Номер провадження: 11-сс/813/1917/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2025 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саврань Подільського району Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого 2-гу групу інвалідності, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження №000886 від 19.08.2025року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1КК України,

установив

Слідчий СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ..

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання та обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 19.10.2025 року із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги та можливістю відвідувати лікарню, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційна скарга мотивована доводами про неповноту судового розгляду, оскільки слідчим суддею не в повній мірі враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Водночас, прокурор наголошує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе гарантовано запобігти наявним ризикам, для досягнення завдання кримінального провадження, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, повідомивши що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 року строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 продовжено.

Підозрюваний та захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

В умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення у учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина перша статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 статті 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000886 від 19.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що 19.08.2025, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (0,81 % спирту в крові), при якому знижується увага і реакція, а також порушується координація водія, усвідомлюючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, позбавивши себе змоги в такому стані уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами під впливом алкоголю заборонено та розуміючи, що керування автомобілем без відповідного на те права також заборонено, приступив до керування технічно справного автомобіля марки «LEXUS GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п/п «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, далі «Правил»), який передбачає:

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного

чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що

знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії».

У подальшому, у зазначений день, приблизно о 06 годині 08 хвилин водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи вказаним автомобілем марки «LEXUS GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлий час доби здійснював рух по цементобетонному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Бондарна в с. Осички, Подільського району Одеської області, а саме рухався зі сторони вул. Вільхова у напрямку вул. Підгірна.

Під час руху у вказаному напрямку, зазначеною ділянкою дороги, а саме під`їжджаючи до будинку № 46 по вул. Бондарна, де організований двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, дорожня розмітка відсутня, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «LEXUS GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим також порушив вимоги п. 1.5; п/п «б, д» п. 2.3. зазначених Правил, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», при цьому обрав швидкість руху керованого автомобіля без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, в результаті чого втратив контроль над керованим ним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 12.1. зазначених Правил, що зобов`язує водія:

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та при відсутності будь- яких перешкод технічного або іншого характеру, допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу за межі проїзної частини на праве (за напрямком руху) узбіччя, де здійснив наїзд на придорожнє дерево та допустив перекидання транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «LEXUS GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Допущенні водієм ОСОБА_7 порушення вимог пунктів 1.5.; п/п «б, д» п. 2.3.; п/п «а» п. 2.9., п/п а) п. 2.1.; п. 12.1. зазначених Правил створили достатні умови для настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди і перебували у причинному зв`язку з її настанням, а отже знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 .

За викладених обставин, 21 серпня 2025 року повідомлення про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України складено та вручено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання, зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону цілком виконав, врахував їх при постановленні ухвали та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи відмову в ньому, та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину та наявність певних ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Слідчий суддя також врахував обставини, передбачені ст.178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим; особу підозрюваного, його вік та міцність соціальних зв`язків, зокрема те, що він є раніше не судимим, станом на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 досяг 41-річного віку, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина 2011 р.н., позитивно характеризується, проходив службу у лавах ЗСУ, брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, був двічі пораненим. В результаті ДТП отримав травми та наразі проходить курс лікування. Потерпілі матеріальних та моральних претензій не мають.

Одночасно слідчий суддя встановив, що прокурором та слідчим не доведено наявність достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Доводи прокурора про існування потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, з огляду на таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема той факт, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, свідчать про відсутність у підозрюваного мети перешкоджати кримінальному провадженню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного оскарженою ухвалою запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризики можливих спроб переховування підозрюваним, здійснення ним незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні повністю не виключаються, але вони, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є раніше не судимим, позитивно характеризується, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є настільки мінімізованим, що свідчить про непереконливість доводів прокурора щодо існування підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора про неврахування слідчим суддею наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки оскарженою ухвалою підтверджується, що слідчим суддею визнано доведеними ризики можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також здійснення його незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, та є такими, що можуть бути нівельовані застосуванням запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Інші ризики слідчим суддею визнано не доведеними.

Прокурор не надав відомостей апеляційному суду, що після застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, органом досудового розслідування та прокурором були зафіксовані порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідність обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого Конституцією України, кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час прокурором не доведена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки неповнолітнього підозрюваного на даній стадії досудового розслідування та створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, з її правом на свободу.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2025 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного в рамках кримінального провадження №000886 від 19.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4