У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя ОСОБА_1 Покровського районного суду міста Кривого Рогу

Секретар ОСОБА_2

За участю прокурора ОСОБА_3

Слідчого ОСОБА_4

Захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у Кривий Ріг Клопотання Слідчого СВ ВП №3 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №003592 від 26.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця Збройних Сил України за мобілізацією, кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , звання солдат, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

-09.06.2021 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт.

-06.10.2021 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України. На підставі ч.1 ст.71, 72, КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком від 09.06.2021 р. та остаточно призначити покарання у вигляді 5 місяців 5 днів арешту.

-29.11.2022 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.4 ст.70, ст. 72 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним за даним вироком від 24.10.2022 р. до відбуття 3 років позбавлення волі.

-30.11.2021 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.71 за сукупністю покарань шляхом часткового приєднання до даного вироку вирок від 06.10.2021 р. та остаточно призначити до відбуття визначити 6 місяців арешту.

-24.01.2022 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, за ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.75, ст.76 КК України, від відбування покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік.

- 03.10.2023 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, за ч.4 ст.358 КК України, на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком від 29.11.2022 і остаточно призначити 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений: 07.06.2024 року Ухвалою суду П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області на підставі ст. 81-1 КК України, для проходження військової служби за контрактом ВЧ НОМЕР_1 .

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням посилаючись на те ,що у провадженні СВ відділення поліції №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №003592 від 26.09.2025 за ст. 407 ч. 5 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу спеціалізованої роти (Шквал) А2021, у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 27.03.2024 року солдат ОСОБА_6 , самовільно без дозволу командування частини, залишив місце служби, а саме військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого неприбуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

В ході відпрацювання осіб, які самовільно залишили військову частину, працівниками СКП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, 23 грудня 2025 року, був зупинений солдат ОСОБА_6 , та доставлений до ВП № 3Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кості Гордієнка, буд. 7, після чого був затриманий у порядку ст. 208 КПК України. 24.12.2025 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за ознаками самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби). Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами:

-матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 ;

-протоколами допитів свідків у кримінальному провадженні;

-повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6

-матеріалами, які характеризують особу підозрюваного .

ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлюють застосування запобіжного заходу, а саме:

-ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Усвідомлюючи суворість можливого покарання, у разі доведення його вини, підозрюваний може намагатися переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріплено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Окрім того, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бєлозоров проти Росії та України», визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження»;

-наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, можливі наслідки та загрозу призначення йому суворого покарання, перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити самокалічення, симулювати хворобу, використати підроблені медичні документи або вдатися до іншого обману з метою уникнення перебування в умовах ізоляції до завершення судового розгляду;

-крім того, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення або продовження злочину, у якому він підозрюється. Зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та вид можливого покарання, уже вчинив тяжкий злочин, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки та вказує на ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень у разі перебування на волі.

Також встановлено, що підозрюваний не має постійного місця роботи та легальних джерел доходу, що унеможливлює забезпечення його існування у законний спосіб. Відсутність фінансових ресурсів може спонукати його до вчинення нових кримінальних правопорушень корисливого характеру з метою здобуття коштів для власного утримання, у разі перебування на волі.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину;

- особисте зобов`язання не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 ,підозрюється, у т.ч. у вчиненні особливо тяжкого злочину, що може виразитися у перешкоджанні встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженні, повного, всебічного судового розгляду з метою уникнення кримінального покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілих, не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити йому реалізації, оскільки, за місцем проживання та проходження служби не зарекомендував себе з позитивного боку, повагою серед мешканців міста не користується, в громаді міста відповідальне соціальне становище не займає, оскільки, за місцем проживання та проходження служби не зарекомендував себе з позитивного боку, повагою серед мешканців міста не користується, в громаді міста відповідальне соціальне становище не займає;

- особиста порука не можливо застосувати у зв`язку з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, поручителі з числа цивільних осіб не зможуть забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, оскільки ОСОБА_6 , на теперішній час є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України. Водночас, поручителі з числа командування військової частини та інших військових формувань не зможуть забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, у зв`язку з тим що підозрюваний з 27.03.2025 самовільно залишив місце несення служби та продовжує ухилятись, але навіть у тому разі, якщо у суді під час розгляду даного клопотання будуть такі звернення, на думку слідства такий запобіжний захід не є достатнім для запобігання зазначеним ризикам;

- застава прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного ОСОБА_6 ,його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 , запобіжного заходу;

- домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, крім того, при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів), оскільки у нього відсутні постійні джерела доходу та відсутні засоби для існування у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту;

Разом з тим вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану, позбавляє військовослужбовця виконувати свій конституційний обов`язок, що не кореспондується ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування підозрюваного від суду. Більше того, за таких обставин підозрюваний отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Відповідно до ст. 178 КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

-зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_6 , до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого він підозрюється, є достатньою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-вік та стан підозрюваного ОСОБА_6 , дозволяє йому перебувати в установах виконання покарань під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 , покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа №511-550/0/4-13 від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Відповідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Виходячи з викладеного вище, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування вважаю за доведене те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначених у статті 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_6 , який вчинив тяжке кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи викладене вище в органу досудового розслідування є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , тому останньому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що необхідно для виконання завдання кримінального судочинства, передбаченого ст. 2 КПК України для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді, тому, керуючись ст.ст.40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, просив Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання просив його задовольнити .

Слідчий підтримала клопотання просила його задовольнити.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання оскільки ризики не знаходять свого підтвердження.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання ,підтримав захисника.

Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному суд встановив наступне

Частиною І та 2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе , що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу. Запобіжний захід у вигляд тримання під вартою не може бути застосований, зокрема, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований , окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_6 обвинувачуються, у вчиненні тяжкого злочину та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_6 обвинувачуються, у вчиненні тяжкого злочину та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя вирішуючи заявлене клопотання, враховує обсяг пред`явленої підозри ОСОБА_6 всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які, на думку слідчого судді , не змінилися до теперішнього часу та продовжують існувати, а саме: ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на свідків.

Слідчий суддя виходить, також, з превалювання суспільного інтересу над індивідуальним інтересом у даному кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні тяжкого злочину.

Так, при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину , передбаченого ст. 407 ч.5 КК України за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років , Вказане свідчить про продовження існування ризику переховування від суду , а більш м`які запобіжні заходи, у т. ч. домашній арешт або залог , особисте зобов`язання на даний час судового слідства є недостатніми для запобігання зазначеним ризикам , встановленим ст.177 КПК України .При цьому, судом вирішувалося питання про вжиття до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу , однак на теперішній час наявність вищевказаних обставин та ризиків виключає застосування таких.

Таким чином, зважаючи на те, що, на даний час справа не розглянута судом, беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого , а також, враховуючи, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку ,що клопотання слід задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з 25.12.2025 року по 22.02.2026 року включно без визначення застави.

Керуючись ст. ст. 177 ,199, 331 , 372 ,КПК України,

ПОСТАНОВИВ

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з 25.12.2025 року по 22.02.2026 року включно .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення ,а для підозрюваного протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали.

У повному обсязі ухвалу проголошено 30.12.2025 року.

Суддя ОСОБА_1