УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001157 відомості про яке 19.08.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001157 відомості про яке 19.08.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

У клопотанні прокурор, з метою збереження речових доказів, проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, проведення експертних досліджень та запобіганню спробам перетворення, відчуження, просить накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0033, площею 0,2049 га, яка на даний час належить ОСОБА_4 шляхом заборони відчужувати, розпоряджатись та користуватись майном.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна вибув з власності держави незаконно, та відповідно до положень ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. Прокурор зазначає, що слідчий у кримінальному провадженні № 0001157 не володіє інформацією про стан іншого провадження, долю речових доказів, проведені слідчі дії та прийняті кінцеві рішення. У зв`язку із викладеним, у разі скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000892, у власника земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0033 буде реальна можливість відчужити вказане майно у спосіб та порядку, визначеному чинним законодавством. Вказане стало підставою для звернення прокурора до слідчого суді із клопотанням про арешт майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте надала до суду заяву про розгляд вказаного клопотання за її відсутності. Крім того, сторона обвинувачення просила розглянути клопотання без повідомлення власника майна .

За ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у власника майна вжити заходів, що унеможливлять накладення арешту на нього, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання слід проводити без повідомлення власника такого майна, його представників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке 19.08.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0001157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України за фактом зловживання службовим становищем службовими особами ГУ Держгеокадастру в Одеській області та Таїровської селищної ради, за попередньою змовою із невстановленими особами, що спричинило тяжкі наслідки.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному проваджені здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

В ході досудового розслідування встановлено, що на підставі рішення № 3 третьої сесії Таїровської селищної ради 23 скликання від 24.07.1998 за дослідним господарством «Таїровське» закріплено в постійне користування 748,0 га землі.

На виконання вказаного рішення Державному підприємству «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова», яка є підзвітним Національній академії аграрних наук України, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №002652 від 24.04.2000 у ДП «ДГ «Таїровське» передано земельну ділянку, площею 748 га, межі якої визначені вищевказаним державним актом.

При огляді публічної кадастрової карти виявлено земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0033, загальною площею 0,2049 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться у межах земельних ділянок, які перебувають у користуванні ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є Таїрова» згідно вказаного Державного акту.

Встановлено, що 19.09.2003 на підставі рішення Таїровської селищної ради № 199 земельну ділянку загальною площею 0,2049 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в смт Таїрове передано у власність ОСОБА_4 .

Право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0033 зареєстровано 26.02.2004.

Вказана земельна ділянка, згідно встановленими державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №002652 від 24.04.2000, з 2000 року є землею державної власності, перебуває у користуванні у ДП «ДГ «Таїровське» та Таїровська селищна рада не мала повноважень передавати ділянку у приватну власність.

29.03.2019 ухвалою Київського районного суду м. Одеси на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0033, загальною площею 0,2049 га у кримінальному провадженні № 0000892 накладено арешт у зв`язку з порушенням вимог Земельного кодексу України, що призвело до припинення права постійного користування ДП ДГ «Таїровське» вказаною земельною ділянкою.

Порушення вимог законодавства при передачі вказаної земельної ділянки з державної власності у приватну підтверджується також інформацією, викладеною у Аудиторському звіті за результатами державного фінансового аудиту діяльності державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства імені ОСОБА_5 » за період з 01.01.2025 по 31.05.2017.

У Аудиторському звіті зазначено, що згідно з Публічною кадастровою картою України встановлена земельна ділянка площею 0,2049 га, кадастровий номер :01:001:0033, тип власності приватна, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на ділянці ДПДГ «Таїровське».

Але згідно додатків плану зовнішніх меж землекористування та змін у користуванні до державного акту на право постійного користування землею ДП ДГ «Таїровське» серії ІІ-ОД № 002652 відсутня інформація про вилучення вищезазначеної ділянки.

Крім цього, згідно інформації ДП «ДГ «Таїровське» від 23.10.2025 земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0033 знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні ДП ДГ «Таїровське», інформацією та документами щодо передачі з постійного користування вказаної ділянки Державне підприємство не володіє.

Враховуючи викладене, 14.11.2025 прокурором відділу Одеської обласної прокуратури з дотриманням вимог ст. 110 КПК України прийнято рішення про визнання земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0033 речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки вона набута кримінально протиправним шляхом.

Як зазначає прокурор, на даний час арешт на вказану земельну ділянку не скасовано, проте він накладений у кримінальному провадженні накладено № 0000892, яке не перебуває у провадженні СУ ГУ НП в Одеській області, а отже, слідчий

у кримінальному провадженні № 0001157 не володіє інформацією про стан іншого провадження, долю речових доказів, проведені слідчі дії та прийняті кінцеві рішення. У зв`язку із викладеним, у разі скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000892, у власника земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0033 буде реальна можливість відчужити вказане майно у спосіб та порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до абз. 1 ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0033, площею 0,2049 га, з метою збереження речових доказів, оскільки вказана земельна ділянка є предметом вчинення кримінального правопорушення та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а досудове розслідування триває, тому не застосування арешту може призвести до втрати доказів, необхідних для досягнення цілей кримінального провадження.

На підставі наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено, що зазначене нерухоме майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою прокурора від 14.11.2025 визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001157.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів (в даному випадку земельної ділянки), яка можливо є предметом вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до неповоротних наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення (ч.2 ст. 364 КК України), за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні на початковій стадії досудового розслідування.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає власник майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у його право власності.

Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Додатково слідчий суддя акцентує, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального правопорушення майно, на яке накладено арешт , буде оглянуто та встановлено, що відпала необхідність в його подальшому арешті, власник такого майна має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, у відповідності до ст.. 174 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0033, площею 0,2049 га, яка

на даний час належить ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1