Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 569/21131/23

Провадження № 11-кп/4815/166/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000951 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червоноармійське Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено: за ч.2 ст. 111 КК на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.7 ст. 111-1 КК на 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій на строк 10 років та з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій на строк 10 років та з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання та реального виконання покарання у виді позбавлення волі.

На підставі ст. 54 КК ОСОБА_7 позбавлено спеціального звання лейтенанта міліції, присвоєного наказом ГУМВС №89 від 14.02.2012.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 14.03.2022, перебуваючи у смт. Білокуракине Сватівського району Луганської області, маючи як колишній працівник правоохоронного органу України достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради, взяв активну участь у діяльності підконтрольному окупаційній владі рф силовому блоці «лнр», з власної ініціативи вступив у злочинну змову з представниками так званої «лнр», які є частиною окупаційної адміністрації рф та ініціативно зайняв посаду працівника прокуратури у незаконно створеному правоохоронному органі - «прокуратура Белокуракинського района Генеральной прокуратуры «лнр», територія обслуговування якого включає тимчасово окупований рф населений пункт - смт. Білокуракине Луганської області та прилеглу до нього територію, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією, а отже основною ціллю якого було надання допомоги ворогу на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також дестабілізація суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема, шляхом сприяння збройної сили та правоохоронного блоку «лнр» проти Збройних сил України та інших військових формувань, задіяних у відсічі російської агресії.

Крім цього, ОСОБА_7 14.03.2022, перебуваючи у смт. Білокуракине Сватівського району Луганської області, маючи як колишній працівник правоохоронного органу достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради, взяв активну участь у діяльності підконтрольному окупаційній владі рф силовому блоці «лнр», з власної ініціативи вступив у злочинну змову з представниками так званої «лнр», які є частиною окупаційної адміністрації рф та ініціативно зайняв посаду працівника прокуратури у незаконному створеному правоохоронному органі - «прокуратура Белокуракинського района Генеральной прокуратуры «лнр», територія обслуговування якого включає тимчасово окупований рф населений пункт - смт. Білокуракине Луганської області та прилеглу до нього територію, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вказаний вирок скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 та особа, яка обвинувачується у вчиненні злочинів у цьому кримінальному провадженні, є однією і тією ж особою, а також не встановлено чи набула зазначена особа громадянства іноземної держави.

Вказав, що місцевий суд залишив поза увагою доводи захисту про відсутність доказів, які б вказували на мету та умисел на вчинення злочину, не спростовано доводів вчинення злочину з мотивів крайньої необхідності та/або фізичного примусу.

Тому, на думку захисника, наявна ситуація, коли за відсутності даних про особу обвинуваченого, його цивільний стан та міграційний статус, держава проводить комплекс заходів щодо судового розгляду та покарання.

Також покликався на те, що повідомлення підозрюваного/обвинуваченого здійснювались шляхом публікації у відповідних ЗМІ, однак відомості чи доступні ці ресурси для ознайомлення на окупованих територіях, відсутні.

Апелянт вказав на те, що місцевий суд, призначаючи покарання, не встановив та не перевірив ставлення особи до інкримінованого діяння, наявність утриманців, стан здоров`я, а також не дотримався вимог щодо доказування вини у мотивувальній частині вироку.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор ОСОБА_8 , покликавшись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про законність та обґрунтованість вироку й залишення його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 3 цієї статті передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, ставлячи вимогу про скасування цього вироку та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , стороною захисту не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів із зазначенням підстав для такого дослідження.

Таким чином, в силу вимог ч.3 ст. 404 КПК, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК, суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції повною мірою дотримався зазначених вимог закону, а його висновки щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Зокрема, місцевим судом було допитано свідка ОСОБА_9 , який у період з 2007 року по 2015 рік працював на посаді помічника оперуповноваженого Краснодонського міжрайонного відділу по боротьбі з організованою злочинністю в Луганському УМВС України й на інших посадах, у зв`язку з чим неодноразово зустрічався з ОСОБА_7 , який також був працівником правоохоронного органу. За показаннями свідка, десь у червні 2022 року в інтернет ресурсі він побачив фото та впізнав на ньому ОСОБА_7 , який був одягнений у формений одяг збройних сил російської федерації, а позаду нього була табличка з написом «Генеральная прокуратура народной республики» Прокуратура Белокуракинского района. Вказав, що пізніше він приймав участь у слідчій дії - проведенні впізнання, під час якої на фотокартці, за прикметами обличчя та тілобудови, він упізнав ОСОБА_7 .

Також місцевим судом було допитано свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що з 2007 року по 2011 рік проходив службу на посаді помічника оперуповноваженого ДСБС Краснодонського ГО УМВС України в Луганській області. Приблизно в червні 2022 року в інтернет ресурсі він побачив фото та впізнав на ньому колишнього працівника міліції УМВС в Луганській області ОСОБА_7 , з яким був раніше знайомий, зустрічався з ним по службі. Зазначив, що йому відомо про те, що ОСОБА_7 залишився на непідконтрольній Україні території. Також свідок підтвердив, що під час проведення впізнання за фото, за прикметами обличчя та тілобудови, він упізнав ОСОБА_7 .

Зазначені показання свідків об`єктивно узгоджуються з дослідженими місцевим судом письмовими доказами, зокрема протоколами оглядів веб-сторінок від 01.08.2022 та 16.08.2022, де зафіксовані публікації щодо початку діяльності «Прокуратуры Белокуракинского района Генеральной прокуратуры «ЛНР», а також заходи, проведені за участі цієї «прокуратуры», на яких містяться зображення ОСОБА_7 як працівника цієї прокуратури у форменому одязі та з нашивкою «Генеральной прокуратуры «ЛНР». Також, відповідно до протоколів огляду від 17.08.2022 та 18.08.2022 згаданого інтернет-ресурсу, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 впізнали ОСОБА_7 .

Згідно з висновком експерта від 08.09.2022 №СЕ-19/11122/34533-ФП, за результатами проведеної судової портретної експертизи КНІСЕ, підтверджено, що на інтернет публікації про початок діяльності «Прокуратуры Белокуракинского района Генеральной прокуратуры «ЛНР» зображено саме ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що особа ОСОБА_7 була встановлена та підтверджена сукупністю належних та допустимих доказів, а тому апеляційні доводи захисника в цій частині є безпідставними.

Також колегія суддів враховує, що Законом України «Про громадянство України» передбачено принцип єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України (п.1 ч.1 ст. 2 Закону).

Зважаючи на вказане та враховуючи, що стороною захисту не було надано доказів щодо отримання ОСОБА_7 громадянства (підданства) іншої держави, а матеріали кримінального провадження містять відомості, надані Державною міграційною службою України, щодо дійсності його паспорту громадянина України, колегія суддів вважає доводи захисника щодо можливого отримання обвинуваченим громадянства іншої держави безпідставними.

Також відповідно до приписів ч. 3 ст. 323 КПК, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, (у тому числі злочинів, передбачених ст. 111, 111-1 КК) може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику.

Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 листопада 2019 р. № 1033-р газету "Урядовий кур`єр" визначено друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому з 2020 року розміщуються повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи. Такий порядок виклику підозрюваного/обвинуваченого передбачено положеннями статей 297-5 та 323 КПК, у разі здійснення спеціального досудового розслідування/спеціального судового провадження.

Водночас, зважаючи на те, що останнім відомим місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_7 є тимчасово непідконтрольна державі Україна територія - с. Великий Суходіл Краснодонського району Луганської області, тому рекомендовані повідомлення поштового відправлення «Укрпошта» про його виклик у судові засідання йому не надсилались.

За вказаних обставин, передбачені повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 на офіційному сайті суду, а також публікація про його виклик у судові засідання у газеті «Урядовий кур`єр» визнається належним способом його повідомлення про дату, час та місце здійсненого стосовно нього судового розгляду кримінального провадження.

Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника щодо недоведеності наявності в діях обвинуваченого умислу, а також можливість вчинення злочинів з мотивів крайньої необхідності та/або фізичного примусу.

Так, колегія суддів зауважує, що вказані злочини можуть вчинятись як з прямим умислом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, так і непрямим умислом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Тому, враховуючи встановлені місцевим судом дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він обіймав посаду у правоохоронних органах України, тобто мав достатній рівень освіти і спеціальних знань, життєвого досвіду, розумівся на наслідках порушення норм кримінального закону, можна дійти висновку що ОСОБА_7 діяв з умислом коли зайняв посаду працівника прокуратури у незаконному створеному правоохоронному органі.

Поряд з цим, жодні докази у цьому кримінальному провадженні не свідчать про те, що ОСОБА_7 діяв під примусом чи тиском.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, місцевий суд повною мірою дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 50, 65 КК, врахувавши усі встановлені обставини цього кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вказаний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3