09.02.2026 Єдиний унікальний № 371/63/26
провадження № 1-кп/371/190/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2 ,

при секретарі ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 04 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000408, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Миронівського районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

У відповідності до ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14 лютого 2026 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою до 60 діб у зв`язку із тим, що до закінчення строку дії запобіжного заходу розгляд кримінального провадження не буде завершено при цьому не зникнуть та не зменшилися ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення існування якого визнала слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області в ухвалі про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив суд визначити обвинуваченому розмір застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Обвинувачений підтримав думку свого захисника, прокурор не заперечував.

Розглянувши клопотання, суд встановив наступне.

04 березня 2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000408, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

17 грудня 2025 року слідчим суддею Миронівського районного суду Київської області щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14 лютого 2026 року по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 березня 2024 року за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Застосовуючи цей запобіжний захід, суд дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, наявності ризиків його зокрема переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення існування, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не можливості застосування менш тяжкого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання цьому ризику.

16 січня 2026 року до Миронівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт Київської спеціалізованої прокуратури у сфері Оборони Центрального регіону по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

08.10.2025 року обвинуваченого ОСОБА_4 , на підставі постанови слідчого оголошено в розшук, у зв`язку з невідомим місцем знаходженням підозрюваного та неявки без поважних причин на виклик слідчого.

ОСОБА_4 обвинувачується за скоєння злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, який, згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

Вирішуючи дане питання, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом лише при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

В той же час необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар із внесення такої застави (див., наприклад, пп. 57-60 рішення у справі «Плачков проти України» (Plachkov v. Ukraine) від 15 квітня 2021 р., заява №76250/13). 83 Про критерії визначення розміру застави у практиці європейського суду з прав людини.

Загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наочно проілю стровані в релевантному рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 20 листопада 2010 р. (заява №12050/04). Так, Суд повторює, що гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування завданих збитків, а, зокрема, явку обвинуваченого в судове засідання. Тому суму застави необхідно оцінювати головним чином «з огляду на обвинуваченого, його активи та стосунки з особами, які мають надати забезпечення, іншими словами, залежно від можливого ступеня впевненості в тому, що перспектива втрати забезпечення (застави), заходи проти поручителів у разі неявки обвинуваченого на судовий розгляд будуть діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання з його боку сховатися» п. 78.

Враховуючи норму ч.4 ст. 183 КПК України, особу підозрюваного, кримінальне правопорушення, яке інкримінується підозрюваному за ч.5 ст. 407 КК України, суд дійшов висновку про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави.

Зважаючи на те, що 14 лютого 2026 року спливає строк дії обраного щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розгляд справи на цей момент не завершено, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні дані, які вказують про зменшення ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України може запобігти цьому ризику.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 110, 177, 324, 331, 363, 369 - 372, 392 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у кримінальному провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000408 від 04.03.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 08 квітня 2026 року включно.

Ухвала суду діє до 08 квітня 2026 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Для утримання обвинувачений ОСОБА_4 підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Визначити обвинуваченому розмір застави у межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99840 гривень у національній грошовій одиниці, та надати можливість йому або іншій особі внести зазначену суму на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області UA0018661, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ), та надати документ, що підтверджує сплату слідчому, прокурору, суду.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- прибувати на першу вимогу до прокурора, слідчого та суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1