Справа № 521/4498/25
Номер провадження:1-кп/521/1397/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси

у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі: прокурорів ОСОБА_5 ,

представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника, адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні Хаджибейського районного суду м. Одеси в залі суду у закритому судовому засіданні, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 за № 0000768, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 156-1, ч. ч. 4, 6 ст. 153 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України та посилаючись на обставини, які на його думку свідчать про їх наявність.

Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 , підтримала клопотання прокурора.

Адвокат ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу, яке, на його думку, не обґрунтовано належним чином та не забезпечено належними доказами, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи наявністю житла у обвинуваченого. Крім того, адвокат просив визначити розмір застави у випадку продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

Вислухавши думку сторін, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вислухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та усні заперечення на клопотання прокурора сторони захисту, колегія суддів, що доцільно задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На підставі цього, колегія суддів враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, колегія суддів враховує його вік та стан здоров`я, сімейний стан, відутність міцних соціальних зв`язків, наявність місця проживання і обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від правоохоронних органів та суду, оскільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду.

Колегія суддів приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 на даній стадії судового провадження більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, за який у разі доведеності його вини, можливе покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.

Наведені обставини, на думку колегії суддів в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

- п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення: підтвердженням є обставина щодо знищення ОСОБА_7 важливих речових доказів, а саме умисне пошкодження свого мобільного телефону із робочого стану, що мало унеможливити доступ до інформації, яке могло мати істотне значення для кримінального провадження.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні у разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу;

-п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Підтвердженням цього є факт, що відносно ОСОБА_7 17.03.2022 скеровано до Уманського міськрайонного суду Черкаської області та наразі він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 2 ст. 156 та ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Що стосується ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення колегія суддів погоджується з обґрунтуванням наявності зазначеного ризику прокурором, оскільки обвинувачений здійснюючи інкриміновані йому дії, вочевидь розумів їх протиправність, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим іншого аналогічного кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи викладене, доводи захисника про наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Суд приходить до висновку про те, що прокурором обґрунтовано наявність зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про існування підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з посиланням на міцність соціальних зв`язків, обґрунтовуючи наявністю в нього житла, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина не є такою, що нівелює наявні ризики.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання колегія суддів вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_7 буде достатнім, необхідним для належної поведінки обвинуваченого і таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу під час розгляду клопотання судом не встановлено.

Таким чином, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому колегією суддів прийнято рішення не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою колегія суддів вважає, що вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, тому обмеження його конституційних прав в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 372 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з дня винесення ухвали тобто з 01.12.2025 року до 29.01.2026 року включно.

Розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , його процесуальних обов`язків, не визначати.

Ухвала суду щодо запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до Державної установи «Одеського слідчий ізолятор».

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3