Номер провадження: 11-сс/813/1856/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27.08.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженню №0000011 від 30.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладений арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 29.07.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1. ноутбук Redmi SIV 595/29ze00592;

2. мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro з картою НОМЕР_1 , imei 1 НОМЕР_2 , imei 2 НОМЕР_3 ;

3. флеш накопичувач Rivsstou 66GB DTX/64GB-CZ489-321-1700HF.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що вилучені мобільний телефон, ноутбук та флеш накопичувач можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, зобов`язавши слідчого повернути вилучене майно власнику.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження представник вказує, що в судовому засіданні 27.08.2025 року слідчий суддя проголосив лише вступну та резолютивну частину оскарженої ухвали, повний текст ухвали він отримав 03.09.2025 року, після чого протягом 5-ти денного строку подав апеляційну скаргу.

Вимоги апеляційної скарги представник бґрунтовує тим, що в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні будь-які докази того, що майно зазначене в клопотанні:

1) отримане внаслідок кримінального правопорушення;

2) є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення;

3) зберегло на собі сліди злочину;

4) необхідне для проведення експертного дослідження чи пов`язане з подоланням систем логічного захисту.

Адвокат вказує, що з 29.07.2025 року (дата вилучення майна) до теперішнього часу слідчий та прокурори мали достатньо часу для того, щоб оглянути вилучене майно, та надати слідчому судді докази того, що інформація, яка міститься на ноутбуці, мобільному телефоні та флеш-накопичувачі має значення для кримінального провадження.

Крім того, адвокат зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що органу досудового розслідування необхідно провести експертне дослідження вилученої техніки, або доступ до інформації, яка зберігається на ноутбуці, телефоні та флеш-накопичувачі був обмежений власником.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши представника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК (далі КПК) кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Із матеріалів судової справи вбачається, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна здійснений слідчий суддею 27.08.2025 року.

В матеріалах справи міститься копія супровідного листа від 03.09.2025 року за №ЕП-3709 про направлення копії ухвали від 27.08.2025 року на електрону пошту прокурору та адвокату ОСОБА_7 .

Вказані обставини підтверджують доводи представника власника майна про те, що ухвалу він отримав 03.09.2025 року, а 08.09.2025 року подав апеляційну скаргу.

За таких обставин, доводи представника щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження колегія суддів визнає слушними.

З огляду на наведене, з метою забезпечення права власника майна та його представника на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає поновленню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя, не звернув уваги на фактичну необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна ; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У даній справі клопотання про арешт майна мотивоване формальним посиланням на те, що вилучені мобільний телефон, ноутбук та флеш накопичувач можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, (дзвінки, листування, фото, номери телефонів осіб пов`язаних з заволодінням коштами під час реалізації проекту по забезпеченню водопостачання та гігієни, зменшення екологічної проблеми та покращення доступу до чистої води ), в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів.

У судому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що вилучені мобільний телефон, ноутбук та флеш накопичувач були оглянуті слідчими, а виявлена на пристроях інформації має значення для встановлення всіх обставин кримінального провадження. Також прокурор зазначив, що деяка інформація була видалена з пристроїв, тому вилучена техніка направлена до експертної установи для проведення необхідних експертних досліджень.

Водночас на підтвердження вказаних обставин прокурор не надав копії протоколів огляду вилучених мобільного телефону, ноутбуку та флеш накопичувача, а також копії постанови про призначення експертизи вилучених пристроїв.

Матеріали провадження за клопотанням слідчого в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК таких документів також не містить.

Слідчий суддя вказані обставини не перевіряв та не досліджував.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна не повною мірою відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання слідчого на необхідність накладення арешту на майно, без зазначення на те належних підстав та без долучення відповідних підтверджуючих документів.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно, слідчим належним чином необґрунтовано та не підтверджено документально того, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.191 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що необґрунтоване накладення арешту на майно може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власника майна.

Безперечно, будь-яке скоєння кримінального правопорушення, тим паче в умовах воєнного стану, є особливо актуальним для встановлення та розслідування вказаного кримінального правопорушення, виявлення та покарання всіх винуватих осіб, які можливо вчинили певний злочин, однак кожне кримінальне провадження має здійснюватися із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності оригіналів або копій документів, якими обґрунтовуються доводи клопотання щодо підстав та мети для накладення арешту на вилучене майно.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Згідно з п.2 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання про арешт майна слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст.ст.117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27.08.2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27.08.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000011 від 30.01.2025 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та про арешт майна, яке вилучене 29.07.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору-процесуальному керівнику в кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2025 року для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати на адресу слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4