Справа № 446/2304/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/984/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

за апеляційною скаргою

13 листопада 2025 року м. Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 жовтня 2025 року про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України,

встановила:

вищевказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29 вересня 2025 року між прокурором Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 2 (два) місяці з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 12.09.2025.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в загальному розмірі 21 393,60 грн. (двадцять одна тисяча триста дев`яносто три гривні шістдесят копійок).

Вирішено питання з арештом майна та речовими доказами.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить перевірити розмір витрат на проведення експертиз та знизити їх суму. Крім цього, просить застосувати щодо нього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення один день за два дні позбавлення волі, оскільки він відбував покарання у місті Торез ВК-28 у період 2013-2018 років.

Вирішуючи питання щодо прийнятності поданої апеляційної скарги, суддя-доповідач, окрім іншого, має з`ясувати, чи може бути оскаржений в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Передбачене положеннями КПК право на оскарження судових рішень є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки.

Водночас, право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо переліку судових рішень, які можуть бути переглянуті в апеляційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами і поставленою метою.

При цьому кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод.

Так, положеннями глави 35 КПК України встановлено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, порядок судового провадження на підставі угоди.

Нормою ч. 4 ст. 475 КПК України визначено, що вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Зазначений перелік підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржено, є вичерпним.

Таким чином, законодавець створив процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами обвинуваченим, котрий, з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості, може в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ним під час судового провадження на підставі угоди. Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК.

Згідно з матеріалами судового провадження, 29 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000340 від 28 травня 2025 року, між прокурором Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо всіх істотних обставин кримінального провадження, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України, а також виду і розміру призначеного покарання.

Відповідно до журналу судового засідання (а.с. 29-30), судом першої інстанції виконано вимоги, передбачені ст. 474 КПК, зокрема, суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 389-1 КК України, статей 394, 424 КПК України, про що зазначено у вироку.

Згідно з матеріалами судового провадження, у судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, просив затвердити угоду про визнання винуватості від 29 вересня 2025 року, яку ним було укладено з прокурором. Обвинувачений також зазначив, що суть укладеної угоди йому зрозуміла, така укладена ним добровільно.

Крім того, наслідки укладання угоди роз`яснені під час укладення цієї угоди за участю захисника, що стверджується особистими підписами обвинуваченого ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_5 . У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 повністю підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити.

Водночас, згідно з приписами ч. 2 ст. 475 КПК України, вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті, а п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України встановлено, що у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а з матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду, сторона захисту клопотань з цього приводу не заявляла.

З огляду на викладене, судом першої інстанції при розгляді справи та прийнятті судового рішення виконані усі вимоги кримінального процесуального законодавства. При цьому кримінальний процесуальний закон не передбачає самостійного оскарження вироку за результатами затвердження угоди у частині процесуальних витрат, тому у цьому випадку вирок суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

За наведеного, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 належить відмовити.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду роз`яснює, що з приводу застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, оскільки це не було предметом розгляду суду першої інстанції та, відповідно, не може бути предметом апеляційного перегляду, обвинувачений може звернутися з відповідним клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуватиме покарання, у порядку статей 537, 539 КПК України.

Керуючись ст. 392, 394, 399 КПК, суддя

постановила:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 жовтня 2025 року про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2