Справа № 444/3511/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1026/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 200 (двісті годин) громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 91-1 КК України, застосовано до ОСОБА_6 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників терміном на 1 місяць.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , діючи умисно, систематично 02.12.2024, 13.07.2025, 14.07.2025 та 15.07.2025 вчиняв стосовно своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, яке проявлялося в образах, нецензурній лайці, погрозах фізичної розправи, чим принижував її честь та гідність, що призвело до психологічних страждань потерпілої, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності 23.12.2024 та 31.07.2025 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, рішеннями Жовківського районного суду Львівської області.

Окрім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свою протиправну злочинну діяльність, 08.08.2025 приблизно о 16 год. 20 хв. умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, перебуваючи на території господарства, за місцем спільного проживання із дружиною ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час безпідставно спровокованого ним словесного конфлікту, висловлював в адресу останньої образливі нецензурні слова, погрожував фізичною розправою, штовхнув потерпілу у праве плече своєю правою долонею, принижуючи цим її честь та гідність, тобто вчинив психологічне та фізичне насильство, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої, тобто вчинив домашнє насильство.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо подружжя, що призвело до психологічних і фізичних страждань, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 126-1 КК України.

На вирок суду перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та застосувати обмежувальний захід, відповідно до ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 місяця. Організацію і виконання ОСОБА_6 програми для кривдників покласти на Добросинсько-Магерівську сільську раду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до вироку Жовківського районного суду Львівської області від 20.10.2025 вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (61 рік), а отже досяг пенсійного віку, передбаченого положенням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), що судом не враховано при призначенні покарання, оскільки йому не може бути призначене покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який не заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_6 , діючи умисно, систематично 02.12.2024, 13.07.2025, 14.07.2025 та 15.07.2025 вчиняв стосовно своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, яке проявлялося в образах, нецензурній лайці, погрозах фізичної розправи, чим принижував її честь та гідність, що призвело до психологічних страждань потерпілої, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності 23.12.2024 та 31.07.2025 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, рішеннями Жовківського районного суду Львівської області.

Окрім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свою протиправну злочинну діяльність, 08.08.2025 приблизно о 16 год. 20 хв. умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, перебуваючи на території господарства, за місцем спільного проживання із дружиною ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час безпідставно спровокованого ним словесного конфлікту, висловлював в адресу останньої образливі нецензурні слова, погрожував фізичною розправою, штовхнув потерпілу у праве плече своєю правою долонею, принижуючи цим її честь та гідність, тобто вчинив психологічне та фізичне насильство, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої, тобто вчинив домашнє насильство.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо подружжя, що призвело до психологічних і фізичних страждань, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 126-1 КК України.

За змістом статей 408, 420 КПК України погіршення становища обвинуваченого можливе лише при ухваленні судом апеляційної інстанції свого вироку, а при постановленні ухвали не допускається.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Водночас за приписами 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт, зокрема, не погоджується з рішенням районного суду стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Санкцією ст. 126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу.

Окрім цього, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Таким чином, законодавець визначає умови, за яких особа набуває право на пенсійну виплату, до числа яких належить не лише досягнення особою пенсійного віку, а й наявність в неї відповідного страхового стажу.

У кримінально-правовому розумінні системний аналіз вказаних вище норм дає змогу зробити висновок про те, що кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

Відповідно до вироку Жовківського районного суду Львівської області від 20.10.2025 вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (61 рік), а отже досяг пенсійного віку, передбаченого положенням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), що судом не враховано при призначенні покарання.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_6 , який на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент постановлення оскаржуваного вироку досяг пенсійного віку, йому не може бути призначене покарання у виді громадських робіт.

Суд першої інстанції, всупереч наведеним вимогам кримінального закону, призначив ОСОБА_6 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, покарання у виді громадських робіт, яке, відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, до нього не може бути застосоване.

Проте, зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів, виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст.65 КК України, при цьому враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відтак, доводи апеляційної скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 є обґрунтованими та підлягають задоволення, вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року в частині призначеного покарання слід скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити в цій частині новий вирок.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 615, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та застосувати обмежувальний захід, відповідно до ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 місяця.

Організацію і виконання ОСОБА_6 програми для кривдників покласти на Добросинсько-Магерівську сільську раду, Львівського району, Львівської області.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4