УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 713/475/25

провадження № 51-3846 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 років. Також місцевим судом постановлено строк додаткового покарання обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_5 основного покарання. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 7 років виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а також потерпілої ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін. Також апеляційним судом постановлено зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання період його затримання в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) з 18 листопада 2024 року по 21 листопада 2024 року.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 .

Як установив суд, ОСОБА_5 , 18 листопада 2024 року, в період часу з 00:00 год по 06:30 год, більш точного часу судом не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно не справним автомобілем марки «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого встановлені на колеса передньої підвіски шини з різними моделями, малюнками протектора та розмірностями, що впливає на курсову стійкість, рухався по автодорозі Т-2601 сполученням «Чернівці - Вашківці - Вижниця - Кути - КП «Руська» зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Вижниця, Чернівецької області на швидкості приблизно - 135.2…147 км/год., що перевищує допустиму швидкість поза населеними пунктами.

Рухаючись до населеного пункту с. Мілієве, Вижницького району Чернівецької області, що позначено дорожнім знаком 5.49 ПДР «Початок населеного пункту», ОСОБА_5 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не обравши безпечної швидкості руху, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, внаслідок чого здійснив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вправо на узбіччя, після чого, не впоравшись з керуванням та рухаючись у заносі допустив виїзд за межі проїзної частини дороги вліво, де, контактувавши із залізничною колією, відбулось перекидання керованого ним транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітньому пасажиру вказаного, ОСОБА_8 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №91 від 25 грудня 2024 року, спричинена смерть, яка настала від геморагічного шоку внаслідок масивної внутрішньої кровотечі, яка розвинулась за наявної при житті закритої тупої травми черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.1, 12.6 (ґ) та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та ведених в дію з 01 січня 2002 року, які відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/126-25/1241-ІТ від 29 січня 2025 року з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, та вимагають від водія вказаних вимог вказаних Правил.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , посилаючись ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник вказує, що місцевий суд не дотримався вимог статей 50, 65 КК, ст. 414, п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК та призначив надто суворе покарання. Зазначає, що ОСОБА_5 визнав вину, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, потерпіла не має до нього жодних претензій, просила призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі. Також вказує, що місцевим судом не було враховано фізичний стан засудженого. Вказані порушення не були усунуті судом апеляційної інстанції.

Також захисник вказує на порушення місцевим та апеляційним судом вимог процесуального закону у тій частині, що суди не допитали потерпілу щодо обставин справи та її позиції щодо призначення обвинуваченому покарання.

Зазначає, що апеляційним судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань щодо додаткового консультативного огляду лікарями, проведення судово-медичної експертизи стану здоров`я обвинуваченого. Вказує, що суди не надали належної оцінки медичним документам щодо стану здоров`я обвинуваченого.

Крім того, сторона захисту вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення процесуального закону, постановивши судове рішення у формі ухвали, оскільки в резолютивній частині постановленого рішення вирішив питання про зарахування до строку відбування обвинуваченим покарання, строку його затримання у прядку ст. 208 КПК. На думку захисника, апеляційний суд повинен був постановити судове рішення у форму вироку так як було погіршено становище його підзахисного.

Мотиви Суду

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 286-1 КК у касаційній скарзі сторони захисту не оспорюються.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно ст. 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, є особою з інвалідністю другої групи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Також місцевим судом враховано надані стороною захисту з метою вивчення особистості обвинуваченого та врахування цих даних при призначенні покарання копій документів, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_5 , є особою молодого віку, з народження страждає складними хронічними захворюваннями, в тому числі опорно-рухового апарату, в тому числі дегенеративними змінами хребта у вигляді початкових проявів полі сегментарного нерівномірного остеохондрозу та спондилоартрозу, недорозвиток правої ноги, пов`язаної з родовою травмою, абсолютне укорочення правої ноги до 2,0 см, сколіоз грудо поперекового відділу І ступеня, внаслідок отриманих травм ОСОБА_5 встановлена ІІ група інвалідності з терміном дії до 31 травня 2026 року за основним діагнозом «Наслідки травми спинного мозку». Батько обвинуваченого ОСОБА_10 помер, в зв`язку з отриманими пораненнями, при захисті Батьківщини.

Таким чином, розглянувши провадження у межах пред`явленого обвинувачення, врахувавши наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його критичне ставлення до вчиненого, поведінку під час та після вчиненого, позицію прокурора щодо можливості застосування до обвинуваченого покарання із застосуванням ст. 69 КК, а також те, що обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення злочину, відсутність претензій матеріального та морального характеру потерпілої ОСОБА_7 , місцевий суд, належним чином умотивувавши своє рішення дійшов переконання, що у даному конкретному випадку обвинуваченому ОСОБА_5 доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі застосувавши ч. 1 ст. 69 КК, - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286-1 КК, з позбавленням права керувати транспортними засобами, - що мало б бути достатнім з метою виправлення, виховання та соціальної реабілітації обвинуваченого.

Вирок місцевого суду був предметом перегляду в суді апеляційної інстанції за апеляційними скаргами обвинуваченого, сторони захисту та потерпілої. Відповідно до змісту ухвали, цей суд, перевіривши доводи у вказаних апеляційних скаргах щодо суворості призначеного ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286-1 КК покарання, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними та погодився з висновками місцевого суду, що призначене покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

При цьому апеляційний суд зауважив, що ОСОБА_5 отримав важкі травми та став інвалідом 2-ї групи внаслідок власних злочинних дій, якими поставив під загрозу як своє життя та здоров`я, так і життя потерпілого. Спростовуючи доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та неможливості перебування в умовах тримання під вартою, суд обґрунтовано зазначив, що в матеріалах провадження відсутні відомості про неможливість надання йому медичної допомоги в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Колегія суддів звертає увагу, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Обставини, на які посилається захисник у касаційній скарзі, в повній мірі враховані місцевим судом при призначенні ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК. Обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.

Щодо доводів сторони захисту про порушення судами вимог процесуального закону у частині не допиту потерпілої, то колегія суддів зауважує, що справа розглянута місцевим судом в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, при цьому, як убачається з судових рішень та змісту касаційної скарги сторона захисту не заперечувала щодо такого порядку. Більше того, на цю обставину, сторона захисту посилається у касаційній скарзі як на таку, що пом`якшує покарання обвинуваченому.

Думка потерпілої врахована місцевим судом при призначенні покарання із застосування ст. 69 КК, однак вона не є вирішальною та не може бути підставою для скасування судових рішень.

Посилання сторони захисту на істотне порушення процесуального закону апеляційним судом у частині постановлення судового рішення у формі ухвали є безпідставним, оскільки цей суд зарахував у строк відбування обвинуваченим покарання, строк його затримання в прядку ст. 208 КПК, що жодним чином не погіршує його правового становища.

У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення судами норм процесуального та матеріального права, а тому і немає необхідності в перевірці матеріалів справи.

Також Суд звертає увагу, що питання можливості відбування покарання за станом здоров`я може бути вирішене в порядку виконання судових рішень місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3