Провадження № 11-сс/4808/20/26
Категорія ст.303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року відмовлено у скарзі Міністерства юстиції України про скасування постанови старшого слідчого П`ятого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові, ОСОБА_7 , від 24.04.2023 року про закриття кримінального провадження №0000008 від 12.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах Міністерства юстиції України просить скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу Міністерства юстиції України.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, такою, що суперечить вимогам ст. 91 КПК України.

Посилається на те, що орган досудового розслідування не ефективно розслідував кримінальне провадження №0000008 від 12.01.2023 року, внаслідок проведення якого не було притягнуто до відповідальності винних осіб. Звертає увагу на те, що не встановлення винних осіб у такій категорії справ, підслідність яких відноситься до виключної компетенції Державного бюро розслідувань, позбавляє Міністерство можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок протиправних дій, бездіяльності винних осіб. Слідчий передчасно та необґрунтовано припинив досудове розслідування, не врахувавши шкоди, яка була завдана державним інтересам, та неповно з`ясував обставини справи.

Зазначає, що закриваючи кримінальне провадження, слідчий не вказав, в чому саме полягає діяння, хто є суб`єктом його вчинення, не встановив наявності суб`єктивної сторони діяння, а також не конкретизував об`єктивної сторони діяння, обмежившись лише переліченням певних фактів, без підтвердження їх належними доказами. Разом з тим, Міністерством у своїй заяві було зазначено конкретні обставини про кримінальні правопорушення (відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення), які є для належного проведення досудового розслідування. При цьому, з огляду на те, що Європейський Суд виносить рішення проти держави, а не конкретних фізичних/юридичних осіб та встановлює порушення Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, Міністерство юстиції України немає можливості встановити внаслідок чиїх саме дій завдано збитків Державному бюджету України та більш конкретні обставини вчинення вказаних дій.

На думку представника, вказані обставини беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.

До початку апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_6 подала клопотання про розгляд даного провадження без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не подавав.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників провадження.

Обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту (справа "Михалкова та інші проти України").

Статтею 284 КПК України визначено підстави, з яких кримінальне провадження підлягає закриттю. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У свою чергу слідчий суддя, на якого КПК покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи маються передбачені ст.284 КПК України підстави для його закриття.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що П`ятим слідчим відділом ( з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 12.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

В подальшому, за наслідками досудового розслідування 24 квітня 2023 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000008 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Міністерство юстиції України, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , в порядку ст. 303 КПК України, оскаржило до слідчого судді зазначену постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя погодився з висновками слідчого про необхідність закриття кримінального провадження та відмовив у задоволенні скарги Міністерства юстиції України.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею належним чином перевірені, викладені в скарзі представника адвоката ОСОБА_6 , підстави для скасування постанови слідчого від 24 квітня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000008, досліджені наявні матеріали в їх сукупності та обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. ст. 110, 284 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судочинство здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції не містять належного обґрунтування та носять бездоказовий характер. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається про незаконність постанови про закриття провадження та безпідставність висновку про відсутність доказів, які свідчать про вчинення суддями службової недбалості, стверджується про неефективність досудового розслідування та необхідність проведення необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій з приводу наявності або відсутності складу кримінального правопорушення. При цьому, в апеляційній скарзі відсутнє належне обґрунтування щодо необхідності проведення конкретних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, які дозволять встановити обставини, які підлягають встановленню під час проведення досудового розслідування та які свідчать про наявність відповідного кримінального правопорушення.

Так, частиною 1 ст. 367 КК України передбачає відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Об`єктивну сторону службової недбалості складає сукупність трьох ознак: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у виді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до висновку Венеційської комісії amicus curiae brief для Конституційного Суду Республіки Молдова про право регресу держави до суддів від 13 червня 2016 року № СDL-AD(2016)015, виявлення ЄСПЛ порушення ЄКПЛ не обов`язково означає, що судді на національному рівні можуть піддаватися критиці за їх тлумачення та застосування закону (тобто порушення можуть випливати із системних недоліків у державах-членах, наприклад надмірної тривалості провадження, коли особисту відповідальність неможливо встановити).

Закони України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя» визначають підстави та процедуру притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності та є достатніми для розгляду питань щодо справедливої та пропорційної їхній провині дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України від 11 червня 2020 року за № 7-р/2020 (справа № 1-305/2019(7162/19) суддю може бути притягнуто до кримінальної відповідальності лише у випадку, коли правопорушення вчинено умисно, має місце свавільне зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі (заподіяння шкоди іншим особам або суспільним інтересам тощо), прикриваючись виконанням вимог закону.

При цьому, будь-яке кримінальне обвинувачення щодо судді має ґрунтуватися на приписах кримінального закону, що є достатньо чіткими, зрозумілими, однозначними та передбаченими, за умови встановлення гарантій, які забезпечують незалежність судді при здійсненні правосуддя.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим вивчено матеріали цивільної справи №341/680/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ спільного майна подружжя та встановлено, що загалом судовий розгляд даної справи тривав із 15.03.2013 року по 12.02.2020 року.

Разом з тим, слідчим не встановлено фактів невиконання або неналежного виконання суддями першої, апеляційної та касаційної інстанцій своїх службових обов`язків. Тривалий розгляд справи пов`язаний з об`єктивними обставинами, в тому числі із діями самої заявниці ОСОБА_9 . Крім цього, тривалий розгляд справи пов`язаний також із необхідністю виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ ЦПК України у редакції Закону України №62147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» у зв`язку із чим справа тривалий час передавалась із Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ на розгляд Верховного Суду. Окрім цього, відповідно до п.3 Примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364-367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Водночас, як встановлено в ході досудового розслідування, державою на користь ОСОБА_9 за рішенням Європейського суду з прав людини перераховано грошові кошти в сумі 28806,03 грн., що є меншим, ніж 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, слідчим дано оцінку усім зібраним доказам у їх сукупності, оцінено об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, внаслідок чого, слідчий цілком об`єктивно дійшов висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Під час апеляційного провадження встановлено, що досудове розслідування проведено повно та всебічно і органом досудового розслідування встановлені обставини, які мали значення для ухвалення обґрунтованого рішення. Висновки слідчого про необхідність закриття кримінального провадження є правильними та повністю узгоджуються із сукупністю належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Таким чином обставини, на які посилається представник ОСОБА_6 , як на підстави для скасування постанови слідчого, враховані слідчим та перевірені слідчим суддею, який дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення та наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5