Житомирський апеляційний суд
Справа №296/666/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/112/26
Категорія 422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.01.2026 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000058 від 20.01.2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Суть оскаржуваної ухвали

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 та покладено на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати за кожним викликом до слідчого/прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_13 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Строк дії ухвали та обов`язків встановлено до 20.03.2026 (включно).

Слідчий суддя виніс вказану ухвалу, врахувавши, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання де проживає разом з дружиною, що має 3 групу інвалідності, має наразі проблеми зі здоров`ям. Лише 24.01.2026 він виписаний з лікарні після травми живота проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, потребує нагляду хірурга, травматолога поліклініки, перев`язок до загоєння рани, зняття швів через 8-10 днів; після виписки з лікарні він того ж дня повідомив слідчого про своє місце перебування - АДРЕСА_1 ; на виклик до слідчого судді прибув своєчасно та повідомив, що бажає надати покази, які він не надавав раніше через свій стан. Вказана поведінка підозрюваного, мінімізує ризик його втечі.Крім того, підозрюваний раніше не судимий, не має негативної характеристики, працює неофіційно. Продовжити вчинення кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються не можливо, оскільки вони припинені. На думку слідчого судді, прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не можна застосувати до підозрюваного з врахуванням його особи.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_14 вважає ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні зазначеного клопотання необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у незаконному придбанні ручної гранати, яку переніс до невстановленого місця, де зберігав. 19.01.2026 року взяв боєприпас та пішов з ним до своєї знайомої, з якою розпивали спиртні напої. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він дістав з кишені гранату та кинув її через відчинене вікно кімнати до входу в будинок, де були припарковані автомобілі. В результаті вибуху був пошкоджений автомобіль "RENAULT моделі "Clio", державний номер НОМЕР_1 .

Вважає, що поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний може переховуватися від слідства та суду, оскільки підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років (тяжкий злочин). Підозрюваний офіційно не працевлаштований, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має, що дає підстави вважати, що останній не має міцних соціальних зв`язків, які б утримували його за місцем проживання. Безпосереднім свідком вчинення злочину є близька знайома підозрюваного ОСОБА_7 , після вручення підозри йому стала відомою анкетна інформація потерпілої та інших свідків, їх місця проживання, а відтак ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу та свідків. Водночас, злочини були вчиненні у стані алкогольного сп`яніння, від надання показів щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень відмовився, зі слідством не співпрацює, про вчинене не шкодує та у вчиненому не розкаюється.

Прокурор зауважує, що судом першої інстанції не перевірено, хто саме проживає за адресою, за якою застосовано цілодобовий домашній арешт ОСОБА_7 та чи не заперечує та особа щодо можливості застосування домашнього арешту за вказаною адресою.

На підставі викладеного, прокурор просить застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.

Мотиви колегії суддів

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію підозрюваного, захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Згідно положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволені клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Так, слідчим суддею було встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, наявність ризиків у виді переховування від органів досудового розслідування чи суду та ризик впливу на свідків, враховуючи тяжкість можливого покарання та стадію кримінального провадження.

Водночас, слідчим суддею обґрунтовано спростовано наявність ризику у виді повторного вчинення кримінального правопорушення, враховуючи особу підозрюваного та характер злочинів, у вчинення яких він підозрюється.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 раніше несудимий, одружений (дружина має 3 групу інвалідності), має постійне місце проживання у власному житлі, яке і визначено місцем виконання домашнього арешту, неофіційно працює, не має негативної характеристики, наразі має проблеми зі здоров`ям та потребу в лікуванні, після виписки з лікарні того ж дня повідомив слідчого про своє місце перебування, на виклик слідчого прибув своєчасно та дав покази в якості підозрюваного.

Вирішуючи питання про достатність чи недостатність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту апеляційний суд також враховує те, що на час розгляду апеляційної скарги прокурора, перебуваючи під домашнім арештом, умови його не порушував, що додатково дає підстави для висновку, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти наведеним у клопотанні ризикам. Тобто обрання найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необгрунтованим.

Орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання ОСОБА_7 умов домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Тому слідчим суддею на думку колегії суддів було обґрунтовано застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а не у виді найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, слідчим суддею були враховані усі обставини, з якими закон пов`язує обрання запобіжного заходу, а тому вважає, що ухвала слідчого судді є обґрунтованою та законною, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.376, 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.01.2026 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ