ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1394/24

Провадження № 11-кп/820/742/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої

адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000157 від 22.08.2024, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Вільхівці-Лози, Тячівського району Закарпатської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , жителька АДРЕСА_2 , з середньою освітою, громадянка України, українка, непрацююча, розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На ОСОБА_9 покладено обов`язки, передбачені пп. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 не обрано.

Цивільний позов від 07 листопада 2024 року про відшкодування з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 20 000 гривень.

За вироком суду 22 серпня 2024 року близько 08 години 45 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в громадському місці, а саме: в кабінеті №301, відділу служби у справах дітей Летичівської селищної ради, яка знаходиться по вул. Героїв Крут, 2/1, в селищі Летичів, Летичівської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, розпочала словесний конфлікт із начальником відділу служби у справах дітей Летичівської селищної ради ОСОБА_7 . Під час вказаного конфлікту остання декілька разів зробила ОСОБА_9 зауваження з приводу припинення її неправомірної поведінки та підійшовши до неї попросила покинути службовий кабінет.

Обурившись на дані зауваження близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_9 , біля дверей кабінету №301, під час словесного конфлікту, вхопила ОСОБА_7 правою рукою за волосся зліва та потягнувши її на себе, вдарила головою об дерев`яний одвірок дверей. Надалі, ОСОБА_7 намагалась закрити двері та виштовхати ОСОБА_9 із службового кабінету і в ході цього, остання штовхнула двері і, в цей момент, нанесла удар дверною ручкою ОСОБА_7 в ділянку живота справа.

Внаслідок вказаних вище умисних хуліганських дій ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних крововиливів передньої поверхні черевної стінки справа, що мають незначні скороминущі наслідки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості; підшкірний крововилив лівої тьмяно-скроневої ділянки голови та струс головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби).

Також, в результаті вчинення хуліганських дій ОСОБА_9 порушено роботу та тимчасово призупинено надання послуг громадянам працівниками відділу служби у справах дітей Летичівської селищної ради.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_6 просить його скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 296 КК України, за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення. Апелянт звертає увагу на те, що показання свідків, як і показання потерпілої, викладені у вироку тенденційно, з обвинувальним ухилом. Апелянт стверджує, що протокол заяви та протокол огляду місця події, на які посилається суд, як на докази винуватості ОСОБА_10 , не містять будь-яких відомостей, які б підтверджували її винуватість. Сторона захисту не заперечує наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, але, за встановлених судом обставин, ці тілесні ушкодження могли бути заподіяні потерпілій з необережності, спричинення легких тілесних ушкоджень з необережності не є кримінально карними.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 , на підтримку доводів апеляційної скарги, думку представника потерпілої та прокурора, які вважають вирок суду законним та вмотивованим, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні поданої апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.

За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстав визначення частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_11 , місцевий суд дотримався вказаних вимог закону.

Суд першої інстанції, згідно з вимогами ст.ст. 370,374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, виклавши їх у вироку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні цього кримінального проступку підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи захисника, в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 вину не визнала та показала, що 21 серпня 2024 року близько 19 год. перебувала у гостях у своєї подруги ОСОБА_12 в с. Бохни, Хмельницького району Хмельницької області, яка розповіла, що зранку працівники відділу служби у справах дітей Летичівської селищної ради забрали її дітей. 22 серпня 2024 року близько 08 год. 45 хв. вона та ОСОБА_12 зайшли до кабінету №301-302, розташованому на третьому поверсі Летичівської селищної ради. Вона почала з`ясовувати у працівників відділу причини відібрання у ОСОБА_12 дітей, на що ОСОБА_7 сказала їй вийти з кабінету, почала йти на неї та виштовхувати, тому вона почала кричати. Перебуваючи біля дверей виходу з кабінету, ОСОБА_7 почала закривати двері, тому вона схватила її за волосся та почала тягнути до виходу, і, в цей час, та вдарилася головою об одвірок дверей. У коридорі вона почала стукати в двері, так як в кабінеті знаходилася її подруга.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою вини у вчиненні інкримінованих їй дій, її винуватість доводиться дослідженими місцевим судом показаннями потерпілої, свідків, письмовими доказами.

За показаннями потерпілої ОСОБА_7 вона працює начальником відділу служби у справах дітей Летичівської селищної ради. Напередодні, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, у ОСОБА_12 було вилучено дітей, які передані патронатним вихователям. 22 серпня 2024 року, зранку, до неї в службовий кабінет зайшли ОСОБА_12 та обвинувачена ОСОБА_9 , яка одразу почала поводити себе агресивно, кричала, висловлювалася нецензурною лайкою, створила конфліктну ситуацію, під час якої нанесла їй три удари в область голови та обличчя, смикала за волосся, чим перешкоджала нормальній роботі працівників відділу, оскільки кабінети є суміжними та там працюють інші працівники служби. Під час того, як ОСОБА_9 тягнула її за волосся, вона вдарилася об одвірок та об ручку дверей, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження. Після чого, вона закрилася в кабінеті, викликала поліцію та повідомила про вчинене стосовно неї кримінальне правопорушення. Весь час, по приїзду поліції, обвинувачена кричала, лаялася, смикала за ручку дверей, чим перешкоджала нормальній роботі служби у справах дітей. Поданий цивільний позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, так як в результаті вчиненого правопорушення вона зазнала фізичних та моральних страждань, які виразилися у пригніченні її психологічного стану, відчуття стурбованості, остраху за себе, вжиття відповідних заходів медичного характеру для покрашення здоров`я та підриву авторитету як керівника структурного підрозділу.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що працює головним спеціалістом служби у справах дітей Летичівської селищної ради. 22 серпня 2024 року вона перебувала на своєму робочому місці, яке знаходиться у суміжних кабінетах № 301/302 приміщення Летичівської селищної ради. У той же час там перебували працівники ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Пізніше до них зайшла працівник ОСОБА_15 . Також у кабінет зайшли відвідувачі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , у якої напередодні відібрали дітей за невиконання батьківських обов`язків. ОСОБА_9 поводила себе агресивно, кричала та висловлювалася нецензурною лайкою. ОСОБА_7 неодноразово просила її заспокоїтися та покинути кабінет, так як діти були вилучені у ОСОБА_12 , і жодного відношення до дітей ОСОБА_9 не має. Безпосередньо бійки вона не бачила, оскільки сиділа за своїм столом, проте чула крики та звуки шарпанини біля дверей. Після того, як ОСОБА_7 закрила двері, було чути крики та лайку ОСОБА_9 , яка продовжувала таку поведінку тривалий час, аж до приїзду поліції. При цьому була порушена нормальна робота відділу щодо прийому громадян та виконання функціональних обов`язків.

Свідок ОСОБА_15 показала, що працює фахівцем центру соціальних служб. 22 серпня 2024 року, коли вона перебувала на робочому місці, у кабінеті № 303, приміщення Летичівської селищної ради, до неї зайшла ОСОБА_7 та попросила пройти з нею, до її кабінету, щоб поговорити з ОСОБА_12 , у якої напередодні вилучили дітей. У кабінеті ОСОБА_7 перебували працівники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відвідувачі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 (на момент перебування на обліку у соціальній службі ОСОБА_16 ). Під час розмови ОСОБА_9 , одразу, почала поводити себе агресивно, лаялася та кричала до ОСОБА_7 . Коли та попросила її покинути кабінет і підійшла до неї, щоб провести до дверей, обвинувачена схопила потерпілу за волосся, однак та вирвалася та відкрила двері. Тоді обвинувачена знову схопила її та вирвала жмут волосся, при цьому потерпіла вдарилася головою об одвірок. При виході з кабінету ОСОБА_9 , вкотре, вдарила потерпілу, від чого та, в свою чергу, вдарилася тулубом у дверну ручку. ОСОБА_7 закрила двері зсередини кабінету, проте обвинувачена ОСОБА_9 продовжувала лаятися, кричати та намагатися відкрити двері, аж до приїзду працівників поліції. При цьому також зазначила, що була порушена нормальна робота відділу щодо прийому громадян та виконання функціональних обов`язків.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 , вона працює головним спеціалістом служби у справах дітей Летичівської селищної ради. 22 серпня 2024 року перебувала на своєму робочому місці, яке знаходиться у суміжних кабінетах № 301/302 приміщення Летичівської селищної ради. У той же час там перебували працівники ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Пізніше до них зайшла працівник ОСОБА_15 . Надалі свідок надала аналогічні ОСОБА_15 показання.

Окрім показань потерпілої та свідків, в основу обвинувачення були покладені також письмові докази, які у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні хуліганських дій, а саме дані:

- протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22 серпня 2024, згідно з якими 22 серпня 2024 близько 09 год. 00 хв. в селищі Летичів, по вул. Героїв Крут, в приміщенні Летичівської селищної ради на третьому поверсі, потерпілій ОСОБА_7 нанесено тілесні ушкодження (Т. 1 а.с. 10-11);

- протоколу огляду місця події від 10 вересня 2025 року з фототаблицею, в ході якого було оглянуто кабінет 301 та 302 на третьому поверсі відділу служби у справах дітей за адресою: вул. Героїв Крут, 2/1, селище Летичів Хмельницька область (Т. 1 а.с. 14-20);

- висновку експерта № 206 від 23 серпня 2024 про те, що станом на 23 серпня 2024 у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних крововиливів передньої поверхні черевної стінки справа, лівої тім`яно-скроневої ділянки голови; струсу головного мозку, що могли утворитись від щонайменше 2-х разової травмуючої дії тупих твердих предметів, за строком давності відповідають ~ 12-24 годинному терміну утворення до моменту проведення судово-медичної експертизи та згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Наказу МОЗ України №6 від 17.01.95р.» відносяться до категорії: тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки (підшкірних крововиливів передньої поверхні черевної стінки справа); тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби) (підшкірний крововилив лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, струс головного мозку). Встановлений у наданій для проведення судово-медичної експертизи медичній документації на ім`я ОСОБА_7 діагноз «Забій шийного відділу хребта» при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався, так як останній встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними даними медичного характеру (Т. 1 а.с. 27-28);

- висновку експерта № 208 від 23 серпня 2024, з якого вбачається, що можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, при запропонованому механізмі, а саме: при падінні з висоти власного зросту є маловірогідною, так як при цьому механізмі характер та локалізація ушкоджень були б іншими. При цьому підсумок 1 у висновку експерта № 208 від 23 серпня 2024 року співпадає з підсумком 1 у висновку експерта № 206 від 23 серпня 2024 року (Т. 1 а.с. 30-31);

- висновку експерта № 207 від 23 серпня 2024, відповідно до якого можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, при обставинах, вказаних нею при проведенні первинної судово-медичної експертизи - не виключається. При цьому підсумок 1 у висновку експерта № 207 від 23 серпня 2024 року співпадає з підсумком 1 у висновку експерта № 206 від 23 серпня 2024 року (Т. 1 а.с. 33-34);

- протоколу слідчого експерименту від 10 вересня 2025, в ході якого, перед початком проведення слідчого експерименту, учасникам - потерпілій ОСОБА_7 , понятим, статисту було роз`яснено їхні права та обов`язки, після чого потерпілій ОСОБА_7 було запропоновано розповісти про всі обставини нанесення її тілесних ушкоджень на що остання добровільно погодилася та показала що 22 серпня 2024 близько 08 год. 40 хв. вона перебувала на своєму робочому місці у Летичівській селищній раді, де працює начальником відділу служби у справах дітей. До кабінету зайшла ОСОБА_17 та її подруга ОСОБА_9 , яка почала ображати її нецензурними словами та погрожувати фізичною розправою, після чого вона намагалася виштовхати ОСОБА_11 до коридору, під час якого остання взяла її правою рукою за волосся - потерпіла ОСОБА_7 демонструє вказані дії. Після чого вона вирвалась від неї та відкрила двер, при цьому, ОСОБА_7 демонструє вказані дії. У подальшому, коли вона намагалася зачинити двері, то ОСОБА_11 схопила її за волосся та почала тягнути на себе, при цьому вона вдарилася головою, а саме: лівою тім`яно-скроневою частиною голови об стіну - потерпіла разом із статистом ОСОБА_18 демонструє вказані дії (Т. 1 а.с. 35-41);

- висновку експерта № 223 від 11 вересня 2024 року про те, що можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних нею під час проведення слідчого експерименту 10 вересня 2024 року, не виключається. При цьому підсумок 1 у висновку експерта № 223 від 11 вересня 2024 року співпадає з підсумком 1 у висновку експерта № 206 від 23 серпня 2024 року (Т. 1 а.с. 44-46);

- протоколу слідчого експерименту від 10 вересня 2025 року, в ході якого, перед початком проведення слідчого експерименту, свідкові ОСОБА_15 , учасникам понятим було роз`яснено їхні права та обов`язки. Після чого свідкові ОСОБА_15 було запропоновано розповісти про всі обставини нанесення тілесних ушкоджень 22 серпня 2024 року ОСОБА_7 , на що остання добровільно погодилася і показала, що 22 серпня 2024 року близько 09 год. вона перебувала у кабінеті №301, коли до кабінету зайшла ОСОБА_12 та її подруга ОСОБА_11 , яка почала обзивати нецензурними словами ОСОБА_7 , у подальшому остання намагалася виштовхати ОСОБА_11 з кабінету та йти прямо на неї, у свою чергу, ОСОБА_11 взяла ОСОБА_7 правою рукою за волосся та тягнула на себе. Свідок ОСОБА_15 , за участі статиста ОСОБА_19 , демонструє вказані дії. У подальшому ОСОБА_7 витіснила ОСОБА_11 на коридор та намагалася закрити двері, у свою чергу, ОСОБА_11 знову взяла за волосся ОСОБА_7 та потягнула на себе, при цьому, ОСОБА_7 вдарилася лівою тім`яно-скроневою частиною об одвірок та у подальшому штовхнула двері і вдарила ручкою дверей у передню поверхню черевної стінки з правого боку. Свідок ОСОБА_15 , за участі статиста ОСОБА_19 , демонструє вказані дії (Т. 1 а.с. 50-55);

- висновку експерта № 222 від 11 вересня 2024 року, згідно з яким, можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, при обставинах вказаних свідком ОСОБА_15 , під час проведення слідчого експерименту 10 вересня 2024 року, не виключається. При цьому підсумок 1 у висновку експерта № 222 від 11 вересня 2024 року співпадає з підсумком 1 у висновку експерта № 206 від 23 серпня 2024 року (Т. 1 а.с. 58-60);

- протоколу огляду предмету (документів) з фотоматеріалами від 13 вересня 2024 року, з якого вбачається, що відтворивши вміст оптичного DVD-R диску за допомогою ПЕОМ, на екрані монітору наявна електронна інформація у вигляді 3-х відео файлів типу МР 4, Ch2_2113, Ch2_4829 та Ch2_5513. Відтворивши перший відео файл, з назвою МР 4, Ch2_2113 на екрані монітору з`являється відео-трансляція обстановки в коридорі приміщення Летичівської селищної ради, навпроти кабінету №301-302, в яких знаходиться відділ служби у справах дітей, із зазначенням в лівому верхньому куті екрану дати та часу а саме 22 серпня 2024 року, де видно, як у вказаний кабінет о 08:44:46 заходять дві жінки: одна одягнена в білу футболку та сірі штани, в руці тримає папірець формату А-4, та сумку через плече, - жінка під умовною назвою №1. Інша жінка одягнена в фіолетово синю сукню - жінка під умовною назвою №2. Далі о 08:46:37 з даного кабінету виходить жінка №3, одягнена в синю футболку та біло-синю спідницю, підходить до сусіднього кабінету та відразу разом з жінкою №4, одягнута в білу блузку та чорні штани в 08:46:51 повертається назад в кабінет №301-302. Після чого, з вказаного кабінету, чутно крики, та о 08:48:17, з даного кабінету, невідомі виштовхують жінку №1, за якою зачиняють двері. Дана жінка, утримуючи в руках пом`ятий папірець, стоїть в коридорі, далі відео закінчується.

Відтворивши наступний відео файл з назвою Ch2 4829 продовжується відео трансляція обстановки перед вказаним вище кабінетом де жінка №1. В 08:48:28 продовжує нервово стояти в коридорі, рухаючись в різні сторони, роздивляючись описаний вище лист паперу та манікюр. Далі о 08:55:12, відео закінчується.

Відтворивши третій відео файл, з назвою Ch2_5513 продовжується відео-трансляція обстановки у вказаному вище місці, де о 08:55:13, описана вище жінка №1, продовжує стояти навпроти кабінету №301-302, далі о 09:02:50, підійшовши до вказаного кабінету, намагається безуспішно їх відчинити, при цьому, виражається нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою особі, яка зачинилася в середині кабінету, о 09:09:24 до вказаної жінки підходять двоє поліцейських та запитавши її що сталося постукавши у кабінет №301-302, в 09:10:01 заходять в середину, звідки чутно розмову на підвищених тонах, в 09:11:54 в кабінет забігає чоловік одягнутий в світлу теніску та відразу виходить з кабінету та прямує вниз по сходах.

В подальшому о 09:12:14 жінка №1 та №2 виходять з даного кабінету та зникають з поля зору камери спостереження вниз по сходовому маршу на вихід з приміщення селищної ради, далі відео закінчується (Т. 1 а.с. 72-78);

- повідомлення № 623 від 24 вересня 2024 року про те, що 22 серпня 2024 року в період часу з 08 год. 45 хв. по 09 год. 15 хв., внаслідок вчинення хуліганських дій ОСОБА_9 , порушено роботу відділу служби у правах дітей Летчиівської селищної ради, оскільки остання поводила себе агресивно, нецензурною лайкою висловлювалось до працівників даної установи, у зв`язку з чим робота відділу, на певний час, була призупинена, таким чином до відділу не мали змоги зайти громадяни, а працівники не могли належним чином виконувати свої обов`язки (Т. 1 а.с. 82);

- постанови про зміну кваліфікації кримінального діяння (кримінального провадження за №0000157) з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України (Т. 1 а.с. 83-84);

Оцінивши сукупність досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів прийшла до висновку про правильність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Зокрема, попри заперечення вини обвинуваченою, її показання є внутрішньо суперечливими, частково побудовані на припущеннях, не узгоджуються з іншими доказами і не спростовують об`єктивно встановлених обставин справи.

Натомість показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , надані у встановленому законом порядку, логічно узгоджуються між собою, деталізовано відтворюють перебіг подій 22 серпня 2024 року та підтверджують агресивну і зухвалу поведінку обвинуваченої в громадському місці.

Встановлені судом обставини підтверджуються не лише показаннями потерпілої, свідків, але й письмовими доказами, зокрема, висновками експертів, протоколами огляду місця події, протоколами слідчих експериментів, протоколами огляду предмету (документів) з фотоматеріалами, відео файлів.

При перевірці кримінального провадження колегією суддів, встановлено, що судом дослідженні всі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_9 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші наведені у вироку, докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинила хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1ст.296 є правильною.

Колегія судів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої базується на вибірковому тлумаченні матеріалів кримінального провадження та не спростовує належним чином установлених обставин кримінального провадження, які покладені в основу вироку першої інстанції.

Так, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої ОСОБА_9 , неправильним застосуванням кримінального закону та істотними порушеннями норм кримінального процесу, є необґрунтованими, не відповідають встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну правову оцінку, відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 296 КК України базується не лише на поясненнях потерпілої ОСОБА_7 та свідків, як помилково стверджує захисник, а на сукупності доказів, які взаємно доповнюють один одного, логічно узгоджуються та виключають можливість випадкового або побутового характеру інкримінованих дій.

Показання потерпілої та свідків, на які посилається захист, підтверджують основні елементи об`єктивної сторони кримінального правопорушення: перебування обвинуваченої в громадському місці, агресивну поведінку, демонстративну нецензурну лайку, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , створення напруженої атмосфери в приміщенні Летичівської селищної ради, чим була порушена нормальна робота відділу щодо прийому громадян та виконання функціональних обов`язків.

З показань потерпілої ОСОБА_7 випливає, що поведінка обвинуваченої була настільки нав`язливою та агресивною, що вона змушена була закритися в кабінеті та викликати поліцію. Саме внаслідок цього був здійснений виклик на лінію «102» і це не була побутова конфліктна суперечка, яка вирішується словами або в приватному порядку, обвинувачена ОСОБА_9 , вчинила стосовно ОСОБА_7 хуліганські дії.

Таким чином, доводи захисника зводяться до вибіркової інтерпретації фактів, не ґрунтуються на системному аналізі доказів у їх сукупності та вимогам кримінального закону.

Колегія суддів не вбачала у наданих доказах, показаннях свідків, потерпілої чи інших письмових доказах обставин, що підлягають додатковій перевірці в апеляційній інстанції. Усі істотні обставини кримінального провадження були безпосередньо й належним чином досліджені місцевим судом, а їх оцінка не викликає сумнівів, тому захиснику було відмовлено у повторному дослідженні доказів, досліджених судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути внаслідок її власної необережності та не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченої, є безпідставним і спростовується матеріалами справи.

З наявних у кримінальному провадженні доказів, досліджених судом першої інстанції, зокрема, показань потерпілої та свідків, а також висновків судово-медичної експертизи, вбачається, що тілесні ушкодження потерпілою ОСОБА_7 були отримані саме внаслідок конкретних дій обвинуваченої ОСОБА_9 , під час відповідної події. Характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень узгоджуються з обставинами події та виключають можливість їх виникнення з необережності самої потерпілої.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями обвинуваченої та заподіяними потерпілій тілесними ушкодженнями. За таких обставин твердження сторони захисту про «заподіяння ушкоджень з необережності» є лише припущенням і не підтверджене жодним належним та допустимим доказом, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що спричинення легких тілесних ушкоджень з необережності не є кримінально караним діянням, не підлягає врахуванню, оскільки у даному випадку тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_7 умисними діями обвинуваченої ОСОБА_9 , що правильно було встановлено судом першої інстанції.

Твердження сторони захисту про те, що протокол прийняття заяви та протокол огляду місця події не містять відомостей, які підтверджують винуватість ОСОБА_9 , є помилковими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Зазначені процесуальні документи були складені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими доказами і містять відомості про обставини події, час, місце та її характер, а також зафіксовані сліди та інші фактичні дані, що мають істотне значення для встановлення істини у справі. Саме ці обставини у сукупності з іншими доказами були покладені судом першої інстанції в основу висновку про винуватість ОСОБА_9 .

При цьому суд першої інстанції не обмежився формальним посиланням на зазначені протоколи, як на самостійні та єдині докази вини, а надав їм оцінку в сукупності з показаннями потерпілої, свідків та іншими матеріалами кримінального провадження. Така оцінка відповідає вимогам статті 94 КПК України щодо оцінки доказів за внутрішнім переконанням суду.

Отже, твердження сторони захисту про відсутність у протоколі заяви та протоколі огляду місця події відомостей, що підтверджують винуватість ОСОБА_9 , є вибірковим тлумаченням змісту доказів і не спростовує висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні.

Посилання апеляційної скарги захисника на відсутність у діях обвинуваченої ознак хуліганства, з огляду на те, що конфлікт між нею та потерпілою виник на ґрунті неприязних відносин, тому безпосереднім об`єктом посягання було здоров`я потерпілої, а не громадська безпека, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Так, ч. 1 ст. 296 КК України встановлено кримінальну відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Громадський порядок урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі. Щодо порядку в громадських місцях, то він характеризується доступністю їх для населення, можливістю громадян користуватися правами, що їм належать, захистом їхнього життя і здоров`я, честі, гідності та майна.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Указана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Від інших злочинів хуліганство відрізняється спрямованістю умислу, мотивами, цілями винного та обставинами вчинення ним кримінально караних дій.

Зокрема, дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Згідно з усталеною практикою, за ознакою особливої зухвалості, хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Як встановлено судом першої інстанції потерпіла не була знайома з обвинуваченою і в останньої не було причин для нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що прямо вказує на те, що ОСОБА_9 діяла з хуліганським мотивом, проявляючи явну неповагу до суспільства, що виражалася у прагненні показати свою зверхність перед присутніми, зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки і спілкування, порушив основоположні права людини на здоров`я, завдавши тілесні ушкодження потерпілій, при вказаних обставинах, що є зухвалим.

Колегія суддів приходить до переконання, що характер вчинених ОСОБА_9 дій свідчить про спрямованість її умислу саме на вчинення хуліганських дій, оскільки вони були позбавлені будь-якої необхідності, пов`язані з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про порушення роботи та тимчасове призупинення надання послуг громадянам працівниками відділу служби у справах дітей Летичівської селищної ради в результаті вчинення ОСОБА_9 хуліганських дій, що підтвердили, в ході судового розгляду, як потерпіла, так і свідки. Доводи апеляційної скарги захисника цих обставин не спростовують.

Колегія суддів вважає, що у своєму рішенні суд обґрунтовано враховує, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, висновки Верховного Суду під час обрання і застосування норми Закону України про кримінальну відповідальність до відповідного суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_9 , правові висновки Касаційного кримінального суду, які викладені у конкретних постановах.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про незаконність, необґрунтованість, невмотивованість вироку, та що суд побудував вирок на доказах, які не відповідають фактичним обставинам справи, позбавленні підстав.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_9 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційній скарзі, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку стосовно ОСОБА_9 із закриттям кримінального провадження за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, як про це просить захисник в апеляційній скарзі і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за це кримінальне правопорушення, суд, відповідно до положень ст. ст.50,65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, дані про її особу, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України, відповідно до приписів ч. 2 ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

Суд врахував, що ОСОБА_9 має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно (довідка-характеристика Летичівської селищної ради № 3473 від 23 вересня 2024 року, Т. 1 а.с. 92), не перебуває на диспансерному обліку в лікарів психіатра і невролога (Т. 1 а.с. 94), раніше не судима.

При цьому судом враховано, що під час судового розгляду кримінального провадження, в суді першої інстанції, стосовно обвинуваченої постановлялись ухвали про її привід та 25 лютого 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області вона була оголошена в розшук. 16 травня 2025 року ухвалою суду застосовано до обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що сприяло виконанню нею процесуальних обов`язків та завершенню розгляду справи за участі обвинуваченої.

Відповідно до положень ст.ст. 66,67 КК України обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.

Суд обґрунтовано взяв до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винної, позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо призначення покарання, а також інші, в сукупності обставини та їх поєднання, ступінь небезпечності обвинуваченої для суспільства, та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання ближче до середньої межі санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, вирішений судом відповідно до вимог ст.ст.128-129 КПК України.

Захисник просив відмовити цивільному позивачу ОСОБА_20 у задоволенні цивільного позову, з тих підстав, що тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_20 отримала з необережності.

Враховуючи, що колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу апелянта про скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, а тому підстав для відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_20 не має.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2025 стосовно обвинуваченої за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3