У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000313, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлодар республіки Казахстан, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалено, строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його затримання 20.06.2024 р.

Ухвалено, до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 5 300,96 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання і розглянути питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, в порядку ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, його особі та обставинам справи. Зазначає, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед учасниками події, розкаюється, зобов`язується не повторювати подібного та, під час досудового розслідування, надав вичерпні пояснення щодо обставин події.

На думку захисника, суд першої інстанції хоча і визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, однак недостатньо врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, який не має судимостей, є особою з інвалідністю III групи, хворіє, мешкає з матір`ю, яка потребує догляду, у будинку з пічним опаленням.

Окремо апелянт звертає увагу на обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вибух стався у низині, серед комишів, за природною перешкодою, що, на думку захисника, унеможливлювало заподіяння шкоди оточуючим.

Також захисник вважає, що суд безпідставно не витребував від органу пробації висновок щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

З урахуванням викладеного, захисник вважає, що призначене покарання, у вигляді позбавлення волі, є надмірно суворим та, наполягає на можливості й доцільності призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з реальним відбуванням покарання в установі виконання покарань.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В травні 2024 року, точної дати та часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи в лісовому насадженні на околиці м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, у одній із балок знайшов ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГН. Після цього у ОСОБА_5 виник кримінально-протиправний умисел на її придбання, носіння та зберігання, без передбаченого законом дозволу. Привласнивши знайдену ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГН, тим самим, порушуючи вимоги Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 12.10.1992 р. № 576, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 р. № 622, у цей же день, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого умислу, не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, незаконно здійснив перенесення ручної осколкової гранати наступальної дії типу РГН, що містить вибухову речовину гексоген, з місця її виявлення до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , з метою її незаконного зберігання.

У подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання бойового припасу, порушуючи вимоги вищевказаних нормативно-правових актів, переніс його до приміщення кімнати кухні будинку за місцем свого проживання та поклав у шафу, де зберігав до 20.06.2024 р. без передбаченого законом дозволу.

20.06.2024 р. близько 12.40 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння взяв із шафи, яка знаходиться у кухні житлового будинку за вказаною адресою ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГН та, зберігаючи її при собі, переніс на територію публічного доступного місця пляжу, розташованого на березі річки Інгул на околиці с. Вівсянівка Баштанського району Миколаївської області (місцева назва «Бродок»). Перебуваючи на території вказаного пляжу, в присутності відпочиваючих на ньому осіб, в тому числі малолітніх дітей, від`єднав із запалу гранати запобіжну чеку та кинув її в сторону річки Інгул, що спричинило вибух.

20.06.2024 р., під час проведення огляду місця події на території вказаного пляжу, виявлено складову частину бойового ударно-дистанційного запалу для ручних гранат типу УЗД та фрагменти (осколки) корпусу ручної осколкової гранати наступальної дії типу PГН.

Крім цього, встановлено, що 20.06.2024 р. близько 12.40 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_8 будучи в стані агресії, в приміщенні кухні домоволодіння, з шафи дістав ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГН та в подальшому, маючи злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій з її застосуванням, вибіг з домоволодіння на вулицю та направився до загальнодоступного публічного місця, а саме території пляжу, розташованого на березі річки Інгул на околиці с. Вівсянівка Баштанського району Миколаївської області.

Близько 13.00 год. 20.06.2024 р., реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_5 , прийшов на пляж (місцева назва «Бродок»), який облаштований на березі річки Інгул на околиці с. Вівсянівка Баштанського району Миколаївської області. Перебуваючи у вказаному місці, в присутності відпочиваючих осіб, в тому числі малолітніх дітей, особи похилого віку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, поводячи себе нахабно, зухвало, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, бажаючи самоутвердитися та протиставити себе інших громадянам, ОСОБА_5 дістав з кишені свого светру вказаний бойовий припас та продемонстрував його відпочивальникам, при цьому повідомив останніх, про бажання його застосувати, тим самим створив реальну небезпеку для життя і здоров`я відпочиваючих в цей момент осіб.

Відразу після цього, ОСОБА_5 діючи умисно, з хуліганських мотивів, нехтуючи правилами моралі та пристойної поведінки у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок та спокій, з мотивів явної неповаги до суспільства, наражаючи на небезпеку оточуючих, дістав з кишені ручну осколкову гранату типу РГН, від`єднав запобіжну чеку від запалу вказаного пристрою та кинув його у напрямку річки Інгул, при цьому неподалік знаходилися відпочиваючі, в тому числі малолітні діти. У результаті на місці вибуху вказаного пристрою на березі річки Інгул утворилася вирва, а металеві уламки віл нього розлетілись навколо епіцентру вибуху.

Особлива зухвалість хуліганських дій ОСОБА_5 полягала в умисному грубому порушенні громадського порядку, поєднаному із застосуванням ручної осколкової гранати наступальної дії типу РГН, якою створено реальну небезпеку життю та здоров`ю громадян.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу та за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою у зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Обираючи ОСОБА_5 вид і міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Фактичні обставини вчинених ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій апелянтом не оспорюється, а тому апеляційному перегляду не підлягає.

Стосовно можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний доходить наступного.

Положеннями ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), передбачено, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, відображеної, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 р., складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.), суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

З огляду на обставини справи, зокрема малозначний привід для вчинення неправомірних дій (сварка з матір`ю), застосування предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень бойового припасу гранати, що створювало реальну загрозу для життя та здоров`я громадян, в тому числі дітей, а також ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, підстав для застосування відносно ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги захисника, в цій частині, задоволенню не підлягають.

Посилання сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченого та проживання його з матір`ю яка потребує догляду, як на обставини, які мають бути прийняті до уваги при вирішенні питання про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, на думку апеляційного суду не є настільки виключними обставинами, які б давали можливість для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, оскільки дані обставини існували і на час вчинення кримінальних правопорушень, однак жодним чином не вплинули на його протиправну поведінку та не стали стримуючим фактором для обвинуваченого від противоправних дій, який вчинив кримінальні правопорушення, завдавши моральної шкоди стороннім особам, способом, який створював загрозу для життя та здоров`я громадян.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _____________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3