Провадження № 1-кп/686/1037/25
09 грудня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_9
законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малосербулівка, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, без зареєстрованого місця проживання, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.06.2023 вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання строком на 1 рік.
- 01.08.2025 вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ст. 390-1, ст.ст. 71,72 КК України на у 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, вирок приведений до виконання 18.10.2025,
В березні 2024 року, у вечірню пору доби, точної дати та часу досудовим слідством не встановлено, у ОСОБА_7 , який разом з неповнолітньою ОСОБА_11 перебували в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 та достовірно знав, що ОСОБА_11 виповнилось лише 14 років, вона є неповнолітньою та була його падчеркою, виник злочинний умисел спрямований на вчинення повнолітньою особою, яка є членом сім`ї, дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , будучи повнолітньою особою та членом сім`ї для ОСОБА_11 , діючи умисно, з сексуальних мотивів, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості неповнолітньої особи, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 не досягла шістнадцятирічного віку та була його падчеркою, посягаючи на статеву недоторканість останньої, її нормальний фізичний та моральний розвиток, за взаємною згодою з потерпілою, без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погрози застосування такого насильства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Окрім цього, в березні 2024 року, точної дати та часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 разом з неповнолітньою ОСОБА_11 перебували в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи у кімнаті вказаного житлового будинку, у ОСОБА_7 , який достовірно знав, що ОСОБА_11 виповнилось лише 14 років, вона є неповнолітньою та була його падчеркою, виник умисел на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
З цією метою ОСОБА_7 , будучи повнолітньою особою та членом сім`ї для ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру з особою яка не досягла шістнадцятирічного віку, діючи умисно, з сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості неповнолітньої особи, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 не досягла шістнадцятирічного віку та була його падчеркою, посягаючи на статеву недоторканість останньої, її нормальний фізичний та моральний розвиток, діючи повторно, за взаємною згодою з потерпілою, без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погрози застосування такого насильства, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка недосягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Також, в березні 2024 року, точної дати та часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 разом з неповнолітньою ОСОБА_11 перебували в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи у кімнаті вказаного житлового будинку, у ОСОБА_7 , який достовірно знав, що ОСОБА_11 виповнилось лише 14 років, вона є неповнолітньою та була його падчеркою, виник умисел на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
З цією метою ОСОБА_7 , будучи повнолітньою особою та членом сім`ї для ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру з особою яка не досягла шістнадцятирічного віку, діючи умисно, з сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості неповнолітньої особи, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 не досягла шістнадцятирічного віку та була його падчеркою, посягаючи на статеву недоторканість останньої, її нормальний фізичний та моральний розвиток, діючи повторно, за взаємною згодою з потерпілою, без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погрози застосування такого насильства, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка недосягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Крім цього, 25 березня 2024 року, близько 16 год 00 хв ОСОБА_7 разом з неповнолітньою ОСОБА_11 перебували в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи у кімнаті вказаного житлового будинку, у ОСОБА_7 , який достовірно знав, що ОСОБА_11 виповнилось лише 14 років, вона є неповнолітньою та була його падчеркою, виник умисел на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
З цією метою ОСОБА_7 , будучи повнолітньою особою та членом сім`ї для ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру з особою яка не досягла шістнадцятирічного віку, діючи умисно, з сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості неповнолітньої особи, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 не досягла шістнадцятирічного віку та була його падчеркою, посягаючи на статеву недоторканість останньої, її нормальний фізичний та моральний розвиток, діючи повторно, за взаємною згодою з потерпілою, без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погрози застосування такого насильства, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , яка недосягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Указаними умисними діями, які полягали у вчиненні повнолітньою особою, членом сім`ї, дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 155 КК України,
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи жодних фактичних обставин кримінального правопорушення, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначивши, що перебував у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_10 та у них є спільна дитина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ОСОБА_10 є ще троє малолітніх дітей, які проживали разом із ними у АДРЕСА_1 , за якими він доглядав, оскільки ОСОБА_10 поїхала на заробітки. ОСОБА_7 зазначив, що у березні 2024 року перебував за вказаним місцем проживання разом із неповнолітньою ОСОБА_11 та її подругою, вживали алкогольні напої та у подальшому подруга неповнолітньої ОСОБА_11 пішла спати у іншу кімнату, інших дітей не було і він за взаємною згодою із ОСОБА_11 вчинив дії сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням у її тіло. У подальшому робив це за взаємною згодою із ОСОБА_11 іще три рази, востаннє 25.03.2024.
ОСОБА_7 щиро розкаявся та ствердив, що шкодує про свій вчинок та більше такого не зробить і просив суворо не карати.
Також обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Законний представник потерпілої ОСОБА_10 будь-яких претензій матеріального характеру до ОСОБА_7 не висловила, з цивільним позовом не зверталася, щодо призначення покарання обвинуваченому законний представник потерпілої та представник потерпілої поклалися на розсуд суду.
Згідно із правовим висновком, висловленим Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989кмо23) суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
З`ясувавши позицію учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюють ся, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд визнав недоцільним дослідження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, у тому числі висновок експерта щодо нього.
Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 155 КК України тобто вчинення повнолітньою особою, членом сім`ї, дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним розладом психічної діяльності не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним.
При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що воно є тяжким злочином проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, вчиненим відносно неповнолітньої особи.
Суд ураховує особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, неодружений, є батьком малолітньої дитини , місця роботи не має, є працездатним, за місцем проживання характеризувався посередньо, на профілактичному обліку не перебуває, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, раніше судимий.
Обставинами, що пом?якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, при якому ОСОБА_7 продемонстрував готовність понести заслужене покарання та активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало у активній поведінці обвинуваченого з повідомлення усіх відомих йому обставин кримінального правопорушення та участі у слідчих діях із самого початку розслідування, що підтвердив прокурор.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому є вчинення злочину повторно, рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину.
З урахуванням того, що вчинення ОСОБА_7 злочину повторно не впливає на його кваліфікацію за ч.2 ст.155 КК України, суд уважає правильно зазначеною в обвинуваченні та встановленою обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення ним злочину повторно.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Виходячи з рекомендацій, викладених в п. 2, 3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Інститут недоторканності включає фізичну і духовну недоторканність, свободу діяти, розпоряджатися собою, тобто не знаходитися під контролем.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи відносно неповнолітньої особи.
З урахуванням викладених обставин, беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують його суд, вважає призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах середньої межі, визначеної санкцією ч.2 ст.155 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде необхідним і достатнім як для його виправлення, так і для попередження нових злочинів. Таке покарання, на думку суду відповідає принципам індивідуалізації покарання та основним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК України та є справедливим.
Призначення обвинуваченому менш суворого виду покарання на переконання суду не призведе до досягнення його мети, передбаченої ст.50 КК України.
Згідно із вимогами ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи, те, що кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні обвинуваченим вчинено до постановлення попереднього вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2025, яким ОСОБА_7 засуджено за ст. 390-1, ст.ст. 71,72 КК України на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, вирок приведений до виконання 18.10.2025, тому суд призначає покарання ОСОБА_7 із застосуванням ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2025.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст.174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року (справа № 686/9086/24, провадження №1-кс/686/2912/24) слід скасувати, оскільки потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.
Цивільний позов у кримінальному провадженні та клопотання про обрання обвинуваченому до набрання вироком законної сили запобіжного заходу не заявлялися.
Разом із цим, з урахуванням відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 за попереднім вироком, запобіжний захід до набрання цим вироком законної сили застосувати не слід.
Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України і призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2025 визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 3 роки.
У строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2025 з 18.10.2025 по день набрання цим вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.
Речові докази: покривало із ліжка №1; простирадло із ліжка №1; простирадло із першого ярусу двоповерхового ліжка №2, квитанція від 31.07.2024 порядковий номер 1353, номер книги обліку 657Т.1), два паперові конверти із зразками біологічного походження, два конверти із біологічними зразками крові та букального епітелію, марлевий тампон зі зразком змиву з голівки статевого члена ОСОБА_7 , два конверти із біологічними зразками букального епітелію, чоловічі труси, (квитанції від 31.07.2024, номер книги обліку 657Т.1, порядковий номер 1351, квитанції від 22.04.2025, номер книги обліку 657Т.1, порядковий номер 272, 271 номер книги обліку 657Т.2, ) знищити.
Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року (справа № 686/9086/24, провадження №1-кс/686/2912/24) - скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_13