УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про зміну запобіжного заходу

08.01.2026

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції, Миколаївський СІЗО),

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001171 від 21.09.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України),

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.09.2025 (справа №766/14661/25, н/п 1-кс/766/7297/25) відносно підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.11.2025 року включно, з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп.

10.11.2025 року надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001171 від 21.09.2025 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.11.2025 у зазначеному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 17.11.2025 року о 09:40.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2025 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої продовжено до 15.01.2026 року включно, із залишенням раніш встановленого розміру застави.

08.01.2026 у судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого на строк 60 днів, на підставі частини третьої ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК).

І. Позиція сторони обвинувачення

Прокурор в клопотанні зазначає, що метою застосування запобіжного заходу до обвинуваченої відповідно до ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно враховувати наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому, а також наявність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- п. 1 ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, який обумовлений тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною (позбавлення волі від п`яти до восьми років), дає підстави вважати, що остання може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

- п. 3 ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, обумовлений тим, що ОСОБА_7 , під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні ОСОБА_8 , яка була свідком спричинення проникаючого ножового поранення; потерпілого у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який є чоловіком обвинуваченої, а також примусити інших свідків змінити показання на свою користь.

- п. 4 ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обумовлений тим, що ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод для суду, може зникнути з місця постійного мешкання, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати обвинувачену та, як наслідок, притягнути останню до кримінальної відповідальності. Також, обвинувачена ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (штучне затягування судового розгляду, розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваного тощо);

- п. 5 ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обумовлений тим, що ОСОБА_4 не має місця роботи та офіційного заробітку.

Враховуючи вищевикладене, та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої прокурор вважає за доцільне продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Сторона обвинувачення також переконана, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на неї процесуальних обов`язків, не зможе запобігти спробам переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Потерпілий проти клопотання заперечував, просив звільнити обвинувачену з під варти, оскільки після його поранення під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини вона за ним доглядає, а наразі йому важко самого себе обслуговувати. Зазначив, що обвинувачена ненавмисно завдала йому тілесні ушкодження.

ІІ. Позиція сторони захисту

Стороною захисту письмових заперечень щодо клопотання сторони обвинувачення суду не надано.

Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечував. Просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ризики, які вказані прокурором у клопотанні, були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченій на стадії досудового розслідування і на даний час втратили свою актуальність. Підзахисна має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, тому захисник просив суд застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 і надав документи, що підтверджують право власності на житло, згоду ОСОБА_9 матері обвинуваченої, на проживання ОСОБА_4 у цій квартирі.

У судовому засіданні обвинувачена проти клопотання прокурора заперечувала, зазначила, що в обвинувальному акті викладені обставини, які не відповідають дійсності. Підтримала клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

Суд звертає увагу, що аргументи прокурора щодо продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченої не змінилися з моменту розгляду відповідного клопотання у судовому засіданні 17.11.2025 року під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу стосовного обвинуваченої у вигляді тримання під вартою.

За результатами цього розгляду Судом було ухвалено рішення про задоволення клопотання та продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченої.

В судовому засіданні сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання з тих самих підстав, що і під час судового засідання 17.11.2025 року. При цьому захисником надані суду документи щодо права на житло, в якому на законній правовій підставі обвинувачена може знаходитися під домашнім арештом.

Водночас Суд зважає на аргументи потерпілого, які підтверджують міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, мінімізують її суспільну небезпечність, а значить зменшують ризики, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, наявністю яких прокурор обґрунтувала своє клопотання.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу Суд звертається до прецедентної практики ЄСПЛ, з якої вбачається, що продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, заява N 40107/02, пункт 79)

В цій справі Суд, ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 17.11.2025, обґрунтовував необхідність продовження такого заходу з огляду на існування небезпеки для потерпілого з боку обвинуваченої, і саме такої складової категорії «суспільний інтерес», як небезпека потерпілого, Суд прагнув забезпечити.

Наразі потерплий самостійно звернувся з клопотанням про звільнення обвинуваченої з під варти, оскільки остання за ним доглядала, а йому важко себе обслуговувати у зв`язку з пораненням (надав відповідні документи). Зазначив, що обвинувачена ненавмисно завдала йому тілесні ушкодження. Тому, на думку Суду, ризиків небезпеки для його здоров`я немає, а тому немає ризиків повторного вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

З огляду на вимоги КПК Суд нагадує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

За змістом частини першої ст. 176 та частини першої ст. 181 КПК України одним із запобіжних заходів є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

По суті, запобіжний захід «домашній арешт» також полягає в обмеженнях, пов`язаних зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також у забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

При цьому контроль за виконанням обвинуваченим зобов`язань, які покладаються на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покладаються на органи Національної поліції України.

Отже, в контексті наведеного, Суд вважає, що ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді «домашнього арешту» і пом`якшуючи при цьому умови обмеження свободи обвинуваченої, цілком правомірно може розраховувати на те, що органами (підрозділом) Національної поліції України за місцем мешкання обвинуваченої буде забезпечено виконання покладених на неї обов`язків.

Відтак, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та зможе запобігти вищеназваним ризикам.

ВИСНОВКИ СУДУ

Виходячи з перелічених обставин у сукупності, враховуючи позицію сторони захисту, яка зводиться до того, щоб обрати більш м`який запобіжний захід, Суд, вважає за доцільне застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною обвинуваченій залишати місце свого проживання та покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 181, 183, 194, 197, 199, 331, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

2. Застосувати стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до «08» березня 2026 року, включно.

3. Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

3.1 прибувати до суду за першим викликом;

3.2 не залишати без дозволу суду місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

3.3 повідомляти суду про зміну свого місця перебування;

3.4 за наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3.5 утриматися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні.

4. Звільнити обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно.

5. Попередити обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою суду обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

6. Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до частини п`ятої ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

7. Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

8. Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченої, а контроль за її виконанням на прокурора.

9. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченій, захиснику, Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5), органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.

10. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає

СуддяОСОБА_1