Справа № 127/2775/23
Провадження №11-кп/801/186/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 26 лютого 2026 року включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 200 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.

Продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів, з 29 грудня 2025 року до 26 лютого 2026 року включно.

Визначено розмір застави обвинуваченому ОСОБА_8 в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, та на даному етапі провадження застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, або зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною без урахування всіх фактичних обставин справи;

прокурором не доведені обставини для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, указаним у клопотанні;

сам по собі факт тяжкості злочину, який йому інкримінується, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки суперечить принципу невинуватості;

суд постановляючи ухвалу про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не у повній мірі врахував тяжкий стан здоров`я обвинуваченого, який не бачить на одне око, а на іншому оці встановлена втрата зору на 10 % на протязі року, в порівнянні з попереднім обстеженням, що підтверджується медичною документацією, і для якого перебування під вартою є надмірно тяжким та фактично несумісним з медичними показаннями.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у справі № 33977/96 від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» указав, що:

«суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З оскаржуваної ухвали слідує, що прокурором в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 200 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання понад десять років.

Разом з тим, суд наголошує, що на відміну від обґрунтованості підозри, яка є обов`язковим елементом перевірки під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу під час здійснення досудового розслідування, сам факт розгляду обвинувального акту в суді, а відтак перебування особи у статусі обвинуваченого, дають підстави стверджувати про наявність висунутого обвинувачення. При цьому, доведеність такого обвинувачення чи його спростування встановлюється виключно рішенням суду за наслідками судового розгляду, зокрема вироком.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Оцінюючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів враховує те, що він раніше судимий, на момент інкримінованих подій не мав офіційного працевлаштування, стабільного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, що у сукупності з іншими встановленими обставинами значно підвищує ризик його переховування від суду.

Крім того, враховуючи попередню судимість ОСОБА_8 , відсутність у нього постійного доходу та пред`явлене обвинувачення у ряді злочинів, зокрема особливо тяжкого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень ст. 177 КПК України, тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, що застосовується лише за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та підтверджених ризиків, які неможливо усунути іншими заходами. У даному кримінальному провадженні такі ризики доведені та належним чином оцінені судом першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який не ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах і положеннях закону, а тому не можуть бути підставою для її задоволення.

Посилання захисника на погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , у тому числі доводи про те, що суд, постановляючи ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не у повній мірі врахував тяжкий стан його здоров`я, а саме втрату зору на одне око та зниження зору на іншому оці на 10 % протягом року порівняно з попереднім медичним обстеженням, не можуть слугувати самостійною та достатньою підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який. Надана стороною захисту медична документація не містить відомостей, які б свідчили про неможливість утримання обвинуваченого під вартою або про відсутність можливості надання йому необхідної медичної допомоги в умовах ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)». Зазначений діагноз не віднесений до переліку захворювань, що унеможливлюють тримання особи під вартою, у зв`язку з чим необхідне підтримуюче лікування може бути забезпечене в умовах установи виконання покарань.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування останнього від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, незаконного впливу на потерпілих і свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

При цьому, суд першої інстанції належним чином оцінив наявні докази та встановив, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, які обґрунтовують доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Такий висновок суду свідчить про дотримання принципів законності, обґрунтованості та справедливості при прийнятті рішення щодо запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини указує, що в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Щодо визначення розміру застави апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції встановив її законним, обґрунтованим і співмірним із тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та конкретних обставин провадження, і що цей розмір, за умови внесення, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

Указані вимоги судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Відтак істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року слід залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 4221 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4