ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову старшого дізнавача СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області від 22 липня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2024 року за №0000077.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що: рішення про закриття кримінального провадження є законним через відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, а саме умисного завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій щодо потерпілого, які б могли завдати йому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень; досудове слідство проведено повно, об`єктивно, неупереджено й підстави для скасування оскаржуваної постанови є відсутніми.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року, задовольнити подану ним скаргу та скасувати постанову старшого дізнавача СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області від 22 липня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2024 року за №0000077. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: досудове розслідування проведено неповно, упереджено, суб`єктивно та є відсутніми підстави для закриття названого вище кримінального провадження; оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості; незаконні дії ОСОБА_9 щодо неповнолітнього ОСОБА_8 мають усі ознаки вчинення ним саме кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст.126 КК України; після останнього поновлення досудового розслідування в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані щодо проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, прийняття процесуальних рішень із метою остаточної правової кваліфікації дій ОСОБА_9 , розгляду скарг з доказами про неправомірні й упереджені дії працівників СПД №1 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області на початкових етапах розслідування; аналогічні рішення дізнавача про закриття кримінального провадження були скасовані за ухвалами слідчих суддів.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку законного представника неповнолітнього потерпілого про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового й кримінального проваджень, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи з положень п.2 ч.1, ч.4 ст.284 КПК України, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

За вимогами ст.110 КПК України постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

На підставі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч.2 ст.9 КПК України дізнавач зобов`язаний усебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Таким чином, із метою виконання наведених вище завдань кримінального провадження, прийняттю дізнавачем рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих дій і заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до норм Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки дізначаем усіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний ретельно перевірити законність, обґрунтованість і вмотивованість прийнятої дізнавачем постанови.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2024 року за №0000077, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, за фактом того, що 01 березня 2024 року приблизно о 14 годині біля спортивного майданчика, розташованого на території Решетилівського аграрного ліцею ім. І.Г. Боровенського в м. Решетилівка Полтавської обл., ОСОБА_9 застосував фізичну силу до неповнолітнього ОСОБА_8 , у зв`язку з чим завдав йому фізичного болю.

22 липня 2025 року старшим дізнавачем СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області прийнято постанову про закриття вказаного вище кримінального провадження. У мотивувальній частині постанови дізнавач дійшов висновку про те, що показання потерпілого, свідків та письмові докази вказують на відсутність у досліджуваній ситуації ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, чи іншого кримінального правопорушення.

Однак дізнавач не дотримався наведених вище положень КПК України при винесенні оскаржуваної постанови, а викладені в скарзі законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , обставини щодо безпідставності цього рішення дізнавача належним чином не стали предметом судового контролю слідчого судді.

Диспозицією ч.1 ст.126 КК України передбачено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії, передбачені ст.126 КК України, не спричиняють порушення анатомічної цілості тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, а виключно фізичний біль, що є ознакою відмежовування кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 КК України, від легкого тілесного ушкодження. У розумінні ст.126 КК України удар, побої, інші насильницькі дії та мордування не належать до тілесних ушкоджень і становлять особливий тип кримінального правопорушення проти здоров`я особи.

Формулювання "інші насильницькі дії", вжите в ч.1 ст.126 КК України, вказує на невичерпний перелік проявів насильства, які для кваліфікації за ч.1 ст.126 КК України мають характеризуватися такими ознаками, як заподіяння фізичного болю та відсутність тілесних ушкоджень. Прикладом таких дій є, зокрема, опосередкований спосіб завдання фізичного болю, про який ідеться в кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Інші насильницькі дії полягають у фізичному впливі на людину (крім удару та побоїв), який викликає болісні відчуття (викручування кінцівок, защемлення різних частин тіла будь-якими пристроями, виривання волосся тощо), однак не спричиняє тілесних ушкоджень.

Це кримінальне правопорушення є закінченим із моменту завдання удару, побоїв, учинення інших насильницьких дій.

Як убачаєтьсяз показань потерпілого ОСОБА_8 і даних проведеного з ним пред`явлення для впізнання, 01 березня 2024 року після 13 години в лісовому масиві біля спортивного майданчика, розташованого на території Решетилівського аграрного ліцею ім. І.Г. Боровенського в м. Решетилівка Полтавської обл., до нього раптового підійшов ОСОБА_9 із гумовим кийком і під приводом безпідставних звинувачень схопив його, утримуючи спереду за одяг, на неодноразові зауваження відпустити жодним чином не реагував. ОСОБА_10 спробував відібрати гумовий кийок у ОСОБА_9 , який у цей момент продовжував утримувати його ( ОСОБА_8 ) рукою, взявшись за одяг. Затим у ході конфлікту ОСОБА_9 , погрожуючи: «я тебе уб`ю», наніс декілька ударів гумовим кийком ОСОБА_10 у ділянку передпліччя, а ОСОБА_10 у відповідь завдав ОСОБА_9 не менше одного удару кулаком у ділянку носа. Далі ОСОБА_9 знову схопив його ( ОСОБА_8 ), утримуючи за одяг спереду. У момент коли ОСОБА_9 силою схопив його рукою спереду й тягнув на себе, а саме в момент захвату, він тим самим також схопив його за волосся на тілі (в ділянці грудей), і, скрутивши одяг, вирвав на його тілі волосся («скубнув» його). У результаті вказаних вище дій ОСОБА_9 йому (потерпілому) було спричинено біль. На момент події він ( ОСОБА_8 ) був одягнутий у спортивні куртку й кофту (а.п.35-36, 226-230).

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у своїх показаннях і даних проведених зі свідками ОСОБА_12 й ОСОБА_10 пред`явлень для впізнання підтвердили показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 тримав у руці гумовий кийок та утримував силою за одяг ОСОБА_8 (на рівні грудної клітини), «смикаючи його», за вказаних вище обставин, на зауваження відпустити потерпілого не реагував (а.п.63-65, 84-86, 113-115, 231-238).

Наведені вище показання відповідають даним відеозаписів, які містяться на технічному носієві інформації, та протоколу їх огляду від 23 березня 2024 року, відповідно до яких ОСОБА_9 , тримаючи в руці гумовий кийок, поводячи себе агресивно, утримував за одяг ОСОБА_8 на рівні грудей та із силою різко тягнув на себе, не припиняючи свої дії. Потерпілий був одягнутий, зокрема, в куртку й кофту під нею (а.п.71-77).

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , у ході допиту підтвердив те, що, як стало йому відомо від ОСОБА_8 , зазначеними вище діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_8 больові відчуття (а.п.99).

За змістом висновку судової психологічної експертизи №СЕ-19/117-24/7284-ПС від 30 серпня 2024 року зазначена вище подія хоча й не була психотравмувальною для ОСОБА_8 , але викликала в нього стан страху, стресу, що призвело до надмірного емоційного реагування та напруження. У ході експертного дослідження потерпілий також зазначив про відчуття ним миттєвого фізичного болю в ході цієї події (а.п.248-260).

При цьому, як підтвердив свідок ОСОБА_13 (майстер виробничого навчання Решетилівського аграрного ліцею ім. І.Г. Боровенського), 01 березня 2024 року на місці події ОСОБА_9 заперечував, що мав гумову палицю, через певний час зазначав, що був із дерев`яною палицею, але наявність у нього гумової палиці заперечував (а.п.170-171).

Між тим, дізнавач, приймаючи оскаржувану постанову, не дав належної оцінки тому, що:

- застосовування ОСОБА_9 силового впливу щодо ОСОБА_8 супроводжувалось: демонстрацією ОСОБА_9 гумового кийка, який він тримав в іншій руці та застосовував у ході бійки з товаришем потерпілого ( ОСОБА_10 ), а також агресивною поведінкою ОСОБА_9 ;

- відповідно до показань потерпілого та його тверджень під час експертного дослідження він відчув фізичний біль коли ОСОБА_9 силою тягнув його, утримуючи тривалий час і не реагуючи на зауваження, та вирвав на тілі потерпілого волосся при тому, що ОСОБА_8 був одягнутий, зокрема, в куртку та кофту під нею, що свідчить про те, що силовий вплив не був незначного характеру та містив ознаки насильницьких дій;

- емоційний стан ОСОБА_9 у ході конфлікту спонукав його до активних, агресивних дій;

- як підтвердив свідок ОСОБА_13 , на місці події ОСОБА_9 заперечував, що мав гумову палицю, через певний час зазначав, що був із дерев`яною палицею, але наявність у нього гумової палиці заперечував, у той час як із відеофіксації чітко вбачається наявність гумового кийка в руці ОСОБА_9 під час того, як він застосовував силовий вплив щодо ОСОБА_8 .

Наведені вище обставини обумовлювали необхідність у більш ретельному та ґрунтовному вивченню й аналізі події, що склалась, установленню всіх її важливих деталей, співставлення викладених вище доказів з іншими отриманими в ході досудового розслідування даними, чого не було дотримано органом досудового розслідування.

Зазначаючи про недостатність самих лише тверджень потерпілого для висновку про те, що він відчув фізичний біль, дізнавач не зазначив підстав, які би ставили під сумнів показання ОСОБА_8 , не проаналізував обставини, за яких потерпілий зазнав силового вплив з боку ОСОБА_9 , і не вказав, які вичерпні заходи в ході досудового розслідування було вжито для встановлення обставини того, чи відчував потерпілий фізичний біль, чи ні.

Висновки ж експертизи №СЕ-19/117-24/7284-ПС від 30 серпня 2024 року, які були надані виходячи з поставлених дізнавачем питань, стосуються обсягу й ступеню моральних переживань ОСОБА_8 , що не має прямого впливу на вирішення питання про кваліфікацію за ч.1 ст.126 КК України. У той же час, залишилась недослідженою обставина в цьому кримінальному провадженні, яка є однією з ключових, а саме те, чи міг потерпілий, за встановлених у кримінальному провадженні конкретних обставин події (з наведенням їх детального опису), відчувати фізичний біль, чи ні.

Також у резолютивній частині постанови дізнавач не зазначив, із якої підстави, передбаченої ст.284 КПК України, ним закрито кримінальне провадження.

Таким чином, оскаржуване рішення про закриття кримінального провадження є передчасним і невмотивованим, дізнавачем не здійснено необхідних дій для належного встановлення всіх обставин провадження, не виконано вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження цих обставин і надання їм відповідної оцінки.

Наведене вище також залишилось поза увагою слідчого судді, який ретельно не перевірив доводів законного представника потерпілого.

Усунути допущені під час досудового розслідування істотні порушення приписів КПК України можливо лише шляхом скасування постанови про закриття кримінального провадження та належного виконання дізнавачем вимог щодо проведення повного, всебічного та об`єктивного встановлення й аналізу всіх обставин провадження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову старшого дізнавача СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області від 22 липня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2024 року за №0000077, скасувати, а кримінальне провадження направити до ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області для проведення досудового розслідування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4