Провадження № 1кп/201/1384/2025
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2025 року м. Дніпро
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Меліоративне, Самарівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації на посаді старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 в званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Старший солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації на посаді старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. З, 27 Конституції України та законів України, Військової присяги став на шлях вчинення умисного кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення.
Дізнанням встановлено, що 06.08.2025 року, приблизно о 16:00 годині точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_2 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості по вул. Набережна Перемоги у місті Дніпро біля буд. №140, точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено, виявив на землі прозорий сліп пакет з кристалічною речовиною білого кольору, яку визначив для себе як психотропну речовину PVP(1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). В цей момент у нього виник кримінально протиправний умисел, направлений на придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, для власних потреб.
Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_2 , 06.08.2025 року, приблизно о 16:00 годині, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, поряд з буд. №140, точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22 грудня 2006 року, з метою власного вживання, без мети збуту, знайшовши на землі прозорий сліп пакет з кристалічною речовиною білого кольору, яку визначив для себе як психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1- он), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно підняв його з землі та поклав до власної сумки, чим незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено без мети збуту.
Того ж дня, а саме 06.08.2025 приблизно о 16:40 годин, знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, поряд з будинком № 118, ОСОБА_2 , було зупинено співробітниками поліції, де в ході огляду, у проміжок часу з 17:30 по 18:00 години в присутності двох понятих ОСОБА_2 , добровільно видав працівникам поліції із власної сумки прозорий сліп пакет з кристалічною речовиною білого кольору, загальною масою 0,9612 г, яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл- пентан-1-он) загальною масою 0,7602 г, що відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, перевищує невеликі розміри психотропної речовини, яку ОСОБА_2 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.
Умисні дії ОСОБА_2 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України.
02.12.2025 року до суду надійшов обвинувальний акт із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, також додана письмова заява ОСОБА_2 , складена в присутності його захисника ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.
За результатами дослідження змісту заяви, обвинувального акту та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що заява обвинуваченої є усвідомленою, відповідає її внутрішній волі, а її процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на неї.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_2 встановлено, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога він не перебуває, військовослужбовець, раніше не судимий.
До обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину (проступку), і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів (проступків) як засудженими, так і іншими особами.
За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин (проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (проступків).
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, та за наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутності обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченого, ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді штрафу на рівні мінімальної межі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , його відношенням до скоєного, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутності таких, що його обтяжують, сукупність яких з вищенаведеними даними, які враховувались при призначенні покарання, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому іншого покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті, а також пов`язаного з реальним його відбуттям.
На переконання суду призначення судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченому ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та принципам справедливості, достатності і співрозмірності.
Підстав для застосування до ОСОБА_2 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією статті, суд не вбачає.
Питання про долю речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 2228,50 гривень.
- сліп пакет з кристалічною речовиною білого кольору масою 0,9612 г, який містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якої становить 0,7602 г. упакований до спеціального пакету та переданий на зберігання до камери речових доказів ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 804 (а.п. 34) знищити.
- оптичний диск CD-R залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п.11)
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1