Справа № 368/2086/25
УХВАЛА

Іменем України

"10" лютого 2026 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання начальника відділення СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0002156 від 11.12.2025 р., про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання стосовно: ОСОБА_5 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

10 лютого 2026 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання начальника відділення СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання стосовно: ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України.

У клопотанні зазначено наступне.

Слідчим відділом Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002156 від 11 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.162, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 грудня 2025 року, близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи за невстановленою адресою проводили разом дозвілля, де під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту з останнім, усвідомлюючи протиправний характер можливих дій, сформували умисел, спрямований на незаконне проникнення до місця перебуванням ОСОБА_10 із застосуванням насильства з метою помсти останньому.

Надалі, реалізуючи умисел на протиправне проникнення до житла особи із застосуванням насильства, з метою помсти ОСОБА_10 , ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 домовилися про поїздку до місця перебування ОСОБА_10 , для чого залучили ОСОБА_5 , який погодився відвезти останніх на своєму автомобілі марки BMW моделі 525D реєстраційний номер НОМЕР_1 до с. Ліщинка Обухівського району Київської обл. Під час руху до вказаного населеного пункту ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_11 , з метою встановлення місця перебування ОСОБА_10 . Після прибуття на в`їзд до с. Ліщинка, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зустрілися з ОСОБА_11 та невстановленою особою чоловічої статті, при цьому між усіма присутніми було досягнуто попередньої домовленості про вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_10 .

В подальшому, 11 грудня 2025 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 00 год. 19 хв. вище перелічені особи прибули до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на незаконне проникнення до житла особи із застосуванням насильства з метою помсти останньому за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, здійснене наперекір волі законного власника, розуміючи протиправний характер своїх дій, у супереч вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб проникли до огородженої території домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_13 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли безпосередньо до житлового будинку, який належить ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 та невстановлена особа чоловічої статі залишились на території домоволодіння біля будинку, після чого ОСОБА_5 за допомогою власної фізичної сили, руками вирвав вхідні двері до будинку.

В подальшому, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без згоди, ОСОБА_13 із застосуванням фізичної сили, а саме відштовхнувши ОСОБА_14 , незаконно, із застосуванням насильства проникли до житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою, чим грубо порушили гарантоване статтею 30 Конституції України право на недоторканність житла.

Крім того, в ніч з 10 на 11 грудня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 00:19 години 11 грудня 2025 року, ОСОБА_5 прибув до домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 та інших осіб.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 зайшовши до житлової кімнати будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, та побачив, що в кімнаті знаходиться мати ОСОБА_10 ОСОБА_15 , запитав у останньої де знаходиться ОСОБА_10 , однак ОСОБА_15 , хвилюючись за життя та здоров`я свого сина ОСОБА_10 , не повідомляла про місце знаходження сина, у зв`язку з чим у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_9 , який перебував поряд з ним, пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, та, усвідомлюючи суспільну-небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво важливі органи, тримаючи пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, в правій руці, зробив серію пострілів в тулуб ОСОБА_15 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення грудної клітки справа, пневмотораксу справа, кульового поранення відділу хребта.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_5 пішов до іншої житлової кімнати, де перебував ОСОБА_10 , та, продовжуючи тримати в руках пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво-важливі органи, зробив серію пострілів в тулуб та в кінцівки ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення шиї, грудної клітки зліва, пневмотораксу зліва, кульового порання лівого плеча та лівої гомілки.

В подальшому ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вважаючи, що від отриманих кульових поранень ОСОБА_10 та ОСОБА_15 померли, залишив останніх за місцем їх перебування, з місця вчинення злочину зник, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_15 було надано медичну допомогу та госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня».

Правова кваліфікація кримінального правопорушення:

ОСОБА_5 підозрюється у порушенні недоторканості житла особи із застосуванням насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, а також у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.162 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом проведення огляду від 11.12.2025;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 ;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ;

-протоколом огляду місця події;

-протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України;

-іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Строк досудового розслідування закінчується 13 лютого 2026 року, однак, закінчити досудове розслідування у зазначений термін не є можливим, у зв`язку із тим, що в межах вказаного кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, а саме:

-отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

-отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

-повторно допитати підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні з метою встановлення істини у справі;

-провести інші слідчі (розшукові) дії, які необхідні для забезпечення повного та неупередженого досудового розслідування.

Закінчити досудове розслідування в кримінальному провадженні до 13 лютого 2026 року не надається можливим, оскільки для закінчення розслідування необхідно отримати висновки експертів по вищезазначеним судовим експертизам, повторно допитати підозрюваних, провести ряд слідчих (розшукових) дій та виконати вимоги ст. 290 КПК України, тобто надати доступ до матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_5 та його захиснику, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження.

Висновки вказаних експертиз матимуть істотне значення для досудового розслідування та судового розгляду. Крім того, після отримання висновків вищевказаних судових експертиз, з урахуванням зазначених у них відомостей, може виникнути потреба в проведенні інших слідчих (розшукових) дій та проведення додаткових судових експертиз.

Проведення вказаних слідчих та процесуальних дій потребує додаткового часу, а направлення обвинувального акту до суду без їх проведення не є доцільним, оскільки це може негативно вплинути на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначені дії не могли бути здійснені та завершені раніше з об`єктивних причин, пов`язаних із обставинами кримінального правопорушення, тривалістю виконання судових експертиз та виникнення необхідності у проведенні додаткових слідчих (розшукових) дій за їх висновками.

09.02.2026 року керівником Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 13.03.2026 року.

У той же час ризики, які слугували підставою застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування на даний час не зменшилися.

Так, ОСОБА_5 продовжує підозрюватися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ризики, передбачені пунктами п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати, виникла необхідність в продовженні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання на ризики, передбачені ст. 177 КПК України:

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Санкція злочину, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі, а тому наявні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду) оскільки підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного місця проживання на території обслуговування Обухівського РУП ГУНП в Київській області, зареєстрований в іншій області, скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, тому прогнозуючи неминучість тривалого покарання у вигляді ув`язнення, він може переховуватись від правоохоронних органів, як спосіб уникнення від відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі.

Вказане дає підстави вважати, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в межах вказаного кримінального провадження, може стати причиною ухилення останнього від явки до слідчого, прокурора чи суду.

При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, так у параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для ОСОБА_5 до втечі.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків), який обґрунтовується тим, що оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних в межах вказаного кримінального провадження, з метою реабілітації себе як злочинця.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України, під час введення на території України воєнного стану, а тому це прямо вказує на відсутність будь-яких стримуючих факторів, щодо вчинення протиправних діянь, в тому числі кримінальних правопорушень. Тому, у разі перебування ОСОБА_5 на волі, наявні передумови для вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні застосуванням більш м`яких запобіжних заходів:

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких окрім як тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід у виді як особисте зобов`язання, не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_5 з огляду на наявність високого ступеня ризику переховування від органів досудового розслідування та перешкоджанням кримінальному провадженню, наявність яких обґрунтована вище.

Продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ОСОБА_5 незаконного впливу на потерпілих, свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За вказаних обставин наявна об`єктивна необхідність продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, який закінчується 10 лютого 2026 року, при цьому застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 не зможе запобігти ризикам, які передбачено п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчої та просив задовольнити.

Слідча СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 підтримала клопотання та просила його задовольнити, оскільки більш м`які запобіжні заходи до нього застосувати не можливо.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, заперечував щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, до нього можливо застосувати інший запобіжний захід як особисте зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 . підтримав думку свого захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу та вивчивши матеріали клопотання, приходжу до такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002156 від 11 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.162, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 грудня 2025 року, близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи за невстановленою адресою проводили разом дозвілля, де під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту з останнім, усвідомлюючи протиправний характер можливих дій, сформували умисел, спрямований на незаконне проникнення до місця перебуванням ОСОБА_10 із застосуванням насильства з метою помсти останньому.

Надалі, реалізуючи умисел на протиправне проникнення до житла особи із застосуванням насильства, з метою помсти ОСОБА_10 , ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 домовилися про поїздку до місця перебування ОСОБА_10 , для чого залучили ОСОБА_5 , який погодився відвезти останніх на своєму автомобілі марки BMW моделі 525D реєстраційний номер НОМЕР_1 до с. Ліщинка Обухівського району Київської обл. Під час руху до вказаного населеного пункту ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_11 , з метою встановлення місця перебування ОСОБА_10 . Після прибуття на в`їзд до с. Ліщинка, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зустрілися з ОСОБА_11 та невстановленою особою чоловічої статті, при цьому між усіма присутніми було досягнуто попередньої домовленості про вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_10 .

В подальшому, 11 грудня 2025 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 00 год. 19 хв. вище перелічені особи прибули до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на незаконне проникнення до житла особи із застосуванням насильства з метою помсти останньому за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, здійснене наперекір волі законного власника, розуміючи протиправний характер своїх дій, у супереч вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб проникли до огородженої території домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_13 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли безпосередньо до житлового будинку, який належить ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 та невстановлена особа чоловічої статі залишились на території домоволодіння біля будинку, після чого ОСОБА_5 за допомогою власної фізичної сили, руками вирвав вхідні двері до будинку.

В подальшому, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без згоди, ОСОБА_13 із застосуванням фізичної сили, а саме відштовхнувши ОСОБА_14 , незаконно, із застосуванням насильства проникли до житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою, чим грубо порушили гарантоване статтею 30 Конституції України право на недоторканність житла.

Крім того, в ніч з 10 на 11 грудня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 00:19 години 11 грудня 2025 року, ОСОБА_5 прибув до домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 та інших осіб.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 зайшовши до житлової кімнати будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, та побачив, що в кімнаті знаходиться мати ОСОБА_10 ОСОБА_15 , запитав у останньої де знаходиться ОСОБА_10 , однак ОСОБА_15 , хвилюючись за життя та здоров`я свого сина ОСОБА_10 , не повідомляла про місце знаходження сина, у зв`язку з чим у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_9 , який перебував поряд з ним, пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, та, усвідомлюючи суспільну-небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво важливі органи, тримаючи пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, в правій руці, зробив серію пострілів в тулуб ОСОБА_15 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення грудної клітки справа, пневмотораксу справа, кульового поранення відділу хребта.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_5 пішов до іншої житлової кімнати, де перебував ОСОБА_10 , та, продовжуючи тримати в руках пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво-важливі органи, зробив серію пострілів в тулуб та в кінцівки ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення шиї, грудної клітки зліва, пневмотораксу зліва, кульового порання лівого плеча та лівої гомілки.

В подальшому ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вважаючи, що від отриманих кульових поранень ОСОБА_10 та ОСОБА_15 померли, залишив останніх за місцем їх перебування, з місця вчинення злочину зник, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_15 було надано медичну допомогу та госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня».

ОСОБА_5 підозрюється у порушенні недоторканості житла особи із застосуванням насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, а також у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.162 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом проведення огляду від 11.12.2025;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 ;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ;

-протоколом огляду місця події;

-протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України;

-іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Строк досудового розслідування закінчується 13 лютого 2026 року, однак, закінчити досудове розслідування у зазначений термін не є можливим, у зв`язку із тим, що в межах вказаного кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, а саме:

-отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

-отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

-повторно допитати підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні з метою встановлення істини у справі;

-провести інші слідчі (розшукові) дії, які необхідні для забезпечення повного та неупередженого досудового розслідування.

Закінчити досудове розслідування в кримінальному провадженні до 13 лютого 2026 року не надається можливим, оскільки для закінчення розслідування необхідно отримати висновки експертів по вищезазначеним судовим експертизам, повторно допитати підозрюваних, провести ряд слідчих (розшукових) дій та виконати вимоги ст. 290 КПК України, тобто надати доступ до матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_5 та його захиснику, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

09.02.2026 року керівником Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 13.03.2026 року.

У той же час ризики, які слугували підставою застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування на даний час не зменшилися.

Так, ОСОБА_5 продовжує підозрюватися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ризики, передбачені пунктами п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати, виникла необхідність в продовженні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Санкція злочину, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі, а тому наявні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду) оскільки підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного місця проживання на території обслуговування Обухівського РУП ГУНП в Київській області, зареєстрований в іншій області, скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, тому прогнозуючи неминучість тривалого покарання у вигляді ув`язнення, він може переховуватись від правоохоронних органів, як спосіб уникнення від відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі.

Вказане дає підстави вважати, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в межах вказаного кримінального провадження, може стати причиною ухилення останнього від явки до слідчого, прокурора чи суду.

При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, так у параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для ОСОБА_5 до втечі.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків), який обґрунтовується тим, що оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних в межах вказаного кримінального провадження, з метою реабілітації себе як злочинця.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України, під час введення на території України воєнного стану, а тому це прямо вказує на відсутність будь-яких стримуючих факторів, щодо вчинення протиправних діянь, в тому числі кримінальних правопорушень. Тому, у разі перебування ОСОБА_5 на волі, наявні передумови для вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.

Застосування особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 є неможливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі судом не встановлено та сторонами не доведено.

На підставі викладеного, а також з урахуванням ступеня порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що продовження дії раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, вчиненню ним інших кримінальних правопорушень; знищенню, приховуванню та спотворенню будь-яких з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів громадян України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання начальника відділення СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання відносно ОСОБА_5 є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, пунктом 2 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За наведених вище обставин, слідчий суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання начальника відділення СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання стосовно: ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002156 від 11.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Куп`янськ Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальна освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 - командира відділення електриків, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.. 89 КК України вважається таким що не має судимостей, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.03.2026.

Ухвала слідчого судді припиняє свою дію 14.03.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення та подана безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1