КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/1638/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2025 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, військовослужбовця, який інвалідності не має, має на утриманні дитину, не одруженого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України, у кримінальному провадженні №0001938 від 14 жовтня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2025 року клопотання старшого слідчого СВ Броварського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони центрального регіону ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці з моменту винесення ухвали, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за вказаною адресою, без застосування електронних засобів контролю.

На час дії запобіжного заходу покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону та Броварського міськрайонного суду Київської області за першою вимогою на визначений час;

- не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, погодженого прокурором, та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, без визначення розміру застави.

Уважає, що оскаржувана ухвала містить висновки, які не відповідають матеріалам кримінального провадження, а також є таким, що прийняте з істотним порушенням вимог КПК України.

У мотивування скарги зазначає, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Вказує, що відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, а саме пункту 1 частини першої статті 177 КПК України, оскільки тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_7 до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, зауважує, що особа наразі є судимою за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, звільненою умовно-достроково від відбування покарання для проходження військової служби, проте відповідно до матеріалів кримінального провадження, починаючи з 09 червня 2025 року самовільно залишив місце служби та обов`язки, визначені ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2025 року, не виконує.

Посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_7 володіє інформацією стосовно анкетних, у тому числі біографічних, даних свідків та потерпілих, які надали органу досудового розслідування викривальні показання стосовно нього, у зв`язку з чим останній матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань та висновків, у разі незастосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на переконання органу досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_7 , враховуючи наявність попередніх судимостей та обґрунтованої підозри у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою приховування раніше вчиненого кримінального правопорушення та/або з метою ухилення від відповідальності.

Наголошує, що згідно частини восьмої статті 176 КПК України під час воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті, тобто тримання під вартою.

Уважає, що до підозрюваного ОСОБА_7 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, так як інші запобіжні заходи неспроможні запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

На думку сторони обвинувачення, судом не враховано при ухваленні рішення високу суспільну небезпечність вказаних кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу, особу підозрюваного ОСОБА_7 , який, зокрема, не вживав заходів щодо припинення кримінального правопорушення, вчинення якого останнім розпочато 09 червня 2025 року, шляхом звернення до органів військового правопорядку чи керівництва військової частини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, а також думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Броварського РУП ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001938 від 14 жовтня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, обіймаючи посаду стрільця-санітара 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти «ІНФОРМАЦІЯ_2» військової частини НОМЕР_1 та обізнаним з указаними вимогами законодавства щодо обліку, зберігання зброї, боєприпасів, вибухових речовин і пристроїв та відповідальності за незаконне поводження зі зброєю, бойовими приписами та вибуховими речовинами, вибуховими пристроями, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, але не пізніше 11 грудня 2025 року у порушення додатку №1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», пунктів 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, пунктами 2.8., 8.1., 8.2., 8.9 глави 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, віднайшов предмет зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з наявним маркуванням на доній частині «386 43-80 Т», предмет зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням на доній частині «386 43-80 Т», предмет зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583», предмет зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583» чим фактично придбав їх шляхом віднайдення та розпочав їх незаконне зберігання.

Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, всупереч передбаченому законом порядку та без передбаченого законом дозволу, тобто у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, зберігаючи при собі предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з наявним маркуванням на доній частині «386 43-80 Т», предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» та з маркуванням на доній частині «386 43-80 Т», предмет, зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583», предмет, зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583», незаконно перемістив їх за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 11 грудня 2025 року у період часу з 07 год. 19 хв. по 10 год. 47 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , в правій кишені шорт виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з наявним маркуванням на доній частині 386 43-80 Т», предмет, зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583». У подальшому під час проведення обшуку в тумбочці, розташованій у кімнаті, де проживає ОСОБА_7 , виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з наявним маркуванням на доній частині 386 43-80 Т», предмет, зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583».

Крім того, ОСОБА_7 не вжив жодних заходів щодо інформування правоохоронних органів про віднайдені ним предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з наявним маркуванням на доній частині «386 43-80 Т», предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» та з маркуванням на доній частині «386 43-80 Т», предмет, зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583», предмет, зовні схожий на підривач до ручної уламкової гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням на зовнішній стороні запобіжного важеля «56-81 УЗРГМ-2 583», не вчинив жодних дій щодо добровільної здачі вищевказаних предметів органам влади.

Відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено, та який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення та діє по теперішній час.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України №59 від 28 лютого 2025 року солдата ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця-санітара 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, 09 червня 2025 року у військовослужбовця військової служби за мобілізацією у солдата ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне залишення місця служби, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання покладених на нього обов`язків військової служби.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді стрільця-санітара 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти «ІНФОРМАЦІЯ_2», у порушення вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 09 червня 2025 року самовільно залишив місце служби, яке знаходилось в АДРЕСА_3 (полігон ВЧ НОМЕР_1 ), внаслідок чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби не приймав та незаконно перебував за межами місця несення військової служби до 11 грудня 2025 року, тобто до дати, коли місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено працівниками поліції Броварського РУП ГУНП в Київській області.

11 грудня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України.

12 грудня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Броварського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони центрального регіону ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, військовослужбовця, який інвалідності не має, має на утриманні дитину, не одруженого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України, у кримінальному провадженні №0001938 від 14 жовтня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2025 року клопотання старшого слідчого СВ Броварського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони центрального регіону ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці з моменту винесення ухвали, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за вказаною адресою, без застосування електронних засобів контролю.

На час дії запобіжного заходу покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону та Броварського міськрайонного суду Київської області за першою вимогою на визначений час;

- не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Положеннями частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пункту «с» частини першої статті 5 Конвенції законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

За змістом положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: підозрою ОСОБА_7 від 11 грудня 2025 року, протоколом обшуку від 11 грудня 2025 року, допитами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження №0001938 від 14 жовтня 2025 року, які містяться у клопотанні.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів установила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про те, що ризик переховуватись від органу досудового розслідування/суду не підтверджується жодними фактичними обставинами та докази в підтвердження його існування не додано до клопотання, оскільки відсутні будь-які факти, які б вказували про те, що підозрюваний ОСОБА_7 здійснював спроби переховування. Слідчий суддя врахував, що останній замість відбуття призначеного йому покарання пішов до лав ЗСУ для захисту держави, разом з тим через розформування, з його слів, військової частини, через серйозне захворювання матері, допустив порушення, здійснив самовільне залишення військової частини.

На переконання слідчого судді, ризик незаконно впливати на потерпілих/свідків не підтверджується жодними фактичними обставинами та такі докази не додані до клопотання. З часу повідомлення про підозру на жодних потерпілих/свідків ОСОБА_7 вплив не здійснював та останні не заявляли органу досудового розслідування про такі факти, відповідно підозрюваний не є особою, що схильна через погрози незаконно впливати на інших.

Поряд із цим, слідчий суддя взяв до уваги дані про особу підозрюваного, його вік, характеризуючи матеріали, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я його матері, яка має захворювання на рак (4 ступінь), потребує постійного догляду, на підставі чого дійшов висновку, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти вказаним ризикам.

З такими висновками колегія суддів не погоджується.

Як установлено колегією суддів, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, зокрема, можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною п`ятою статті 407 КК України, санкція за які передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; безперешкодно впливати на учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань та висновків з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_7 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків та потерпілих, які надали органу досудового розслідування викривальні показання стосовно нього; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має постійного джерела доходу, офіційно ніде не працює, перебуває як особа, яка самовільно залишила військову частину.

Окрім того, судом установлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, інвалідності немає, неодружений, утриманців немає, раніше судимий: 08 серпня 2024 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за частиною першою статті 263, статтею 348 КК України до позбавлення волі строком на 9 років 2 місяці, 13 лютого 2025 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за частиною першою статті 357, частиною четвертою статті 185 КК України відповідно до частини першої статті 70 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі, на підставі частини четвертої статті 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 9 років 2 місяців.

У контексті Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з захисту прав людини, на початкових етапах розслідування можливість перешкоджати правосуддю обвинуваченим обґрунтовує перебування такої особи під вартою. Для належного оцінювання ризику знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, що є суттєвими в контексті встановлення обставин кримінального правопорушення, також мають значення обставини, які характеризують особу обвинуваченого. Якщо у зв`язку з власною професійною діяльністю або за наявності ділових чи інших зв`язків особа має доступ до відповідних документів чи речей, існує ймовірність, що вона скористається нагодою та вчинить зазначені дії.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватості, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики у сукупності з даними про особу підозрюваного, тяжкістю інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, способу вчинення таких кримінальних правопорушень та їх наслідків, є обґрунтованими та такими, що виправдовують утримання ОСОБА_7 під вартою.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Окрім того, згідно частини восьмої статті 176 КПК України під час воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті, тобто тримання під вартою.

Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Так, як убачається з положень частини третьої статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Положеннями частини четвертої статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442-1 КК України.

У той же час, як убачається з аналізу положень частини четвертої статті 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії» пункт 76).

Автоматична відмова у застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «S.B.C. v. the UK» пункти 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та дані про його особу, ураховуючи наявність у нього постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я підозрюваного, стан здоров`я його матері, яка має захворювання на рак (4 ступінь), потребує постійного догляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Ураховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дані про його особу, враховуючи його майновий стан та інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками буде розмір застави у виді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень у національній грошовій одиниці із покладенням на нього обов`язків, у разі внесення застави, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування такий запобіжний захід є достатнім стримуючим заходом для підозрюваного, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог частини четвертої статті 196, частини п`ятої статті 115 КПК України, вважає за необхідне визначити строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 08 лютого 2026 року включно.

За таких обставин, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Керуючись статтями 176-178, 181, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Броварського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 08 лютого 2026 року (включно).

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 грн у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування у поза процесуальний спосіб зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислюється з дня внесення застави в межах строку досудового розслідування до 08 лютого 2026 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4