Номер провадження: 11-кп/813/1054/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2025 у кримінальному провадженні №0001078 від 23.10.2022 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Слатине Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення правопорушення перебував на посаді старшого водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення і реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший матрос», в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України,

встановив:

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України.

Призначено ОСОБА_9 покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

- за ч. 3 ст. 406 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , до набрання даним вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня набрання даним вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період 28.07.2023 по день набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі по день набрання вироком законної сили включно.

Цивільний позов, поданий адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 розмір моральної шкоди у сумі 1000000 (один мільйон) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника, відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України - відмовлено.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України.

До Одеського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили.

Доводи обґрунтовує тим, що на даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні.

Зазначає, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , має міцні соціальні зв`язки, родину, є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 , учасником бойових дій; раніше не судимий, підозр у вчиненні інших кримінальних правопорушень не має, доступу до зброї не має; за час тримання під вартою ОСОБА_9 не порушував режиму, виконував усі вимоги адміністрації установ, що свідчить про його процесуальну дисциплінованість.

Свідки та експерти у справі допитані, докази зібрані та досліджені судом, а отже ризик незаконного впливу на учасників провадження або перешкоджання кримінальному провадженню відсутній.

Також зазначає про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 .

Просить змінити запобіжний захід ОСОБА_9 на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний час (24:0006:00) або у визначений судом період, із можливістю відвідування лікувальних закладів за дозволом суду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали клопотання, пояснення прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства) що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України.

Призначено ОСОБА_9 покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

- за ч. 3 ст. 406 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції був залишений запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч твердженням захисника про необхідність зміни запобіжного заходу беззаперечно існує, та під час апеляційного розгляду продовжує існувати ризик того, що з метою уникнення відбування терміну призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_9 може вдатись до спроб переховуватись від апеляційного суду, змінити місце проживання, або взагалі залишити територію України (п. 1. ч. 1. ст. 177 КПК).

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Щодо посилання сторони захисту про поганий стан здоров`я обвинуваченого, апеляційний суд зазначає, що будь-яких відомостей, які б вказували на те, що у обвинуваченого наявні хвороби, які виключають його можливість перебування в умовах ізоляції, матеріали провадження не містять.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах слідчого ізолятору та не може слугувати підставою неможливості продовження перебування його під вартою.

Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, зазначеним обставинам судом першої інстанції надалася оцінка та з їх врахуванням, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 було залишено без змін, стороною захисту не оспорювались зазначені обставини, а тому колегія суддів вважає, що адвокат з ними погодився.

При цьому, стороною захисту не надано до суду доказів, що з моменту обрання судом зазначеного запобіжного заходу, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 погіршився і він не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_9 , однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені висновки та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючого ризику.

З урахуванням тяжкості призначеного ОСОБА_9 покарання жодні більш м`які запобіжні заходи у даному випадку не дадуть змогу контролювати місце знаходження обвинуваченого.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, тому клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 376, 405, 407, 418, 419, КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4