кп/813/1694/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , та прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000277, внесеного до ЄРДР 18 травня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Вишній Волочек Тверської області, рф, пенсіонерки, не одруженої, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 5 ст.111-1 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначено їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 10 років, без конфіскації майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін та продовжено.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком чинності. В строк відбування покарання зарахувано строк знаходження ОСОБА_7 під вартою з 21 квітня 2023 року до набрання вироком чинності із розрахунку день за день один день ув`язнення, відповідає одному дню позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений 18.05.2023 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва на майно обвинуваченої, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0162, площею 1,0167 га, для ведення товарного сільськогосподарського будівництва; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до оскаржуваного вироку, 24.02.2022 військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, Донецькій та Луганській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

З метою протидії збройній агресії у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N?64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" , затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N? 2102-IХ, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який продовжується у визначеному законом порядку.

Починаючи 24.02.2022 більшу частину території Херсонської області, в тому числі Бериславський район, захоплено військовослужбовцями зс рф і вона знаходилась під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 N? 75.

У першій половині вересня 2022 року, переслідуючи кінцеву мету окупації Херсонської області приєднанням частини території України до рф, умисно на виконання вимог військово-політичного керівництва рф у порушення порядку, встановленого Конституцією України, керівництвом окупаційної ВЦА Херсонської області, до складу якої входили особи, матеріали відносно яких виділено в інше кримінальне провадження N? 0000497, а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, якими сформовано склад та організовано роботу так званої «дільничної виборчої комісії» - ДВК N? 811, яка діяла на території с. Новорайськ, с. Костирка, с. Червоний Маяк, с. Монастирське, с. Крупиця, с. Заможне Бериславського району Херсонської області.

У свою чергу, у невстановлені дату та час, але не пізніше 20 вересня 2022 року, ОСОБА_7 прийняла пропозицію так званої голови ДВК N? 811 щодо участі у проведенні на території тимчасово окупованого с. Новорайськ Бериславського району Херсонської області незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу рф на правах суб?єкта рф.

На виконання вказаного злочинного умислу з так званою головою ДВК N?811 ОСОБА_7 була призначена на посаду так званого члена комісії по ДВК в с. Новорайськ.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 23.09.2022 по 27.09.2022, діючи за попередньою змовою з так званою головою ДВК N? 811 та іншими невстановленими на даний час особами (щодо яких здійснюється досудове розслідування), діючи із прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», прийняла участь у проведенні незаконного референдуму та у період з 23-27 вересня 2022 року з переносною урною для бюлетенів та наданими їй бюлетенями здійснила по-дворовий обхід жителів с. Новорайськ Новорайської ОТГ Бериславського району Херсонської області з метою їх залучення до голосування щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу російської федерації на правах суб?єкта російської федерації. Під час проведення референдуму ОСОБА_7 активно пропонувала мешканцям с. Новорайськ проголосувати шляхом поставлення відповідних відміток у бюлетені, вела облік громадян по списку, які проголосували під час проведення незаконного референдуму.

В подальшому, 27 вересня 2022 року так звана «ЦВК Херсонської області» за результатами підрахунку всіх бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів було задекларовано 497051 громадян, що становить 87.05 % від загальної кількості виборців, які прийняли участь у голосуванні, виявили бажання за входження Херсонської області у склад рф.

Таким чином, наслідком вищевказаних незаконних та неправомірних дій ОСОБА_7 та інших осіб, щодо яких здійснюється розслідування у кримінальному провадженні N? 0000265, стало визнання російською федерацією незаконного референдуму на тимчасово окупованій територій України таким, що відбувся та незаконного приєднання Херсонської області до складу рф.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченої та кваліфікації її дій, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок районного суду є незаконним, надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Обґрунтовує свої доводи тим, що судом залишено поза увагою щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність інвалідності, відсутність попередніх судимостей, наявність обставин непереборної сили, і не застосовано положення ст. 69 КК України.

На підставі наведеного захисник просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання із урахуванням вимог ст. 69 КК України за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченої та кваліфікації її дій, прокурор Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, мотивуючи наступним:

- районним судом не зазначено жодних мотивів, щодо відсутності підстав для призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, хоча санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України, за якою ОСОБА_7 визнано винною, передбачено можливість призначення такого виду додаткового покарання;

- призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у органах державної влади та місцевого самоврядування, звузив сфери його застосування, оскільки таке формулювання не позбавляє ОСОБА_7 права займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом;

- усупереч ст. 337 КПК України, судом не враховано обставину, яка обтяжує покарання, встановлену органом досудового розслідуванням, передбачену п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України - «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану», або не наведено мотивів її виключення;

- в оскаржуваному вироку не обґрунтовано призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої статті, хоча це тяжкий злочин, проти національної безпеки України, з найвищим ступенем суспільної небезпечності.

На підставі наведеного просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 - скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким останній призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом строком на 10 років з конфіскацією всього особистого майна. Крім того, визнати обставиною, яка обтяжує покарання, - «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану».

В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримала доводи своєї апеляційної скарги, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2025 року скасувати.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали доводи своєї скарги, просили вирок суду 1-ої інстанції змінити, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення щодо недотримання судом першої інстанції вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченій, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює надані суду державою повноваження (права та обов`язки), обирати між кількома законними альтернативними рішеннями. Такий вибір є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для здійснення судового розсуду при призначенні покарання є, зокрема: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено (ст. 69 КК); індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Такі дискреційні повноваження суду визнаються і практикою Європейського суду з прав людини, (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Абзацем 2 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як зазначено у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619 км 22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Оскільки статтею 12 КК України передбачено лише видову характеристику ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, пенсіонерка, страждає рядом хронічних захворювань; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, а також зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на викладене сукупно, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 10 років, без конфіскацією майна.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади без конфіскації майна, оскільки, відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставину, яка обтяжує покарання, передбачену п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України, - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану,з огляду на наступне.

Перелік обставин, які обтяжують покарання, передбачений ст. 67 КК України, є вичерпним, і суд не може визначити в якості обтяжуючих ніякі додаткові обставини.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, є обставиною, яка обтяжує покарання. Це означає, що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України), як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 , достовірно усвідомлювала, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ на всій території України введено воєнний стан, дію якого неодноразово продовжено та який діяв як на момент вчинення злочину, так і продовжує діяти дотепер. Перебуваючи на тимчасово окупованій території, внаслідок її насильницького захоплення незаконним способом, обрала контактувати та взаємодіяти із представниками окупаційної влади з метою заподіяння шкоди національній безпеці України. З матеріалів справи вбачається, що остання брала участь у проведення заходів політичного характеру, спрямованих на підтримку держави-агресора. Отже, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора в цій частині і наявності обставини, яка обтяжує покарання, передбачену п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосовання Закону України про кримінальну відповідальність в частині додаткового покарання, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111, 111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

У Постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18 зазначено, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК України), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що наведені вимоги кримінального закону та правові позиції Верховного Суду, залишилось поза належною увагою суду першої інстанції. Фактично суд не застосував положення ст. 55 КК України у повному обсязі, оскільки призначене ОСОБА_7 додаткове покарання не позбавило її права обіймати посади чи займатись діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом, що безпосередньо кореспондує характеру вчиненого кримінального правопорушення.

З огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність виникла необхідність розширення переліку посад, права обіймати які обвинувачена підлягає позбавленню. За таких обставин, призначена судом першої інстанції міра покарання не може бути визнана достатньою для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень внаслідок м`якості.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, тому оскаржуваний вирок у частині призначення покарання підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів,у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке за класифікацією кримінальних правопорушень, передбачених ст. 12 КК, відносяться до тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України; його підвищену суспільну небезпечність, оскільки, національна безпека - це ключовий елемент, завдяки якому країна має можливість розвиватися та забезпечувати дотримання основних принципів правової держави; особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, пенсіонерка, страждає рядом хронічних захворювань; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття; обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Щодо доводів сторони захисту про можливість застосування положень ст. 69 КК України.

Відповідно до статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, такі обставини або їх сукупність обставин повинні перебувати у причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час його вчинення та іншими чинниками, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність особи винного

При визначенні змісту обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, суд має виходити із системного тлумачення ст. 66 та 69 КК України, а також норм Особливої частини КК України, які встановлюють привілейовані склади злочинів. Такі обставини у своїй сукупності повинні настільки знижувати суспільну небезпечність діяння, що призначення навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 744/884/17 (провадження № 51-8413км18).

Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_7 щиро розкаялася, є пенсіонеркою та має хронічні захворювання, однак зазначені обставини не знижують істотно ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення. Навпаки, вони не перешкодили обвинуваченій брати участь у заходах політичного характеру, спрямованих на підтримку держави-агресора, в умовах воєнного стану та тимчасової окупації території.

Отже, з урахуванням характеру та конкретних обставин установлених дій обвинуваченої, колегія суддів не встановила наявності таких обставин, які б у своїй сукупності істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а відтак підстави для застосування положень ст. 69 КК України відсутні.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом строком на 10 років без конфіскації майна.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв' язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Зважаючи на вищевказане, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок - скасуванню в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 421, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000277, внесеного до ЄРДР 18 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом строком на 10 роки без конфіскації майна.

Визнати обставиною, яка обтяжує покарання, - «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4