Провадження по справі № 1-кс/752/7766/25
У Х В А Л А

іменем України

"18" вересня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002684 від 13.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

представника власника майна - ОСОБА_5 ,

встановив:

15 вересня 2025 року до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002684 від 13.09.2025, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке 12.09.2025 вилучено під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане майно визнано речовим доказом, оскільки воно містить на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Прокурор просить накласти арешт на вищезазначене посвідчення водія з метою його збереження як речового доказу, а також заборонити користуватися та розпоряджатися ним.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за результатами успішного складення іспиту ОСОБА_4 отримав водійське посвідчення серії НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про складання іспиту та особовою карткою водія. У зв`язку із втратою водійського посвідчення, ОСОБА_4 , у встановленому на той час порядку, отримав його дублікат. Вважає, що вилучене водійське посвідчення не відповідає ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України.

Власник майна ОСОБА_4 позицію свого представника підтримав. Пояснив, що вилучене водійське посвідчення видане йому у органах ДАІ. Йому нічого не відомо про обставини його підробки. Вважає належне йому водійське посвідчення дійсним. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки, якими є копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи прокурора, власника майна та його представника, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 132 КПК України.

Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002684 від 13.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 12.09.2025 приблизно о 11 год 10 хв працівниками поліції на блокпосту за адресою: АДРЕСА_1, був зупинений транспортний засіб «Hyundai Kona», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на вимогу працівників поліції надав посвідчення водія. При перевірці посвідчення водія працівниками поліції було виявлено, що даний документ має ознаками підроблення.

Під час огляду місця події в порядку ч.1 ст. 237 КПК України, який відбувся 12.09.2025 у період часу з 12 год 13 хв за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено та вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого від 13.09.2025 вказане посвідчення водія визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002684 від 13.09.2025.

Прокурор вказує, що для здобуття доказів у кримінальному провадженні необхідно провести ряд експертних досліджень з використанням вилученого водійського посвідчення.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися)для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом

Слідчий суддя, вивчивши матеріали, що додані до клопотання, дійшов висновку, що на даній стадії досудового розслідування прокурором доведено, що майно, на арешті якого він наполягає, відповідає вимогам, визначеним ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки виявлене в ході огляду місця події посвідчення водія може зберегти на собі сліди злочину.

Враховуючи, що вилучені за наслідками обшуку документи можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зважаючи на необхідність дослідження вилучених документів, враховуючи існування ризиків знищення, приховування або їх втрати, у тому числі відомостей, що вони містять/можуть містити, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, про що заявлено прокурором у клопотанні, із забороною розпорядження та користування ним.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги клопотання є обґрунтованими. Арешт на вказане майно підлягає накладанню з метою його збереження як речового доказу, що відповідає п.1) ч.2 ст. 170 КПК України.

Зазначене свідчить про те, що потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, як арешт майна.

При цьому, відомостей щодо негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею на момент розгляду клопотання не встановлено, а власником майна та його представником не доведено необґрунтованість поданого клопотання чи відсутність потреби у накладенні арешту.

На підстав викладеного, керуючись ст. 40, 131, 132, 168, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним у кримінальному провадженні № 0002684 від 13.09.2025, яке 12.09.2025 вилучено під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1