Справа №229/8824/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004463 від 22.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, ІПН: НОМЕР_1 , не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, гранатометника 1 взводу 2 батальйону Військової частини № НОМЕР_2 НГУ, у військовому званні «солдат», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді кулеметника 3 відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ № НОМЕР_3 , в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів, керівництва, без поважних причин, 18.01.2023 року самовільно залишив місце служби за місцем тимчасової дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_3 , в населеному пункті АДРЕСА_2 та ухилявся від несення військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 3 березня 2023 року, доки не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим припинив вчиняти дане кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення).

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, яку було укладено 22 листопада 2023 року між обвинуваченим за участі захисника та прокурором, відповідно до якої обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у повному обсязі, а сторони узгодили покарання обвинуваченому.

ОСОБА_3 за допомогою відео конференції у присутності свого захисника суду пояснив, що він цілком розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому повністю визнає себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК, наслідки їх не виконання, передбачені ст. 476 КПК, згодний із узгодженим видом покарання, яке буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди судом.

Прокурор вважав, що при укладенні угоди дотримані всі вимоги діючого законодавства, тому просив суд угоду затвердити й призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник наполягав на затвердженні угоди, умови якої відповідають інтересам підзахисного.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали та зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження, виходячи з наступного вмотивування.

Суд встановив, що ОСОБА_3 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 407 КК, яке згідно із ст. 12 КК є тяжким злочином.

Суд зауважує, що обвинувачений цілком розуміє, що наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку за ст. 394, 424 КПК, а для обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК. Також обвинувачений розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Суд на підставі переліченого обґрунтування переконався, що укладення угоди є добровільною, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, а правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною.

За таких обставин суд вважає доведеним провину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, тобто у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану.

Також суд вказує, що за змістом ч. 1 ст. 69 КК (в редакції до 24 жовтня 2024 року) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 КК покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених КК, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

За ч. 2 ст. 58 КК із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Суд, з огляду на викладене обґрунтування, встановив, що погоджена міра покарання обвинуваченому за ст. 407 ч. 5 КК шляхом узгодження сторонами угоди про визнання винуватості покарання ОСОБА_3 із застосуванням положень ст. 58, 69 КК (в редакції до 24 жовтня 2024 року) у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави відповідає загальним засадам призначення покарання, характеру та тяжкості обвинувачення, з урахуванням обставин справи та особи винного, який, будучи військовослужбовцем, раніше не судимий, а також кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, як беззастережне визнання своєї винуватості обвинуваченим, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також необхідність ВЧ НОМЕР_4 у продовженні ОСОБА_3 проходження військової служби.

Внаслідок наведеного вмотивування, суд дійшов переконання, що угоду про визнання винуватості слід затвердити та визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахування в дохід держави 20 відсотків із суми грошового забезпечення.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 листопада 2023 року, укладену між прокурором та обвинуваченим за участі захисника.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання за ст. 407 ч. 5 КК України із застосуванням ст. 58, 69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1