Провадження № 1-кп/643/974/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000967 від 28.11.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який немає на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, без місця реєстрації на території України та фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», раніше судимого згідно вироків:

-Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2012 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-Київського районного суду м. Харкова від 03.12.2013 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

-Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 04.04.2016 по відбуттю покарання;

-Московського районного суду м. Харкова від 11.11.2019 за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.12.2023 з Холодногірської ВК № 18 умовно-достроково на невідбуту частину покарання строк 2 місяці 24 дні;

-Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 за ч. 2 ст. 190 КК України, до 1 року 11 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

-Індустріального районного суду міста Харкова від 14.08.2025 за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 більш суворим, призначеним за ч. 2 ст.190 КК України, призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. За ч. 4 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного на підставі ч 4 ст. 70 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком за ч. 4 ст. 185 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

-Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.10.2025 за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 14.08.2025, остаточно призначено покарання у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 27.11.2024 приблизно о 14 год. 54 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, завітав в гості до своєї знайомої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , де остання мешкає разом із своєю родиною.

Далі, ОСОБА_4 , під час спілкування побачив у ОСОБА_5 належний останній мобільний телефон ТМ «Samsung GALAXY А15, 8/256GB», блакитного кольору, в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_5 ,

ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, під приводом здійснення телефонного дзвінка своїй матері, попросив у ОСОБА_5 її мобільний телефон ТМ «Samsung GALAXY А15, 8/256GB» блакитного кольору, заздалегідь не маючи наміру його повертати.

ОСОБА_5 , не підозрюючи про намір ОСОБА_4 , та, будучи помилково впевненою у сумлінності його намірів, передала йому свій мобільний телефон ТМ «Samsung GALAXY А15, 8/256GB», блакитного кольору, вартістю відповідно до висновку експерта - 7838,54 грн. Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, зловживаючи довірою потерпілої, повідомив останній, що вийде з квартири в загальний коридор (тамбур), для розмови по мобільному телефону, на що потерпіла погодилась.

Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі мобільний телефон в руках, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_5 на суму 7838,54 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у інкримінованому йому діянні, надав пояснення щодо обставин скоєного кримінального правопорушення. Фактичних обставин справи не оспорював.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому діянні визнав повністю, не оспорює обставини скоєного кримінального правопорушення, що зазначені в обвинувальному акті, враховуючи думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Водночас судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог

ч. 3 ст. 349 КПК України судом роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку визнані ними обставини.

Враховуючи викладене, суд визнав за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Надаючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і в достатній мірі відображають обставини скоєного кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Відтак, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, здебільшого, за скоєння злочинів проти власності та відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства. Незважаючи на це ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а навпаки продовжив свою злочинну діяльність. Востаннє ОСОБА_4 притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК згідно вироку Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.10.2025 та призначено покарання у виді

6 років 7 місяців позбавлення волі.

За інформацією КНП «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» впродовж останніх п`яти років ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався; на обліку у КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Водночас, суд відхиляє доводи прокурора щодо наявності в діях обвинуваченого такої обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання, як вчинення злочину повторно, з огляду на таке.

Якщо наявна у обвинуваченого судимість за злочин проти власності, потягла за собою наслідки у виді кваліфікації його дій за такою кваліфікуючою ознакою, як повторність, то зазначена обставина не може бути врахована повторно при призначенні покарання як обставина, що його обтяжує (постанова Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 753/15739/16-к).

Відтак, в ході розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і ступінь його суспільної небезпеки, дані про його особу, тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства. Такий висновок суду ґрунтується на поведінці обвинуваченого, його схильності до скоєння злочинів проти власності, відсутності дійсних намірів змінити свій образ життя та взаємовідносини в суспільстві.

З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. Підстав для призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією

ч. 2 ст. 190 КК України, або звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд не вбачає, з огляду на стійку злочинну поведінку обвинуваченого та відсутність намірів її змінювати.

Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення, яке є предметом цього кримінального провадження, було вчинено ОСОБА_4 до постановлення Немишлянським районним судом міста Харкова вироку від 02.10.2025 за ч. 2 ст. 190 КК України, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання з урахуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком у виді 5 (п`яти) місяців позбавлення волі до покарання, прирзначеного вироком Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.10.2025.

Вирішуючи питання щодо пред`явленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Потерпіла ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 9758 грн, обґрунтовуючи вартістю викраденого телефона.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються нормиЦивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.

Обвинувачений ОСОБА_4 пред`явлений до нього цивільний позов визнав повністю.

Незважаючи на повне визнання обвинуваченим цивільного позову, суд дійшов висновку про його часткове задоволення, враховуючи наступне.

Згідно пред`явленого обвинувачення, яке суд вважає доведеним, вартість мобільного телефону

ТМ «Samsung GALAXY А15, 8/256GB», що належав потерпілій ОСОБА_5 та яким незаконно заволодів ОСОБА_4 , згідно висновку експерта становить 7838,54 грн.

Відтак, цивільний позов підлягає задоволенню в межах встановленої в ході досудового розслідування вартості викраденого майна, оскільки позивачем не доведена вартість майна відповідно до заявлених вимог.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 122, 124 КПК України, у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати по залученню експерта.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк

1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.10.2025, шляхом часткового складання призначених вказаними вироками покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.10.2025.

Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання обчислювати

з 21.11.2025, тобто з моменту проголошення цього вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, матеріальну шкоду в розмірі 7838,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням Національним науковим центром «Інститут судових експертиз

ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» експертизи згідно Акта № 12319 від 30.01.2025 в сумі 2968,56 грн.

Речовий доказ, визнаний постановою слідчого від 11.12.2024, а саме: оптичний диск із відеоматеріалом з камери відеоспостереження - зберігати в матеріалах кримінального провадження

№ 0000967 від 28.11.2024 протягом усього часу його зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6