Справа № 442/3623/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/807/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40», справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.06.2025 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою відмовлено у задоволені клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Вважає ухвалу суду першої інстанції не справедливою, оскільки він є особою похилого віку, з багатьма захворюваннями. Дисципліну та умови утримання не порушував.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 23.01.2024 Рахівським районним судом Закарпатської області за ст. 116 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок відбуття терміну покарання 06.04.2023, кінець відбуття терміну покарання -06.04.2026.

Разом з цим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з наданої суду характеристики, затвердженої 19.06.2025 начальником ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» вбачається, що оцінки ризиків вчинення нових кримінальних правопорушень засудженим є низькими, однак ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній, що дає підстави вважати, що засуджена особа не довела своє виправлення та може скоїти повторно кримінальне правопорушення.

Під час розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов переконання, що засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи в місцях позбавлення волі та звернувшись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не довів свого виправлення.

Таким чином, засудженим не доведено і в судовому засіданні не встановлено, що за час відбуття покарання в особистості ОСОБА_6 відбувся процес позитивних змін, який створив у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Матеріали особової справи засудженого не містять доказів про те, що він за станом здоров`я не може відбувати призначене судом йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії є обов`язковим для засуджених упродовж усього строку відбування ними покарання.

Приймаючи рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, суд повинен брати до уваги не лише доводи клопотання засудженого, а й інші дані щодо засудженого у їхній сукупності.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується судом за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Основним критерієм умовно дострокового звільнення від відбування покарання, є не тільки відбуття певної частини покарання, що в даному випадку становить більше ніж 2/3 від терміну покарання, а й ставлення до праці, сумлінна поведінка, ставлення до скоєного злочину, участь в суспільно-корисному житті колонії, програмах диференційованого впливу, відшкодування завданих злочином збитків.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи ОСОБА_6 засуджено вироком Рахівським районним судом Закарпатської області від 23.01.2024, за ст. 116 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку покарання 06.04.2023, кінець строку 06.04.2026.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, на момент розгляду справи в суді першої інстанції 06.06.2025 було з`ясовано всі обставини справи, а також те, що виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправно-трудової установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та ставлення до праці, оцінки ризиків, де вчинення нових кримінальних правопорушень засудженим є низькими, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як низький, що дає підстави вважати, що засуджена особа довела своє виправлення та не може скоїти повторно кримінальне правопорушення.

Основним критерієм умовно дострокового звільнення від відбування покарання, є не тільки відбуття певної частини покарання, що в даному випадку становить 2/3 від терміну покарання, а й ставлення до праці, сумлінна поведінка, ставлення до скоєного злочину, участь в суспільно-корисному житті колонії, програмах диференційованого впливу, відшкодування завданих злочином збитків.

З характеристики наявної в матеріалах справи вбачається про відсутність заохочень та стягнень стосовно засудженого ОСОБА_6 , однак слід враховувати вік засудженого, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , обставини та причини скоєння злочину.

Так у вироку Рахівським районним судом Закарпатської області від 23.01.2024 зазначено наступне.

«Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , близько 16 години 10 хвилин 06 квітня 2023 року, знаходячись на першому поверсі свого будинку АДРЕСА_1 під час сварки з своїм сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка розпочалась на ґрунті тривалих неприязних відносин, через систематичне вживання потерпілим алкогольних напоїв, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння смерті людині, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, взяв з підсобного приміщення ніж, тримаючи його в руках, повернувся до свого сина ОСОБА_6 , який лежав на ліжку у вітальній кімнаті та наніс ним одинадцять ударів по частинам тіла потерпілого, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_6 від проникаючої колото різаної рани передньої поверхні тулуба по серединоключичній лінії на рівні 7 міжребер`я, що пошкодило печінку та серце, призвело до розвитку внутрішньої кровотечі (гемоторакс 1700 мл) та розвитку гострої крововтрати, що і стало безпосередньою причиною настання смерті»

З досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи, допиту свідків, експертів вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_6 була довготривала психотравмуюча ситуація, яка продовжувалась багато років та виразилась в постійному приниженні його як батька, повсякчасному домашньому насильстві, систематичному вживанні сином алкоголю, який ніде не працював та жив за рахунок пенсії батька, намагання обвинуваченого повернути сина до соціальних норм, які не призвели до результату, оскільки потерпілий нехтував правилами перебування в суспільстві та чинив цьому опір, про що вказали всі свідки, експерти та підтверджено доказами.

У день вбивства ОСОБА_6 перебував в стані кумулятивного ефекту, як реакція-відповідь на довготривалу психотравмуючу ситуація. Так, його сина вкотре принесли до електроопори біля двору у нетверезому стані, звідки обвинувачений, з урахуванням його слабкого фізичного стану та віку, потягнув сина додому, вичерпав всі свої сили та зусилля. Це викликало у нього імпульсивні та безальтернативні дії та стало єдиним виходом із психотравмуючої ситуації, тією останньою краплею, відбулась акумуляція напруженості, саме в цю мить був скоєний злочин.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_6 охоплюються складом злочину, передбаченого ст. 116 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України віднесено до категорії нетяжких злочинів, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який є особою похилого віку, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість застосування засудженому умовно-дострокового звільнення від відбування покарання колегія суддів, проаналізувавши дані щодо засудженого ОСОБА_9 за час відбування покарання, а також, враховуючи висновок адміністрації виправної установи, вік засудженого та мотиви скоєння ним злочину, вважає за можливе звільнити умовно-достроково засудженого від відбування покарання на невідбутий термін 5 місяців 3 дні.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення клопотання засудженого щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.06.2025, якою відмовлено засудженому ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненнівід відбування призначеного покарання - скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення його від відбування призначеного покарання - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , від відбування покарання за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 23.01.2024, яким його засуджено за ч.1 ст.116 КК України до 3 років позбавлення на невідбуту частину покарання терміном 5 місяців 3 дні.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: