Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5256/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/903/25
Категорія : 82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 хоча і відбув передбачену Законом частину строку призначеного покарання, дотримується вимог режиму утримання, не має стягнень, має 3 заохочення, працевлаштований, проте винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав і не визнає, не зважаючи на підтвердження такої судами усіх інстанції. Сам факт позитивної характеристики та працевлаштування засудженого свідчить про його позитивну спрямованість та відображають процес ставання на шлях виправлення, але відсутність усвідомлення своїх суспільно небезпечних дій та їх наслідків не дають можливості констатувати, що засуджений остаточно став на шлях виправлення, а покарання досягає своєї мети, у зв`язку з чим клопотання засудженого не може бути задоволеним.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Зазначає, що засуджений характеризується позитивно, що свідчить про виправлення його та можливість застосування положень ст.82 КК України.

Вважає, що суд помилково врахував обставини, які враховані були при призначенні покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 05.09.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України до 5 років позбавлення волі, зараховано в строк відбування покарання період з 31.01.2023 по 04.09.2023.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.04.2024 вирок суду першої інстанції залишено без змін.

09.10.2024 вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції підтримав і Верховний Суд, залишивши рішення судів попередніх інстанції без змін.

Початок строку: 05.09.2023; кінець строку: 31.01.2028 року; відбув 1/2 - 31.07.2025.

Згідно наданої на засудженого характеристики, засуджений за період відбування покарання характеризується позитивно. Працевлаштований в майстерні установи на дільниці виготовлення малопомітних перешкод, до праці ставиться сумлінно, за весь період відбування покарання має 3 заохочення, стягнень не має. На профілактичному обліку не перебуває. Вину в скоєному кримінальному правопорушенні не визнає, за час відбування покарання не усвідомив свою провину. Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу. Пройшов корекційну програму «Зміна посткримінального мислення». У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини із засудженими позитивної спрямованості. Адекватно реагує на критику. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце, приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою відноситься з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Має низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик ймовірної небезпеки для суспільства.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно роз`яснень п. 2 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3ст. 82 КК).

За змістом закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

З матеріалів справи слідує, що засуджений ОСОБА_8 хоча і відбув передбачену Законом частину строку призначеного покарання, дотримується вимог режиму утримання, не має стягнень, має 3 заохочення, працевлаштований, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення він не визнавав і не визнає.

Доводи сторони захисту, що засуджений ОСОБА_8 позитивно характеризується є лише підставою для представлення його до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а не безумовною підставою для задоволення такого клопотання.

Разом з тим, призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого та представників органу, який відає виконанням покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у даному випадку застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання не сприятиме його виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, оскільки не визнання засудженим своєї вини свідчить, що він не надає критичну оцінку своїм злочинним діям, а його позитивна, правослухняна поведінка під час відбування покарання свідчить не про бажання виправитися та зробити правильні висновки, а пристосуватися та покращити умови відбування покарання.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не доводять, що ОСОБА_8 досяг того ступеня виправлення, за якого в суду були б обґрунтовані підстави для заміни призначеного йому найбільш тяжкого виду покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання.

Твердження захисника, що під час розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке суд врахував обставини, які вже були враховані під час призначення покарання є помилковими, оскільки судом враховано роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України від № 2 від 26.04.02 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» та ретельно з`ясовувано ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не установлено.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: