КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1494/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працівника Національного антикорупційного бюро України,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Змінено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, починаючи з 10.12.2025 року, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та /або повідомленням «Повітряна тривога».

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою органу досудового розслідування, прокурора або суду;

- не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками відповідно до списку, визначеному слідчим або прокурором.

Визначено строк дії ухвали слідчого судді 42 (сорок два) дні, починаючи з 10.12.2025 року, тобто до 20.01.2026 року включно.

Контроль за виконанням даного запобіжного заходу залишено за органами Національної поліції, які обслуговують територію місця мешкання підозрюваного.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині застосування цілодобового домашнього арешту та обрати більш м`який запобіжний захід, який забезпечить цілі ст.177 КПК України, зокрема, особисте зобов`язання із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисниця зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, так як вона є необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт посилається на те, що захист заперечував проти задоволення клопотання та наполягав на відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на необґрунтованості підозри, недопустимості частини доказів, завершенні основних слідчих (розшукових) дій, а також на необхідності застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, сторона обвинувачення в судовому засіданні наполягала, що станом на день розгляду існує ризик знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Однак в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя фактично виходить з іншого ризику - впливу на свідків, без належної конкретизації, на яких саме свідків, яким способом, за яких умов, з наведенням реальних фактів, а не припущень.

Захисниця зазначає про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого cт. 111 КК України.

Вказує на те, що для обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на докази, які: отримані у межах інших кримінальних проваджень №0000102, №0000232; не стосуються безпосередньо фактичних обставин щодо дій, які орган досудового розслідування інкримінує ОСОБА_7 ; були отримані у періоди, значно віддалені від моменту реєстрації кримінального провадження № 0000505, в якому ОСОБА_7 повідомлено про підозру; не містять інформації про безпосередні дії ОСОБА_7 на шкоду державній безпеці України.

На думку скаржника, вказані матеріали не були належним чином приєднані до справи як докази, не отримані в порядку, передбаченому КПК (зокрема, без відповідних ухвал слідчого судді щодо НСРД, без даних про технічні засоби фіксації тощо), а тому, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, підлягають визнанню недопустимими.

Більше того, за весь час здійснення досудового розслідування стороною обвинувачення не здобуто нових доказів щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, підозра обґрунтовується лише тими доказами, які були здобуті на момент її пред`явлення, а саме 21.07.2025 року.

Адвокат ОСОБА_6 зауважує, що застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя задля досягнення мети і вирішення його завдань, визначених приписами ст. 2 КПК. Дотримання встановленої правової процедури означає, що дії уповноважених суб`єктів мають відповідати вимогам закону, вони мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед слідчим чи прокурором на певному етапі досудового розслідування.

Суд зобов`язаний перевіряти законність, повноту і правильність порядку отримання доказів і відхиляти ті з них, які були одержані зі значними непоправними порушеннями встановленого порядку.

Розумна підозра вимагає наявності певних об`єктивних відомостей для такого переконання. Така вимога передбачає, що державний орган має надати суду відомості, на яких ця підозра ґрунтується, щоб суд мав можливість перевірити достатність та належність цих відомостей для формулювання розумної підозри.

В той же час, всупереч положенням КПК України та практиці ЄСПЛ, у клопотанні та доданих до нього матеріалів відсутні «об`єктивні відомості» та «достатні докази для підозри», - слідчим не додано жодного документу, який би підтверджував обгрунтованість викладеної в клопотанні підозри.

Так, в клопотанні сторона обвинувачення зазначає, що підозрюваний, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, за грошову винагороду у невстановленому досудовим слідством розмірі, на виконання злочинного завдання представника іноземної організації передавав персональні дані громадян України.

Окрім того в клопотанні зазначається, що під час проведення підривної діяльності проти України представниками РФ використовується увесь доступний інструментарій задля досягнення своїх цілей щодо повалення конституційного ладу країни, захоплення українських територій, дестабілізації внутрішньої ситуації в Україні та створення негативного іміджу України в міжнародних відносинах. З цією метою спецслужби РФ здійснюють цілеспрямовану роботу щодо збору відомостей в економічній, політичній, воєнній, інформаційній сферах, в тому числі проти окремих громадян України.

Апелянт посилається на те, що у діях ОСОБА_7 відсутня мета завдати шкоди державній безпеці України, адже жодних доказів щодо отримання грошової винагороди за надання вказаної інформації до матеріалів клопотання не долучено. Більше того, органом досудового розслідування у вину ОСОБА_7 інкримінується період з 2012 по 2025 роки, тобто таке припущення має бути об`єктивно підтверджене доказами щодо передачі коштів протягом всього періоду вчинення таких дій, а не лише посилання на переказ грошових коштів - як основний доказ, що відбувався у період 2013-2014 років з розрахункового рахунку ОСОБА_10 та за той період, коли ОСОБА_11 обіймав посаду начальника 3 відділу Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України, а саме з 12.05.2012 року по 23.02.2014 року.

Надалі щодо грошової винагороди жодних вказівок в переписках вказаних осіб не згадувалося, більше того ніяких доказів на підтвердження вказаного твердження стороною обвинувачення не додано.

Таким чином, в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел на сприяння іноземній державі в проведенні підривної діяльності проти України. Передача персональних даних окремих фізичних осіб, не обов`язково означає підрив обороноздатності, суверенітету, чи територіальної цілісності держави.

Окрім цього, згідно матеріалів досудового розслідування вбачається, що орган досудового розслідування лише висуває припущення підтримки дій держави-агресора шляхом надання інформації про громадян України, і посилається на неналежні та недопустимі докази.

Орган досудового розслідування вказує, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, вчинив дії, які виразилися у передачі представникам іноземної держави інформації з обмеженим доступом (яка не є державною таємницею), що оцінюється як допомога в проведенні підривної діяльності проти України, та кваліфікує дані дії за ч. 1 ст. 111 КК України, хоча вказані дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 362 КК України, щодо несанкціонованих дій з інформацією, яка міститься в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до них.

Так, ОСОБА_7 підозрюють у тому, що саме через його дії колишні правоохоронці України ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перейшли на бік ворога, та яких залучили до конфіденційного співробітництва та виконання завдань на шкоду національній безпеці нашої держави.

На думку адвоката, така позиція сторони обвинувачення не відповідає обставинам кримінального провадження, які нею ж встановлені.

Апелянт зазначає, що в ухвалі суду від 10.12.2025 року наявна внутрішня суперечність мотивів, адже суд поклав в основу рішення ризик, який не відповідає позиції обвинувачення та не перевірений судом.

Відповідно до вимог ст. 177, 178, 194, 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а ризики - конкретними та підтвердженими фактичними даними.

Сторона обвинувачення у своєму клопотанні обґрунтовувала необхідність запобіжного заходу ризиком знищення/приховування/спотворення доказів (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК), проте слідчий суддя у мотивувальній частині фактично вказує інший ризик - вплив на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК).

Захисниця вважає, що така підміна ризиків свідчить про те, що суд не перевірив заявлений стороною обвинувачення ризик за правилами ст. 194 КПК та не навів фактичних даних для іншого ризику (вплив на свідків), що свідчить про те, що суддя дійшов висновку на припущеннях, що прямо суперечить стандартам КПК та практиці ЄСПЛ щодо ст. 5 Конвенції (ризики мають бути "релевантними і достатніми", а не абстрактними).

ОСОБА_6 зауважує, що вказаний в ухвалі від 10.12.2025 ризик "впливу на свідків" не конкретизований і не підтверджений.

Оскаржувана ухвала не містить переліку свідків на яких нібито може бути здійснено вплив, а також не пояснює, чому за наявності контролю та процесуальних механізмів (виклики, заборони спілкування, інші обов`язки) потрібен саме такий обсяг обмежень (цілодобовий домашній арешт).

Натомість відповідно до ст. 194 КПК суд повинен оцінювати докази, а не загальні твердження.

Щодо відсутності ризику "знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення", адвокат ОСОБА_6 зазначає, що вказаний ризик є фактично неможливим за обставин провадження.

Сторона захисту наголошувала, що цей ризик взагалі втратив актуальність, оскільки усі носії інформації та документи, які могли мати значення для слідства, давно вилучені, оглянуті, по них проведено експертизи, у тому числі психологічні із застосуванням поліграфа, проведено огляд електронних носіїв, листування, у тому числі того, яке датоване ще 2023 роком.

В даному випадку йдеться про так званий «документарний» злочин - усі можливі дії зафіксовані в електронних базах та на паперових носіях, доступ до яких підозрюваний не має і не може мати. Тримання людини в ізоляції «на випадок», щоб вона не знищила докази, які вже давно перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування та досліджені, - це не процесуальна необхідність, а штучне утримання під вартою без легітимної мети.

Захисниця посилається на те, що всі можливі предмети, які могли становити інтерес для сторони обвинувачення, були вилучені, оглянуті та досліджені.

Зокрема: ще в липні органом досудового розслідування було проведено повний огляд носіїв інформації, вилучених за місцем проживання ОСОБА_7 ; у межах провадження завершено проведення всіх слідчих дій, для яких могла бути необхідною присутність чи участь підозрюваного; проведено ряд експертиз, у тому числі психологічні експертизи із застосуванням поліграфа; усі документи, цифрові дані, матеріали листування та електронні носії вже долучені до матеріалів провадження та досліджені слідством.

За таких обставин твердження слідчого та прокурора про можливість знищення чи спотворення доказів є не просто недоведеними - вони об`єктивно виключені, оскільки у підозрюваного доступ до носіїв інформації відсутній, ніяких нових документів чи пристроїв у підзахисного не залишилися, а проведення всіх експертиз фактично завершило доказовий етап.

Вказане свідчить про відсутність існування ризику знищення доказів.

Також скаржниця посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить належного аналізу - чому саме цілодобовий домашній арешт є необхідним та достатнім.

На думку адвоката, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки суд не перевірив ризик, на який посилалася сторона обвинувачення, фактично обґрунтував рішення іншим ризиком (вплив на свідків), який не конкретизований.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 2 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

21.07.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 22.07.2025 (справа № 761/30370/25, провадження № 1-кс/761/20106/2025) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.09.2025, без визначення розміру застави.

Постановою Першого заступника Генерального прокурора задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 15.09.2025 (справа №761/38239/25, провадження №1-кс/761/24788/2025) підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою строком до 21.10.2025, без визначення розміру застави.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 16.10.2025 (справа №761/43055/25, провадження №1-кс/27373/2025) строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 21.01.2026.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_16 від 16.10.2025 (справа №761/43882/25, провадження №1-кс/761/27930/2025) підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою строком до 14.12.2025, без визначення розміру застави.

09.12.2025 року старший слідчий 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України старший лейтенант юстиції ОСОБА_17 за погодженням з заступником начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , будучи завербованим представниками іноземної організації ФСБ РФ як позаштатний працівник та виконуючи завдання спецслужб РФ на шкоду державній безпеці України, зокрема, з дестабілізації внутрішньополітичної ситуації в Україні, при невстановлених досудовим слідством обставинах та невстановлений час, але не пізніше 05.06.2012, розпочав спілкування з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на прохання ОСОБА_11 здійснював перевірки громадян України за інформаційно-комунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України», за грошову винагороду.

ОСОБА_7 , перебуваючи з 07.08.2006 по 06.11.2015 року на різних посадах в системі МВС України, достеменно знаючи законодавство України та будучи обізнаним про форми та методи роботи працівників правоохоронних органів України, в ході виконання своїх службових обов`язків мав доступ як до облікових баз даних МВС України, так і інших державних інформаційних систем України.

Так, ОСОБА_7 , використовуючи вказані можливості, діючи умисно, за грошову винагороду, на виконання злочинного завдання представника іноземної організації - позаштатного працівника фсб рф ОСОБА_11 , із використанням особистої електронної поштової скриньки із найменуванням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 06.06.2012 року розпочав передавати останньому різноманітну інформацію щодо громадян України.

В подальшому, незважаючи на анексію території АР Крим російською федерацією, втечу колишнього Президента України ОСОБА_18 на територію рф у супроводі ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , будучи обізнаним про вищевказані події, продовжив виконувати за грошову винагороду завдання представника іноземної організації - позаштатного працівника фсб рф ОСОБА_11 на шкоду державній безпеці України з надання інформації про громадян України, які потрапили в поле зору фсб рф, з метою їх подальшого вербувального вивчення представниками зазначених спецслужб рф.

Під час проведення підривної діяльності проти України представниками рф використовується увесь доступний інструментарій задля досягнення своїх цілей щодо повалення конституційного ладу країни, захоплення українських територій, дестабілізації внутрішньої ситуації в Україні та створення негативного іміджу України в міжнародних відносинах. З цією метою спецслужби рф здійснюють цілеспрямовану роботу щодо збору відомостей в економічній, політичній, воєнній, інформаційній сферах, в тому числі проти окремих громадян України.

Витік персональних даних громадян України може мати серйозні загрози та негативні наслідки, як безпосередньо для самих осіб, так і для національної безпеки в цілому. Загроза особистій безпеці - витік персональних даних може спровокувати ризик фізичної чи психологічної небезпеки як особисто для громадян, так і для членів їх родин.

Таким чином, в умовах збройного конфлікту, захист персональних даних стає важливим аспектом забезпечення національної безпеки, що в свою чергу свідчить наскільки публічна влада Україні відповідально ставиться до забезпечення правової та інформаційної безпеки своїх громадян, оскільки передані представникам спецслужб РФ персональні дані у подальшому можуть використовуватись зокрема й для кримінального переслідування.

Передача такого роду інформації представникам іноземної держави чи іноземної організації ставить під загрозу спричинення шкоди національній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Крім того, за викладених у клопотанні обставин, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, а саме: у несанкціонованому копіюванні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, що призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації, вчиненого повторно.

За обставин, викладених у клопотанні, ОСОБА_7 у встановленому КПК України порядку 21.07.2025 року вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом огляду матеріалів кримінального провадження №0000102 від 29.12.2023 року;

- рапортом оперативного підрозділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 16.03.2023 року;

- протоколом огляду від 21.08.2023 року матеріалів кримінального провадження №0000235 за обвинуваченням ОСОБА_19 , яким зафіксовано що ОСОБА_20 є кадровим співробітником ФСБ РФ та підтримує зв`язок з ОСОБА_11 ;

- протоколом НСРД від 06.07.2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_11 передає кадровому співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_20 , своє власне резюме, в якому зазначає, що він приймав участь у вивезенні колишнього президента України ОСОБА_18 , а також, що з 2020 року перебуває на посаді «начальник отделения служебно-боевой подготовки Службы охраны в Крыму ФСО России»;

- протоколом НСРД від 05.07.2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_7 протягом 2012-2015 років, на виконання завдань представника спеціальних служб РФ ОСОБА_11 , здійснює перевірку осіб за обліками МВС України, яку в подальшому формує у вигляді документу та передає останньому, використовуючи електрону пошту;

- протоколом огляду від 03.07.2024 року, яким зафіксовано, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України;

- протоколом огляду від 17.01.2024 року, яким зафіксовано отримання грошових коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_10 ;

- відповіддю на запит від МВС України від 30.01.2024 року, в якій зазначено посади, на яких ОСОБА_7 перебував у період з 2012 - 2015 років;

- відповіддю на запит від МВС України від 22.08.2024 року, в якій зазначено ідентифікатори співробітників МВС в системі ІПНП, які здійснювали перевірку на виконання завдань ОСОБА_11 ;

- відповіддю на запит від НА СБ України від 12.07.2025 року;

- відповідями на доручення слідчого;

- іншими матеріалами кримінального провадження, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У клопотанні зазначено, що отримані на цьому етапі досудового розслідування докази у спосіб, передбачений КПК України, обґрунтовано вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаних злочинів, при цьому таке цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Влох проти Польщі»).

Також слідчий вказав, що шестимісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчується 21.01.2026 року, однак завершити досудове розслідування у вказаний строк неможливо внаслідок особливої складності кримінального провадження, у якому необхідно провести значний обсяг слідчих (розшукових дій) та процесуальних дій серед яких: провести слідчі (розшукові дії), направлені на встановлення інших осіб, які причетні до вчинення зазначеного кримінального правопорушення; повідомити ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри; виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Проведення указаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій має суттєве значення для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, оскільки їх результати нададуть змогу достеменно встановити причетність ОСОБА_7 до протиправної діяльності, виявити інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення та будуть використані як докази в суді.

Також у клопотанні органу досудового розслідування зазначено про те, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_7 , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, орган досудового розслідування за погодженням з процесуальним керівником, повідомивши ОСОБА_7 , про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим сг. 177 КПК України, вважав за необхідне продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні зазначено, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, має змогу знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Більше того, у зв`язку із тим, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , має продовжуваний характер та наразі встановлюються свідки вчинення кримінального провадження, є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них.

Таким чином, враховуючи суспільно небезпечний характер вищевказаного злочину та покарання виключно у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його судом винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу - тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Так, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування із іншими співучасниками злочину, а також тиску на свідків у кримінальному провадженні, оскільки при таких запобіжних заходах, забороняючи спілкування з конкретними особами, орган досудового розслідування розкриває їх дані, що на цій стадії розслідування є недопустимим.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_7 і надалі матиме можливість контактувати із іншими співучасниками злочину, й надалі узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю.

З врахуванням вищевикладеного, слідчий у клопотанні просив продовжити підозрюваному громадянину України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Хмельницької області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.01.2026 року.

Під час розгляду клопотання слідчого прокурором ОСОБА_8 , в порядку ст. 185 КПК України, було подане клопотання про зміну клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, в якому прокурор просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.01.2026 року, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування вищевказаного клопотання прокурор зазначив про те, що однією з основних підстав для продовження строку дії тримання під вартою ОСОБА_7 слугувала необхідність завершення проведення слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення інших осіб, які причетні до вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Водночас, станом на 10.12.2025 року проведення необхідних слідчих (розшукових) заходів, завершено.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 КПК України якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

Враховуючи викладене, зважаючи, що проведення слідчих (розшукових), інших процесуальних дій, які вимагали застосування до підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - завершено, беручи до уваги стан здоров`я підозрюваного, наявні підстави для зміни резолютивної частини раніше поданого клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме - домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Змінено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, починаючи з 10.12.2025 року, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та /або повідомленням «Повітряна тривога».

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою органу досудового розслідування, прокурора або суду;

- не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками відповідно до списку, визначеному слідчим або прокурором.

Визначено строк дії ухвали слідчого судді 42 (сорок два) дні, починаючи з 10.12.2025 року, тобто до 20.01.2026 року включно.

Контроль за виконанням даного запобіжного заходу залишено за органами Національної поліції, які обслуговують територію місця мешкання підозрюваного.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Змінюючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до матеріалів провадження обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду матеріалів кримінального провадження №0000102 від 29.12.2023 року; рапортом оперативного підрозділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 16.03.2023 року; протоколом огляду від 21.08.2023 року матеріалів кримінального провадження №0000235 за обвинуваченням ОСОБА_19 , яким зафіксовано що ОСОБА_20 є кадровим співробітником ФСБ РФ та підтримує зв`язок з ОСОБА_11 ; протоколом НСРД від 06.07.2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_11 передає кадровому співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_20 , своє власне резюме, в якому зазначає, що він приймав участь у вивезенні колишнього президента України ОСОБА_18 , а також, що з 2020 року перебуває на посаді «начальник отделения служебно-боевой подготовки Службы охраны в Крыму ФСО России»; протоколом НСРД від 05.07.2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_7 протягом 2012-2015 років, на виконання завдань представника спеціальних служб РФ ОСОБА_11 , здійснює перевірку осіб за обліками МВС України, яку в подальшому формує у вигляді документу та передає останньому, використовуючи електрону пошту; протоколом огляду від 03.07.2024 року, яким зафіксовано, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України; протоколом огляду від 17.01.2024 року, яким зафіксовано отримання грошових коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_10 ; відповіддю на запит від МВС України від 30.01.2024 року, в якій зазначено посади, на яких ОСОБА_7 перебував у період з 2012 - 2015 років; відповіддю на запит від МВС України від 22.08.2024 року, в якій зазначено ідентифікатори співробітників МВС в системі ІПНП, які здійснювали перевірку на виконання завдань ОСОБА_11 ; відповіддю на запит від НА СБ України від 12.07.2025 року; відповідями на доручення слідчого; іншими матеріалами кримінального провадження, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, перевіряючи доводи та обставини клопотання про продовження дії запобіжного заходу, колегією суддів з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про продовження існування ризиків, які в сукупності із іншими ризиками були підставами для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, передбачених п.п. 2, 3 ст. ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що органом досудового розслідування доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Погоджується колегія суддів і з висновком слідчого суддів про продовження існування у даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, який обґрунтовується тим, що з метою зміни останніми своїх показань ОСОБА_7 шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб.

Так, ризик незаконного впливу можливий також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками чи експертами у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків, експертів та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 із покладенням на нього процесуальних обов`язків та забезпечення у такий спосіб неможливості спілкуватися йому із вказаними особами та як наслідок унеможливлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань учасників кримінального провадження, які мають доказове значення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя всупереч доводам клопотання слідчого безпідставно послався на існування ризику впливу підозрюваним ОСОБА_7 на свідків у даному кримінальному провадженні колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи спростовуються змістом самого клопотання, в якому слідчим зазначено про те, що «злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , має продовжуваний характер та наразі встановлюються свідки вчинення кримінального провадження, є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них».

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування та зміни запобіжного заходу, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність у даному кримінальному провадженні необхідності продовження дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Наведені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні «об`єктивні відомості» та «достатні докази для підозри», недолучення слідчимжодного документу, який би підтверджував обґрунтованість викладеної у клопотанні підозри, помилковість кваліфікації кримінальних правопорушень, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, задовольняючи клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу та застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею не в повній мірі досліджено дані про особу підозрюваного, не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним прокурором у клопотанні ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як убачається із матеріалів судового провадження, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не перешкоджав проведенню досудового розслідування та має позитивну характеристику.

Враховуючи конкретні обставини та характер інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, здатен більш м`який запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України дату закінчення дії ухвали про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів враховує положення ч. 6 ст. 181 КПК України, відповідно до яких строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне визначити строк дії ухвали та строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків до 20.01.2026 року.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та зміну ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23:00 до 05:00 наступного дня, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та / або повідомленням «Повітряна тривога», в межах строку досудового розслідування, а саме до 20.01.2026 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою органу досудового розслідування, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками відповідно до списку, визначеному слідчим або прокурором.

Строк дії ухвали визначити до 20.01.2026 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4