Справа № 741/2496/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/892/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового засідання відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороньків, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 15 січня 2026 року включно, з утриманням у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо нього інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, з визначенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України або особисте зобов`язання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що клопотання не містить належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а в ухвалі суду не зазначено, який саме ризик, яким саме доказом доводиться. Вважає, що суд порушив вимоги ст. 197 КПК України, продовживши строк тримання його під вартою на менший строк, від 17.11.2025 року по 15.01.2026 року, тобто на 56 днів. Також зазначає, що судом не було дано жодної оцінки доводам щодо сфальсифікованих доказів. Крім того, зазначає, що не має на меті жодним чином ухилятися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або впливати на свідків. Звертає увагу, що він є військовослужбовцем, має намір повернутися до служби, позитивно характеризується військовою частиною, має нагороду «Золотий хрест», а також суд не були враховані його міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця реєстрації та проживання.

Відповідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Від обвинуваченого та прокурора клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх безпосередньої участі до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні Носівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду.

Прокурором під час судового засідання заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання був присутній обвинувачений, який висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

З цих підстав, колегією суддів не перевіряються доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, а також питання щодо належності й допустимості, наданих стороною обвинувачення доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд, на стадії вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не уповноважений на надання оцінки здобутим під час судового розгляду доказам, як безпідставно вважає обвинувачений.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому саме тяжкість кримінального правопорушення є вагомим доказом існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може ухилитися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою спонукання до відмови від дачі показань, чи зміни раніше наданих показів, враховуючи, що свідки кримінального правопорушення відомі обвинуваченому, тому існує і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, який може бути вираженим у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій та продовженні злочинної діяльності.

Колегія суддів зазначає, що усі перелічені ОСОБА_5 відомості щодо нього, його соціальні зв`язки, наявність нагород, тощо були встановлені судом, більш того ці обставини не є тими, які беззаперечно гарантуватимуть належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тим більше не є тими обставинами, які повністю нівелюють заявлені стороною обвинувачення ризики.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судове провадження по даному обвинувальному акту не завершено, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_5 хоча і має місце проживання, проте обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого на порушення судом першої інстанції вимог ст. 197 КПК України, у зв`язку з продовженням строк тримання йому під вартою на менший строк, від 17.11.2025 року по 15.01.2026 року, тобто на 56 днів, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки строк тримання під вартою рахується з дня винесення ухвали, 17 листопада 2025 року і 15.01.2026 становитиме саме 60 днів.

Більш того, згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Тобто суд може продовжити тримання під вартою менше ніж на 60 днів, оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою (або її продовження) не може перевищувати 60 днів, але може бути менше, тобто продовження може бути на будь-який строк до 60 днів.

Викладені обвинуваченим доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4