У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/10716/24

№ 1-кс/183/1913/25

07 листопада 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погодженого прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 ,, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.10.2024 за № 0001327 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Орлівщина Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

До Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КПК України, в рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний державний реєстр досудових рішень за № 0001327 від 07.10.2024, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням у вищезазначеному кримінальному провадженні встановлено, що відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 77 Земельного кодексу України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України, землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Частиною 4 ст. 77 Земельного кодексу України встановлено, що порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Частиною другою статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Пунктами 13, 14 частини першої статті 27 України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 117 Земельного кодексу України на підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності, територіальної громади на неї.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:1001, площею 742,63 га, входить до складу земель Міністерства оборони України, право на які посвідчене державним актом на право постійного користування землею І-ДП №002906, зареєстрованим в Книзі записів за № 384 02.12.2002 та зі складу земель оборони у встановленому порядку не вибували.

Так, з початку 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не зважаючи на встановлені законодавством обмеження, діючи всупереч вимогам ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», якими регламентується набуття і реалізація права на землю, при відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки про передачу у власність чи надання у користування (оренду) земельної ділянки, відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, з кадастровим номером :02:001:1001, площею 742,63 га, яка входить до складу земель Міністерства оборони України, право на які посвідчене державним актом на право постійного користування землею І-ДП № 002906, зареєстрованим в Книзі записів за № 384 02.12.2002, що розташована на території Самарівського району Дніпропетровської області, діючи із прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, яка не належать їм на праві власності чи іншого користування, з метою її самовільного використання у власних цілях, з використанням сільськогосподарської техніки здійснили обробіток частини зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:1001, а саме: 220,8531 га, на якій здійснили посів сільськогосподарських культур соняшника площею 208,7657 га та посів кукурудзи площею 12,0874 га, та у подальшому, 04.11.2024, вчинили дії щодо збору сільськогосподарських культур, тим самим самовільно зайняли вказану земельну ділянку з митою власного збагачення.

Таким чином ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1001 площею 220,8531 га, заподіяв Міністерству оборони України шкоду в розмірі 2 319 587 (два мільйони триста дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок, що є значною, оскільки у сто разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Підозра у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджуються зібраними матеріалами кримінального провадження. Необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні прокурор та слідчий, кожен окремо підтримав клопотання, просив задовольнити з посиланням на обставини, викладені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого, зазначивши, що не згоден з повідомленою йому підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197 -1 КПК України,оскільки жодного відношення до самовільного зайняття земельної ділянки не має.

Заслухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши надані докази та матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які унеможливлять виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Положеннями статті 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищевказаних ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, стан здоров`я підозрюваного, його репутацію та інші обставини.

У відповідності до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період часу. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст.197-1 КК України, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.10.2024 за

№ 0001327, щодо самовільного зайняття земельної ділянки державної форми власності в зоні особливого режиму використання на території Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області.

Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань шляхом виділення матеріалів з кримінального провадження №0001160 від 27.10.2023 за фактом незаконного відчуження службовими особами Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління земельних ділянок та нерухомо мого майна, яке перебувало на обліку та в управлінні, а також за фактом самовільного зайняття земельної ділянки державної форми власності в зоні особливого режиму використання земель на території Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 197-1 КК України (постанова прокурора про виділення матеріалів датована 08.10.2024).

06.11.2025 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що у постійному користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпра перебуває земельна ділянка площею 753,200 га на території Черкаської селищної ради Самарівського району (колишній військовий радгосп «Поляна») на підставі Державного акту на право користування землею серія І-ДП № 002906 від 02.12.2002, виданого на підставі розпорядження Новомосковської райдержадміністрації від 21.11.2002 за №1135.

20.07.2017 між квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпра та ТОВ «Укр-Трейд-ЛТД» укладено договір № 6/2017/КЕВ про спільний обробіток земельної ділянки (вирощування сільськогосподарської продукції) площею 735,20 га з кадастровим номером :02:001:1001 на території Черкаської селищної ради Новомосковського району. Строк дії договору до 31.12.2024.

Як зазначив прокурор та слідчий в судовому засіданні, площа земельної ділянки, яка оброблялась на підставі вказаного вище договору була зменшена до 130 га на підставі додаткової угоди. Копію вказаної додаткової угоди до клопотання не надано.

Доводи прокурора та слідчого про те, що з 2018 року ТОВ «Укр-Трейд-ЛТД» не обробляють вказану земельну ділянку підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 27.08.2024 та ОСОБА_9 , від 29.07.2024.

Як вбачається з рапорту старшого інспектора чергової частини Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 04.11.2024 о 14:20 (ЄО № 27741) зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 04.11.2024 о 10:31 за адресою: Новомосковський район с.Знаменівка, вул. Набережна, група осіб займається незаконним збором соняшника та при спробі затримати комбайн вони вчинили опір працівникам поліції, не зупинялися, також робили удари по службовому авто. Були затримані гр.. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також затриманий комбайн без номерних знаків та фура.

Проведеним на виконання ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 оглядом земельної ділянки, з урахуванням інженерно-геодезичного звіту, який виконувався на підставі постанови слідчого про залучення спеціаліста від 09.06.2024 в даному кримінальному провадженні, встановлено, що земельна ділянка :02:001:1001 з її загальної площі яка становить 742,63 га незаконно використовується для ведення сільськогосподарської діяльності, а саме для вирощування рослин соняшника і кукурудзи площею 220,8531 га, з яких 208,7657 га незаконний посів соняшника та 12,0874 га незаконний посів кукурудзи. Інша частина земельної ділянки не доглянута та не оброблена, частково має зарослі чагарників та дерев.

Також встановлено, що відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23.05.2025 за № 10-4-044-2664/2-25, згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 742,63 га з кадастровим номером :02:001:1001 відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до висновку експерта від 02.06.2025 за № СЕ-149/105-25/5296-ФХЕД розмір екологічного збитку, заподіяного внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:1001 загальною площею 742,6300 га, а саме частини ділянки площею 220,8531 га, розташованої на території Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, становить 2 319 587,69 грн.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої

ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, про що надано: протоколи огляду місця події від 04.11.2024, договір про виконання послуг з приймання, сушки, зберігання та відпуску зернових, олійних культур та зерна кукурудзи від 01.11.2024, укладеного між ТОВ «Імперія Грандіс» (Балівський елеватор) та ОСОБА_11 (батько підозрюваного ОСОБА_4 ), складською квитанцією на зерно від 04.11.2024 за № 15344; протоколом допиту ОСОБА_12 від 03.07.2025 та протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.07.2025; протоколом допиту ОСОБА_13 від 08.011.2024 та протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2024, протоколом; постановою від 04.11.2024 про визнання речовими доказами вантажного автомобілю марки «МАN», державний номер НОМЕР_1 , причіпу сірого кольору з державним номером НОМЕР_2 , насіння соняшника, виявлене в вантажному автомобілі марки «МАN», державний номер НОМЕР_1 , комбайну зеленого кольору марки «Class» 546-637.ua., автомобіль марки «Audi A6» з державним номером НОМЕР_3 .

Слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

При цьому, слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі доданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів. Правильність кваліфікації дій підозрюваного, умислу, так само як і наявність чи відсутність в його діях складу злочину, вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23.01.2012 № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Так слідчий суддя бере до уваги те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 197-1 КПК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є нетяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років, а також враховує, що з подальшим досудовим розслідуванням обсяг зібраних доказів збільшиться, що у сукупності з вагомістю таких доказів та наближенням судового розгляду, може посилювати бажання підозрюваного до переховування.

Також слідчий суддя приймає до уваги, що у підозрюваного відсутні суттєві стримуючі від втечі фактори, про що свідчить відсутність доказів сталої родини та наявності дітей, а відтак й обов`язків відносно такої, слідчому судді не надано, що у сукупності з характером злочину, у вчиненні якого він підозрюється істотно посилює інтенсивність відповідного ризику.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим твердження сторони обвинувачення про існування ризику незаконного впливу на свідків, оскільки такі не були досліджені безпосередньо судом, тому існує певна ймовірність незаконного впливу на них зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки, лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

У той же час посилаючись на ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, детектив жодного обґрунтування не наводить. Ані прокурором в судовому засіданні, ані детективом в клопотанні не зазначено та не доведено, чим саме підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, не конкретизовано можливих способів та можливих наслідків такого перешкоджання, у зв`язку з чим цей ризик не враховується слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Таким чином, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та недоведеним існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором у судовому засіданні не доведено те, що неможливо запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам, шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із повною ізоляцією підозрюваного від суспільства.

Більш того, подане слідчим за погодженням з прокурором клопотання взагалі не містить оцінки можливості запобігти ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Положеннями ст. 178 КПК України встановлено обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацевлаштований.

З огляду на встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам можливо шляхом застосування підозрюваному ОСОБА_4 менш суворого виду запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,181 184, 185, 99, 201, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.10.2024 за № 0001327 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та/або суд про зміну свого місця проживання;

- заборонити підозрюваному спілкування із свідками по кримінальному провадженні №0001327 від 07.10.2024 у будь-якому вигляді, окрім як за дозволом слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків визначити до 03.01.2026.

Підозрюваному ОСОБА_4 повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала набирає законної сили негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1