Номер провадження: 11-сс/813/2334/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2025 про накладення арешту на майно у к/п №0001430 від 26.11.2024 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та накладений арешт на майно, вилучене 09.09.2025 під час здійснення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові номіналом 100 доларів США 135 купюр; номіналом 5 доларів США 12 купюр; номіналом 50 доларів США 2 купюри; номіналом 10 доларів США 3 купюри; номіналом 1 долар США 1 купюра; номіналом 50 євро 18 купюр; номіналом 100 євро 1 купюра; номіналом 5 євро 8 купюр; номіналом 10 євро 5 купюр; номіналом 20 євро 1 купюра; номіналом 500 гривень 20 купюр, загалом 13 691 доларів США, 1 110 євро, 10 000 гривень, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ними до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що майно, вилучене в ході обшуку 09.09.2025 відповідає вимогам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що грошові кошти отримані в результаті вчинення кримінально-протиправних дій, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна. При цьому, докази легальності походження грошових коштів під час судового розгляду не надавались.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на те, що слідчим суддею належним чином не досліджені обставини справи, не надано належної оцінки всім фактам, які мають суттєве значення для вирішення питання щодо арешту майна, зокрема:

- 24.10.2025 слідчий суддя в межах зазначеного кримінального провадження розглядав два клопотання прокурора про арешт майна, вилученого під час обшуків 09.09.2025 за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Так, слідчий суддя 24.10.2025 постановив ухвалу на наклав арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку 09.09.2025 за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . На вказані обставини представник звертав увагу, однак слідчий суддя 14.11.2025 постановив ухвалу, якою наклав арешт на майно, вилучене 09.09.2025 під час здійснення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, за вказаною адресою будь-які особисті речі ОСОБА_10 не виявлялись та не вилучались;

- представник неодноразово звертав увагу на легальність походження вилучених грошових коштів та належність їх ОСОБА_8 , на підтвердження чого надавав два договори купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, представник зауважив, що клопотання прокурора про арешт майна неодноразово розглядалось судом 15.09.2025, 26.09.2025, 24.10.2025 та слідчий суддя виносив ухвали про повернення цього клопотання для усунення недоліків. При цьому, 26.09.2025 представник перед судовим засіданням ознайомив прокурора з договорами купівлі-продажу та після цього прокурором була написана заява про проведення судового засідання без її участі, в якому вона просила залишити клопотання без розгляду, оскільки було встановлено легальне походження коштів. Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини 14.11.2025 слідчий суддя дійшов протилежного висновку про відповідність вказаних грошових коштів вимогам ст. 98 КПК України;

- з моменту винесення ухвали про повернення клопотання прокурору 24.10.2025 до винесення ухвали про його задоволення, а саме 14.11.2025 минула 21 доба, що не відповідає приписам ч. 1 ст. 172 КПК України.

За таких обставин представник власника майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 надав письмові заперечення на вказану апеляційну скаргу, в яких зазначив, що в зв`язку із отриманням інформації про причетність ОСОБА_10 до злочину в межах к/п №0001430 від 26.11.2024, та на підставі ухвали слідчого судді 09.09.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в загальній сумі 13 691 дол. США, 1 110 Євро та 10 000 грн. При цьому, прокурор зазначив, що вилучені грошові кошти могли бути здобуті внаслідок можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами цього к/п.

Окрім того, ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_10 , який за місцем свого фактичного проживання зберігає ряд підроблених документів (в т.ч. спеціальний жетон та посвідчення співробітника Національної поліції України). На підставі вказаного, в органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що колишній співробітник поліції, який володіє інформацією про форми та методи роботи правоохоронних органів та будучи обізнаним про свою причетність до вчинення правопорушень, не бажаючи бути викритим може зберігати грошові кошти за місцем фактичного проживання своїх близьких, в т.ч. матері.

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя не в повній мірі дотримався вказаних приписів кримінального процесуального законодавства з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

За змістом ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

За приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, виходячи із системного тлумачення вказаних положень, арешт на майно може бути накладений за наявності декількох необхідних умов, виходячи з обставин відповідного кримінального провадження та завдань, які виконуються органом досудового розслідування на підставі достатніх доказів для формування висновку про відповідність майна критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

За обставинами цього провадження СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п № 0001430 від 26.11.2024 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

В матеріалах судового провадження міститься лист заступника начальника УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_11 , адресований т.в.о. ст. слідчому відділу СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_12 , відповідно до якого на виконання доручення від 29.11.2024 встановлено, що злочинному угрупованню допомагали ряд осіб, зокрема ОСОБА_10 (а.с. 65).

В подальшому в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 (а.с. 80) був проведений обшук та вилучені грошові кошти в загальній сумі 13 691 дол. США, 1 110 Євро та 10 000 грн.

В обґрунтування клопотання про накладення арешту на вказані грошові кошти прокурор посилався на те, що санкція ст. 332 КК України передбачає можливість вилучення всього майна, в т.ч. грошових коштів, які підлягають спеціальній конфіскації, а тому метою арешту єдекілька підстав: збереження речових доказів; спеціальна конфіскація; конфіскація майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В контексті наведеного, апеляційний суд зауважує, що накладення арешту на грошові кошти з метою подальшої конфіскації майна можливо лише за умови наявності достатніх доказів причетності особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та/або отримання грошових коштів кримінально-протиправним шляхом чи приналежність іншим чином таких коштів до к/п. Тобто, має бути встановлений обґрунтований зв`язок інкримінованого кримінально-протиправного діяння, грошових коштів та особи підозрюваного.

Разом з тим, в матеріалах судового провадження є лише лист УСБУ з посиланням на можливу причетність ОСОБА_10 до цього к/п (без вказівки яким чином, в якому обсязі тощо), однак на теперішній час в межах вказаного к/п ОСОБА_10 підозра не оголошувалась, будь яких доказів його причетності до кримінальних правопорушень, які є предметом розслідування в цьому к/п (матеріали НСРД, показання свідків, інші інформаційній підтвердження тощо) відсутні, так само як і доказів того, що вилучені грошові кошти могли бути знаряддям злочину, зберегти на собі його сліди або були отримані кримінально-протиправним шляхом, в зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати, що зазначенні кошти відповідають критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Виявлення ознак можливого вчинення іншого кримінального правопорушення (підроблення документів, в т.ч. службових) особою не може бути єдиною підставою стверджувати про причетність цієї особи до вчинення кримінального правопорушення в цьому к/п, та більш того бути підставою для накладення арешту на грошові кошти.

Так само наявність родинного зв`язку між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , за відсутності достатніх підстав стверджувати про причетність останнього до цього к/п та відповідності грошових коштів ознакам речових доказів, сама по собі не свідчить про те, що вилучені грошові кошти належать саме йому.

Отже, прокурором не було наведено належних обґрунтувань та не надано підтверджуючих доказів: ані причетності ОСОБА_10 (або ОСОБА_8 ) до цього к/п, ані набуття вилучених грошових коштів злочинним шляхом, ані будь-яку приналежність цих коштів іншим чином до вказаного провадження.

За таких обставин, на глибоке переконання апеляційного суду, на цій стадії розслідування к/п та за наявних матеріалів на розгляді апеляційного суду відсутні підстави для констатації відповідності критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України грошових коштів, вилучених 09.09.2025 під час здійснення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та на які просить накласти арешт прокурор.

Водночас, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта стосовно відсутності достатніх доказів проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де 09.09.2025 були вилучені грошові кошти, оскільки вказані обставини не можуть свідчити про незаконність накладення арешту, так як за загальним правилом, встановленим діючим кримінальним процесуальним законодавством, арешт може бути накладений на будь-яке майно, в тому числі третьої особи, якщо наявні достатні підстави стверджувати про відповідність цього майна вимогам ст. 98 КПК України.

Окрім того, ухвала слідчого судді від 24.10.2025, якою було повернуте попереднє клопотання прокурора про арешт майна та встановлено строк усунення недоліків 72 години з моменту отримання повного тексту ухвали, була отримана прокурором 03.11.2025. При цьому, за результатами пошуку по трекінг номеру на офіційному вебсайті оператору зв`язку (Укрпошта) встановлено, що клопотання про арешт майна після усунення недоліків прокурором було відправлене до суду 06.11.2025, тобто з дотриманням встановленого законом строку, з огляду на що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, вказані обставини не спростовують вище встановлених підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Отже, оскільки слідчий суддя належним чином не дослідив клопотання про накладення арешту на майно та дійшов помилкових висновків про відповідність грошових коштів критеріям речових доказів, в результаті чого допустив істотне порушення приписів кримінального процесуального законодавства, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення клопотання прокурора з вище наведених підстав, апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу та постановляє нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у к/п № 0001430 від 26.11.2024, вилученого 09.09.2025 під час здійснення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, апеляційний суд звертає особливу увагу на те, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді 1-ої інстанції належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Тобто, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Тобто, приписами процесуального законодавства передбачена можливість слідчого судді/суду повернути клопотання про арешт майна для усунення недоліків, якщо воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

При цьому, положеннями ч. 3 ст. 172 КПК України встановлений кореспондуючий обов`язок ініціатора клопотання усунути недоліки протягом 72 годин або менше та подати клопотання, яке буде відповідати приписам закону. Або ж не подавати клопотання, в результаті чого вилучене майно повинно бути повернуте його власнику.

Апеляційний суд зауважує, що хоча положення ч. 3 ст. 172 КПК України формально не містять застережень, щодо кількості разів коли слідчий суддя/суд можуть повертати одне й те ж клопотання про арешт майна, однак в зазначеній статті законодавець чітко встановив, що слідчий суддя/суд має право повернути клопотання для усунення недоліків та після такого усунення зобов`язаний розглянути клопотання про арешт майна та ухвалити відповідне рішення: про задоволення або відмову в задоволенні відповідного клопотання.

В контексті наведеного, апеляційний суд зауважує, що ст. 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Тобто, уповноважені законом суб`єкти, які приймають участь в к/п на різних його стадіях зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, дотримуючись при цьому загальних засад кримінального провадження та в межах розумних строків виконувати необхідні процесуальні дії з метою досягнення мети відповідного к/п.

Повноваження судового контролю, надані слідчому судді, повинні слугувати забезпеченню ефективності здійснення досудового розслідування, чіткого дотримання встановленої законом процедури та не містити ознак затягування, надання переваги одній зі сторін процесу тощо.

Разом з тим, в рамках цього к/п з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти в загальній сумі 13 691 дол. США, 1 110 Євро та 10 000 грн, вилучені 09.09.2025 під час здійснення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 прокурор звертається вчетверте.

При цьому, 15.09.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_13 винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, оскільки останнім, крім іншого, не було зазначено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, що воно може підтвердити чи спростувати за обставин розслідуваного к/п.

В подальшому, прокурор повторно звернувся з аналогічним клопотанням, яке також було повернене для усунення недоліків ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 26.09.2025, оскільки прокурор, повторно не навів відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно та, як наслідок, його відповідності критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згодом, прокурор втретє звернувся з таким же клопотанням, яке знову було повернене ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 24.10.2025 прокурору для усунення недоліків, так як останнім не було наведено відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно за місцем мешкання ОСОБА_10 , посилання його причетності до к/п, джерела походження вилучених грошових коштів, їх власника та відповідності критеріям за ч. 1 ст. 98 КПК України.

Надалі, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на це ж майно з тих же підстав вчетверте, за результатами розгляду якого слідчий суддя ОСОБА_1 задовольнив це клопотання.

На підставі детального аналізу вище наведеного вбачається, що слідчий суддя ОСОБА_1 повторно повертав клопотання про арешт майна прокурору фактично з одних і тих же підстав. При цьому, на час розгляду клопотань прокурора, поданих вдруге та втретє, обставини провадження та підстави, на які посилався прокурор залишалися незмінними.

Відтак, слідчий суддя ОСОБА_1 вдруге та втретє повертав клопотання прокурору для усунення недоліків, хоча виходячи з положень ч. 3 ст. 172 КПК України йому слід було одразу розглянути клопотання прокурора після усунення недоліків та прийняти відповідне процесуальне рішення про відмову або задоволення такого клопотання.

Вище наведене свідчить про те, що слідчий суддя ОСОБА_1 фактично самоусувався від розгляду клопотання прокурора та ухвалення відповідного рішення за результатами розгляду клопотання, чим допустив штучне затягування його розгляду, порушення права ОСОБА_8 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, що свідчить про істотне порушення вимог КПК України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на роз`яснення Об`єднаної палати ККС ВС в постанові від 14.06.2021 в справі №686/9636/18, відповідно до яких суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення яких має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.

При цьому, у вказаній постанові суд касаційної інстанції сформував висновок, за яким суд за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

З урахуванням вказаної правової позиції суду касаційної інстанції, колегія суддів, керуючись приписами ст.ст. 369, 418 КПК України, вважає за необхідне довести до відома голови Київського районного суду м. Одеси про істотні порушення вимог КПК України, допущених слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при розгляді клопотання ОСОБА_9 про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , вилучене 09.09.2025, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості аналогічних порушень вимог КПК під час розгляду ним клопотань органу досудового розслідування про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 170-174, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2025, якою задоволено клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, перелічене в мотивувальній частині ухвали, вилучене 09.09.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 про арешт майна, переліченого в мотивувальній частині ухвали, вилучене 09.09.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в межах к/п №0001430 від 26.11.2024.

Довести до відома голови Київського районного суду м. Одеси про істотні порушення вимог КПК України, допущених слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при розгляді клопотання ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 09.09.2025 під час здійснення обшуку за адресою: АДРЕСА_1

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4