ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/4762/25

Провадження № 11-кп/820/779/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000211 від 03.04.2025, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 25 січня 2026 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час існують ризики, визначенні ст.177 КПК України, які не зменшились, а застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченої, не забезпечить належної процесуальної поведінки, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, оскільки вона може порушити покладені на неї Законом процесуальні обов`язки та переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що ризики зазначені в ухвалі суду відсутні, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, зібрані сторонами докази відкриті одна одній в порядку ст..290 КПК України, триває судове провадження, завданням якого не є збирання доказів, у зв`язку з чим аргументи суду про наявність ризиків є безпідставними та неприйнятними.

Зазначає, що ні прокурором, ні судом не зазначено на яких саме свідків зможе впливати обвинувачена, яка не працювала, не займала будь якого службового чи посадового становища, будь які дані щодо ймовірного тиску чи впливу зі сторони обвинуваченої у матеріалах справи відсутні.

Посилається на те, що обвинувачена є особою молодого віку, яка проживає з матір`ю, в якої діагностовано порушення зору та встановлено ІІІ групу інвалідності та братом особою з ІІ групою інвалідності, який на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні через психічне захворювання, а тому ризик переховування мінімізований.

Вважає, що зазначення судом що домашній арешт з електронним засобом контролю, в тому числі цілодобовий, не зможе забезпечити обмеження обвинуваченої в доступі до технічних пристроїв, акантів, що може зашкодити дієвості кримінального провадження не можна вважати належним мотивуванням та є надуманим, адже усі докази зібрані та відкриті сторонам.

Звертає увагу, що обвинувачена перебуває під вартою 7 місяців без вироку суду, і за такий тривалий час судом не забезпечено своєчасний розгляд справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши виділені матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачена усвідомлює тяжкість висунутої підозри, категорію вказаного кримінального правопорушення, суспільний резонанс, а також те, що їй загрожує покарання у виді позбавлення волі та його реальне відбування у місцях позбавлення волі, відсутність стійких соціальних зв`язків (чоловіка, дітей тощо), що дає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, в тому числі шляхом виїзду за кордон.

Обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки більшість доказів її злочинної діяльності зафіксовано в листуваннях через мобільні додатки, до яких остання, перебуваючи на волі, матиме доступ, оскільки знає паролі доступу до своїх персональних сторінок та акаунтів. Більше того, в ході огляду мобільного телефону обвинуваченої встановлено, що вона видалила частину листувань та фото і відеоматеріалів, тобто вже вчинила дії направлені на знищення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На стадії досудового розслідування допитано ряд осіб як свідків, проте свідки в порядку ст. 225 КПК не допитувались. За таких обставин, ризик впливу на свідків не можна повністю виключити на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом створення усіх можливих штучних перешкод у швидкому, повному та неупередженому встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, - з підстав, викладених вище, а також враховуючи незадовільний майновий стан обвинуваченої, який став мотивом вчинення даних злочинів.

А тому доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність ризиків є безпідставними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченої під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту, про що в апеляційній скарзі просить захисник, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, міцних соціальних зав`язків не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення та не слугували стримуючими факторами від вчинення кримінального правопорушення, та не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання ОСОБА_7 більш м`якого виду запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченої шляхом продовження останній найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 25 січня 2026 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3