Справа № 346/208/26
Провадження № 1-кп/346/490/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря секретаря сдового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000016 від 09.01.2026 р., за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні нікого не має, не працюючого, засудженого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області від 16.12.2022 року за ч.4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, яке відбуває в ДУ "Коломийська виправна колонія" у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.12.2022р. за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, відбуває покарання у Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)», що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район с. Товмачик вул. Привокзальна, 30 з 28 вересня 2023р.

21.01.2025 р. йому роз`яснено обов`язки, передбачені законодавством для засуджених до покарання у виді позбавлення волі та попереджено про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійснені її функції, яка передбачена ст. 391 КК України.

За час перебування в установі виконання покарань ОСОБА_4 вчиняв злісні порушення встановленого порядку відбування покарання, тому був взятий на профілактичний облік як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання у виді позбавлення волі.

Через безуспішне застосування інших заходів впливу, відповідно до ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 року до засудженого ОСОБА_4 за порушення вимог режиму відбування покарання застосовано стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу на строк один місяць. На виконання вказаної ухвали суду ОСОБА_4 06.11.2025 був поміщений до приміщення в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань строком на чотирнадцять діб.

Однак, будучи підданим протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу та попередженим про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань та іншу протидію адміністрації у законному здійснені її функції, засуджений ОСОБА_4 шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та в черговий раз вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що полягало в наступному.

09.01.2026 р. близько 11 год. 04 хв. ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.ст.9, 107 КВК України та ст.2 розділу ІІ, ч.3 додатку 20 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, будучи черговим по камері згідно графіку чергування засудженими, які утримуються в камері ДІЗО №14 на січень 2026 року, черговим по камері, під час проведення по камерної перевірки наявності засуджених у приміщеннях ДІЗО ДУ «Коломийська виправна колонія (N?41)» адміністрацією установи, а саме: виконуючим обов?язки начальника установи полковником внутрішньої служби ОСОБА_5 , начальником ВНіБ капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 , виконуючим обов?язки начальника оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 , заступником чергового помічником начальника установи старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_8 , заступником чергового помічником начальника установи сержантом внутрішньої служби внутрішньої служби ОСОБА_9 , черговим помічником начальника установи майором внутрішньої служби ОСОБА_10 , не приступив до виконання свого обов?язку як чергового по камері доповідати про чисельність засуджених, які утримуються в камері під час входу до камери представників адміністрації установи виконання покарань та осіб, яких вони супроводжують та здійснити прибирання камери. На неодноразову висловлену законну вимогу виконуючого обов`язки начальника установи приступити до виконання свого обов`язку та повторного попередження про можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що передбачено ст.391 КК України, засуджений ОСОБА_4 у категоричній необґрунтованій формі відмовився від виконання своїх обов`язків , хоча був зобов`язаний та мав можливість їх виконати.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю заявив, що фактичні обставини справи не оспорює, його позиція є добровільною, вважає недоцільним дослідження доказів у справі. При цьому відмовився від дачі показів, в дебатах та останньому слові заявив, що розуміє, що вчинив злочин та має за це відповідати, але просив суворо не карати. Під час судового розгляду підтвердив, що відбуває покарання в Коломийській УВП за вироком Козятинського міськрайонного суду від 2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України, за яким засуджений до 7 років позбавлення волі, відбуваючи покарання в установі виконання покарань неодноразово допускав порушення режиму, за що до нього застосовувались дисциплінарні стягнення, зокрема орієнтовно в грудні 2025 року від був переведений до приміщення камерного типу, також у січні 2026 року відбував покарання в камері ДІЗО, 09 січня 2026 року будучи згідно графіку чергування засуджених черговим по камері під час по камерної перевірки адміністрацією колонії не виконав визначені правилами обов`язки чергового, про які йому було відомо.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

В діях обвинуваченого наявний склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України є визнання провини та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2021 року в справі № 325/1421/18 зазначено, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характер діянь і спосіб їх вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність кваліфікуючих ознак та кількість епізодів.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем відбування покарання, де за період відбування покарання в колонії на нього накладено 29 дисциплінарних стягнень та відсутні заохочення, сімейний стан (неодружений, утриманців не має), задовільний стан здоров`я, не працює та доходів не має, дане кримінальне правопорушення вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком. При цьому суд враховує, що обвинувачений визнав свою вину в інкримінованому злочині та розуміє необхідність покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку прокурора щодо призначення покарання обвинуваченому і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції ст.391 КК України у виді позбавлення волі.

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження ОСОБА_4 вчинив під час відбуття покарання, призначеного вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.12.2022р. у виді позбавлення волі на 7 років. Невідбута частина покарання на час ухвалення вироку становить 3 роки 6 місяців 19 днів.

Тому суд, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання до покарання за даним вироком.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме компакт-диск із відеозаписом за 09.01.2026 слід залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати у справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 349, 370, 373, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 та ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного судом обвинуваченому за даним вироком у виді позбавлення волі на 1 рік, приєднати частину невідбутого покарання, призначеного йому вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.12.2022 року за частиною 4 статті 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 8 (вісім) місяців.

Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання призначеного цим вироком рахувати з 12 лютого 2026 року.

Речові докази: компакт диск з надписом «Verbatim CD-R 700MB 52 х 80 min» із відеозаписом за 09.01.2026 року при перевірці засудженого ОСОБА_4 в камері ДІЗО № 14 - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених частиною 2 статтею 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1