Справа № 706/1496/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000643 від 02.10.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Христинівка Христинівського району Черкаської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з повною середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за таких обставин.

ОСОБА_4 15.09.2025 близько 19 год 15 хв, перебуваючи на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 , з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, в ході суперечки наніс останній декілька ударів долонею в область обличчя, внаслідок чого спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді: рани слизової нижньої губи дещо справа, що згідно висновку експерта № 05-7-01/549 від 07.10.2025 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синця перенісся, синця правої виличної ділянки, що згідно того ж висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тим самим вчинивши діяння, що мас ознаки фізичного насильства, як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчинені кримінального проступку визнав повністю, викладені в обвинувальному акті обставини не заперечував. Також пояснив, що упродовж двох років проживав із потерпілою ОСОБА_5 як одна сім`я. Подія мала місце за адресою проживання потерпілої, точної дати не пам`ятає. Між ним та потерпілою виникла сварка, в ході якої він 3 4 рази вдарив ОСОБА_5 долонею по обличчю.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачений визнає свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального проступку, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованого йому діяння, згодою із кваліфікацією вчиненого, відсутність заперечень щодо встановлених обставин учасників судового провадження, відсутність сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Наслідки розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження судом роз`яснені.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала суду, що обвинувачений є її колишнім співмешканцем. Із ним вона проживала впродовж 2 років, тілесні ушкодження ОСОБА_4 їй спричиняє не вперше. Подія, що є предметом розгляду даного кримінального провадження, відбулася восени 2025 року, між ними стався конфлікт, під час якого ОСОБА_4 вдарив її долонею у скроню, перенісся та губу. В результаті побиття у потерпілої був перебитий ніс, синяки під очима та розбита губа. Із обвинуваченим потерпіла не примирилася, наразі вони спільно не проживають.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілу ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена і він повинен нести відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, вчинене діяння пов`язане із домашнім насильством, незнятих та непогашених судимостей не має, не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

При визначенні виду покарання суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального проступку, засудження ним власної поведінки в судовому засіданні, відсутність судимостей, та вважає за необхідне, з урахуванням всіх наведених вище обставин, призначити йому покарання у виді штрафу.

Призначене таким чином ОСОБА_4 покарання, на думку суду, найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Прокурор у судовому засіданні просила застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені статтею 91 - 1 КК України, у виді направлення ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Водночас суд підстав для їх застосування не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 - 1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Отже, застосування визначених ч. 1 ст. 91 - 1 КК України обмежувальних заходів є правом суду у випадку вчинення обвинуваченим злочину.

Враховуючи обставини справи, особу, що притягується до кримінальної відповідальності, вчинення ним кримінального проступку, а не злочину, відсутність відомостей про рівень небезпеки кривдника, окреме проживання обвинуваченого та потерпілої, суд виснує про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежуваних заходів, передбачених ч. 1 ст. 91 - 1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, клопотань про їх застосування до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Суддя ОСОБА_6