ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3336/25 Справа № 187/1446/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000030 за апеляційною скаргою прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Свободне Амурської області Російської Федерації, освіта професійно-технічна, пенсіонера, вдівця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік та покладено на нього обов`язки визначені ст.76 КК України.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

28.11.2022 року за адресою мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, що нараховуються та виплачуються в якості державної субсидії для відшкодування витрат на придбання газу та електропостачання, діючи в особистих інтересах, керуючись корисливим мотивом, подав до сервісного центру №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про призначення та надання житлової субсидії та декларацію «Про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії», в якій приховав відомості, про те, що він має на депозитному банківському рахунку AT «ПриватБанк» кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тисяч гривень, наявність яких є підставою для відмови у виплаті такої субсидії.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно заяви та декларації ОСОБА_9 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_9 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на період з 01.11.2022 року по 30.04.2023 року та з 01.10.2023 по 30.04.2024 на загальну суму 20981 гривень 16 копійок, яка була припинена з 30.04.2024 р.

Таким чином ОСОБА_9 достовірно знав та усвідомлював, що відповідно до пп. 9 п. 14 «Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.10.1995 № 848 він не має права на отримання призначеної житлової субсидії.

ОСОБА_9 , маючи злочинний намір, спрямований на заволодіння, шляхом обману, грошовими коштами у вигляді відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг шляхом подання недостовірних даних отримав призначені субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на період з 01.11.2022 року по 30.04.2023 року та з 01.10.2023 по 30.04.2024, безпідставно отримав виплачені кошти на загальну суму 20981 гривень 16 копійок, тобто незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 20981 гривень 16 копійок, що належать державі в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Слобожанської окружної прокуратури просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 190 КК України у виді пробаційного нагляду строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачений п.п. 1, 2, 3 ст. 59-1 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, залишив поза увагою, що ОСОБА_9 виходячи з положень ч. 3 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне старахування є особою яка досягла пенсійного віку та у відповідності до вимог ст. 61 КК України, таке покарання як обмеження волі до неї не може бути застосоване.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції змінити, з наведених в апеляційній скарзі мотивів.

Захисник не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Іншій учасники судового провадження, належним чином повідомленні про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явилися.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 190 КК України в апеляційні скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 394, 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом дотримано не було.

Так, санкція ч. 1 ст. 190 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

З матеріалів кримінального провадження, а саме даних про особу обвинуваченого видно, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент ухвалення вироку судом першої інстанції обвинуваченому виповнилося 73 роки, у зв`язку з чим покарання у виді обмеження волі до обвинуваченого не може бути застосовано з огляду на вимоги ч. 3 ст. 61 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 , який досяг пенсійного віку, покарання у виді обмеження волі, порушив вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Отже, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає положенням ст. 61 КК України, колегія суддів вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення в частині призначення покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та погоджуючись з ними приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

- періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зімну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4