ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1422/24

Провадження № 11-кп/820/687/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2, КК України, у кримінальному провадженні № 0000155 внесеному до ЄРДР 18.05.2024 року -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року за результатами розгляду клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури, ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2, КК України, продовжено строк тримання під вартою до 07 грудня 2025 року включно.

Мотивуючи своєрішення суд послався на наявність ризиків, які визначені у ст.177 КПК України, та продовжують існувати, такі як можливість ухилення від суду, незаконного впливу на інших учасників провадження, продовження злочинної діяльності, а також тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою на період судового розгляду. При цьому, розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду від 01.07.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 гривень, залишено без змін.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

На рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року,а відносно ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, посилається на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України в судовому засіданні прокурором не доведені та заявлені формально, а тому відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти таким.

Зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, являється приватним підприємцем, має міцні соціальні зв`язки, хворіє на важку хронічну хворобу, являється інвалідом ІІІ групи, а тому немає підстав вважати, що він буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти її задоволення.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Заслухавши суддю доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження та апеляційні доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ст.9 ч.1 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного виходить, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарнатовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням прокурора, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ст.177 ч.2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими мотиви суду, викладені в ухвалі про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу в виді тримання під вартою на час судового розгляду.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, у сфері обігу психотропних речовин, вчинених проти здоров`я населення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років. Виходячи із пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та враховуючи підвищену суспільну небезпечність злочину, у якому він обвинувачується, а також дані про особу обвинуваченого, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання йому загрожує, останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, судом враховані дані про особу обвинуваченого, обсяг обвинувачення та суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати, оскільки судове слідство не завершено.

Враховуючи наведене, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у поведінці ОСОБА_8 колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання продовження дії запобіжного заходу були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку його дії.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, та те, що останній являється приватним підприємцем, не є підставою для скасування запобіжного заходу в виді тримання під вартою під час судового розгляду провадження. Всі наведені відомості, на думку колегії суддів, наведених висновків не спростовують. Такі обставини не змінилися з часу обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу та в цілому не свідчать про зменшення ризиків в поведінці обвинуваченого, передбачених ст. 177 КПК України. Зважаючи на тяжкість висунутого обвинувачення, яка з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не можливо.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на тяжке хронічне захворювання ОСОБА_8 та інвалідність ІІІ групи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини не перешкоджають застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захистом не наведено переконливих доводів того, що внаслідок наявних захворювань обвинувачений ОСОБА_8 не може перебувати під вартою або не може отримувати належне лікування в умовах слідчого ізолятора.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинуваченого та обставини інкримінованого злочину, обумовлюють необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

З огляду на наведене ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 07 грудня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3