печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку статті 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення (без зазначення дати заяви).

Оскільки заявник не отримав відомостей, що дані за заявою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві щодо цього факту оскаржено до Печерського районного суду м. Києва.

У судове засідання особа, яка звернулася зі скаргою, не з`явився, про місце і час розгляду провадження повідомлений належним чином, відеоконференція не відбулась з незалежних від суду підстав.

У судове засідання представник ТУ ДБР у м. Києві не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки суду не повідомлено.

Згідно з частиною четвертої статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону, враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим постановити рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною першою статті 303 КПК України. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з частиною першою статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначений частино п`ятою статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (злочину), наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення (злочин) є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення (злочину). Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Убачається, що ОСОБА_3 у своїй скарзі посилається на те, що ним було направлено заяву (повідомлення) до ТУ ДБР у м. Києві.

05.09.2025 ОСОБА_3 отримав лист від слідчого ТУ ДБР у м. Києві від 29.08.2025 № 30133кп/10-6-12421/25, яким було повідомлено заявника про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР із заяви про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, особа, яка звернулася зі скаргою не надав жодного належного та допустимого доказу звернення ним до ТУ ДБР у м. Києві із вказаною заявою про вчинення дій, що містять ознаки злочину, а саме відсутня копія такого звернення з відміткою про її реєстрацію в канцелярії органу або вручення посадовій особі із зазначенням дати вручення, відтак слідчий суддя позбавлений можливості перевірити чи дійсно подавалася цим скаржником така заява до ТУ ДБР у м. Києві, обставини, зазначені у скарзі, й у тому числі на предмет дотримання строків оскарження бездіяльності.

Слідчий суддя не вчиняє заходів щодо збирання доказів за скаргою, такий обов`язок покладається на особу, яка звернулась зі скаргою.

Слідчий суддя, виходячи із принципу диспозитивності, не може вийти за межі своїх повноважень та вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд.

Крім того, заявником не долучено до скарги копії заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу позбавляє можливості слідчого суддю надати оцінку обставинам та відомостям, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, які підлягають внесенню до ЄРДР.

Конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

Згідно з положеннями статті 24 КПК України, які узгоджуються з приписами статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу її процедуру, яка здійснюється, водночас право на звернення у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання.

Оскільки заявником не надано належних, допустимих та достатніх в розумінні глави 4 КПК України доказів, які б свідчили про звернення до ТУ ДБР у м. Києві із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення та відсутності належного реагування, які б давали підстави стверджувати про існування обставин, визначених частиною першою статті 303 КПК України, для оскарження дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, скарга задоволенню не підлягає.

Щодо заяви ОСОБА_3 , яка викладена у прохальній частині скарги, про призначення з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги захисника для надання йому правової допомоги у розгляді даного провадження, слідчий суддя зазначає таке.

Стаття 59 Конституції України гарантує право кожного на професійну правничу допомогу.

У випадках передбачених законом, така допомога надається безоплатно.

Порядок реалізації державної гарантії на правничу допомогу визначений приписами Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" (далі - Закон), яка безпосередньо полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Перелік суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу (далі - БВПД), яка включає в себе такі види правничих послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру, визначено статтею 14 зазначеного Закону.

Призначення адвоката особам, у кримінальних провадженнях щодо яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається захисник для здійснення захисту за призначенням, або проведення окремої процесуальної дії, здійснюється на підставі отримання відповідного процесуального рішення слідчого, дізнавача, прокурора, слідчого судді чи суду.

Порядок залучення захисника для здійснення захисту за призначенням на підставі процесуального рішення органу досудового слідства чи суду визначено статтею 49 КПК України. Відповідно до частини першої цієї статті, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:

1) відповідно до вимог статті 52 КПК України участь захисника с обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;

2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;

3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги. У випадках, передбачених вказаною статтею, слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя та суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правничої допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття у зазначені у постанові (ухвалі) час і місце для участі у кримінальному провадженні.

3 вищезазначеного убачається, що в рамках статті 49 КПК України центр безоплатної вторинної правничої допомоги виконує постанову/ухвалу та залучає захисника для здійснення захисту за призначенням щодо осіб, які мають відповідний процесуальний статус, а саме підозрюваного чи обвинуваченого. Інших випадків залучення захисника за призначенням для особи без визначення відповідного процесуального статусу не передбачено КПК України.

Ураховуючи зазначене вище, без отримання особою відповідного процесуального статусу (затриманого, підозрюваного, обвинуваченого) у кримінальному провадженні, залучення адвоката для представництва її інтересів, а не здійснення захисту, може відбуватися в порядку, визначеному статтею 18 Закону, тобто через безпосереднє звернення особи до бюро правничої допомоги за отриманням правничих послуг.

Керуючись статтями 24, 26, 107, 214, 303, 305-307, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1