Справа № 203/8333/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ленківці Шепетівського

району Хмельницької області, із вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні трьох

малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000657,-

ВСТАНОВИВ:

Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000657, відомості за яким внесено до ЄРДР 14.11.2025 року з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.408 КК України.

14.11.2025 року було затримано ОСОБА_5 та в цей же день останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

В наданому до суду клопотанні слідчим поставлено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на необгрунтованість підозри, не доведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів останніх є запобіжні заходи.

Згідно ч.ч.1,3,6 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.8 ст.176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Мета та підстави застосування запобіжного заходу визначені ст.177 КПК України, а обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу - ст.178 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.408 КК України встановлено кримінальну відповідальність за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу, а згідно ч.4 ст.408 КК України за діяння, передбачене частинами першою або другою цієї статті, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Слідчий суддя враховує, що для кваліфікації дій за ст.408 КК України необхідно встановлення факту умисного залишення частини чи місця служби військовослужбовцем з наміром ухилитися від подальшої служби, коли повертатися до неї він не збирається.

На відміну від цього тимчасове самовільне залишення військової служби може мати наслідком кримінальну відповідальність за ст.407 КК України за умови також залишення тривалістю понад три доби.

Згідно повідомлення про підозру від 14.11.2025 року ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, яке полягало у тому, що останній, будучі військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 12.11.2025 року, близько 12-00 г., діючи умисно, з метою ухилитись від військової служби, незаконно припинив виконувати свої обов`язки та без відповідного дозволу самовільно залишив тимчасове місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , з виданою зброєю та був незаконно відсутній на військовій службі до 03-00 г. 14.11.2025 року, коли був затриманий працівниками ВСП.

Вказана підозра грунтується на показах свідків, протоколи допиту яких долучені до клопотання, щодо самовільного залишення ОСОБА_5 місця розташування частини зі зброєю з 12.11.2025 року.

Поряд з цим, до клопотання не долучено матеріалів службового розслідування або інших документів, з яких би вбачалось з`ясування та встановлення обставин та причин залишення ОСОБА_5 військової частини та фактичної дати такого залишення.

В свою чергу під час розгляду клопотання в суді ОСОБА_5 посилався на те, що 12.11.2025 року він знаходився за місцем служби та виконував свої службові обов`язки. 13.11.2025 року виїхав на власному автомобілі до м.Дніпра з метою ремонтування транспортного засобу, оскільки в м.Павлограді для ремонту великі черги, а автомобіль йому потрібен для пересування з метою виконання своїх обов`язків. Також ОСОБА_5 зазначив, що дізнавшись, що його нібито оголошено у розшук, як особу, що самовільно залишила військову частину, 13.11.2025 року, він самостійно прибув до начальника ВСП для з`ясування цих обставин, де пояснював ситуацію та написав відповідну заяву. Намірів ухилятись від проходження військової служби та виконання своїх службових обов`язків не мав та не має.

Такими чином, слідчий суддя вважає, що наявні матеріали кримінального провадження не дають достатніх підстав, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_5 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ст.408 КК України, в той час як тимчасове самовільне залишення військової частини, без намірів ухилення від військової служби в подальшому, яке в даному випадку мало місце з боку ОСОБА_5 тривалістю менше трьох діб, не утворює в його діях і ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що свідчить про відсутність визначених ст.177 КПК України ризиків такого ступеня, які б зумовлювали необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи без такої), натомість застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу не перебачено чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

З урахуванням вищенаведеного та положень ч.ч.1,2 ст.194 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.131,132,176-178,183,188,199 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого, заявленого в рамках кримінального провадження №0000657, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Негайно звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1