Номер провадження 1-кс/754/4045/25
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в м. Києві клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових роззслідувань 31.10.2025 за №0000208, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2025 до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування №0000208 від 31.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про арешт майна, а саме на земельні ділянки із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011, площею 0,1 га кожна, загальною площею 0.3 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у приватній власності у фізичної особи - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , накладення арешту на об`єкти незавершеного будівництва, на яких ведуться роботи на підставі повідомлень про початок виконання будівельних робіт від 16.01.2021 (реєстраційні номери в ЄДЕССБ №КВ95 та №КВ82).

Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000208 від 31.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленою особою, з метою проведення будівництва багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011, внесено завідомо неправдиві відомості до повідомлень про початок виконання будівельних робіт.

Так, на суміжних земельних ділянках по АДРЕСА_1 із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011, що перебувають у приватній власності у фізичної особи - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), невстановленими особами будуються два 3-х поверхові 4-х секційні багатоквартирні будинки.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Земельного Кодексу України, «Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням». Те ж саме стосується і обов`язків землекористувачів, ст. 96 Земельного Кодексу України - «Землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу».

У Наказі Державного Комітету України із Земельних Ресурсів № 548 від 23.07.2010 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» чітко вказано, що Землі житлової та громадської забудови мають наступну Класифікацію видів цільового призначення земель, а саме:

-Код 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

-Код 02.02 - для колективного житлового будівництва;

-Код 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Таким чином, на земельних ділянках з цільовим призначенням за кодом 02.01 дозволено будівництво лише житлових будинків садибного типу. Для будівництва колективного житлового будинку чи багатоквартирного житлового будинку земельна ділянка має мати відповідне цільове призначення, а саме код 02.02 (для колективного житлового будівництва) чи 02.03 (для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку). Отже на земельній ділянці з цільовим призначенням за кодом 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» будівництво багатоквартирного чи колективного будинку є протизаконним використанням земельної ділянки, тобто не за її цільовим призначенням.

Відповідно до інформації з Публічної кадастрової карти України цільове призначення земельних ділянок АДРЕСА_2 із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011 - «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Разом із тим, під час моніторингу інформації, розміщеної у загальному доступі мережі інтернет, у тому числі на каналі окремої групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у месенджері «Telegram» встановлено, що фактично за даною адресою будується три 3-х поверхові 4-х секційні багатоквартирні будинки «ЖК «Сосновий», розміщено інформацію про продаж у ньому 1-кімнатних, 2-кімнатних та 3-кімнатних квартир.

Будівництво саме трьохповерхових багатоквартирних будинків також підтверджено в ході проведеного прокурором 05.11.2025 огляду.

Зокрема, у ході даного огляду встановлено, що на огородженій парканом території, яка охоплює три суміжні земельні ділянки із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011 на даній стадії ведуться відповідні роботи по будівництву двох багатоквартирних будинків.

Інформація про стадію будівництва із підтверджуючими фотознімками розміщена також у відкритому доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://lun.ua/uk/new/kyiv/sosnovyi-construction. Останні оновлення - жовтень 2025 року.

За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) від 07.11.2025 встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :62:504:0009) у АДРЕСА_5 рішенням Київської міської ради від 28.07.2016 № 923/923 передана у приватну власність громадянці ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2017.

Земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер : 62:504:0010) у АДРЕСА_3 рішенням Київської міської ради від 28.07.2016 № 924/924 передана у приватну власність громадянину ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2017.

Земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер : 62:504:0011) у АДРЕСА_4 рішенням Київської міської ради від 28.07.2016 № 958/958 передана у приватну власність громадянину ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що власником земельних ділянок з кадастровим номером :62:504:0009, :62:504:0010, :62:504:0011 на даний час є ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу.

За інформацієюДепартаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.11.2025 № 073-4006 встановлено, що Департаментом внесено інформацію, зазначену замовником будівництва, фізичною особою: у поданому повідомленні про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1): «Будівництво зблокованих житлових будинків з присадибними ділянками у АДРЕСА_6» (кадастровий номер земельної ділянки :62:504:0009) до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, про що оприлюднено запис на порталі цієї системи 16.12.2021 за реєстраційним номером КВ 95.

У поданому повідомленні про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1): «Будівництво зблокованих житлових будинків з присадибними ділянками у АДРЕСА_7 та у АДРЕСА_8» (кадастровий номер земельної ділянки :62:504:0010) до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва про що оприлюднено запис на порталі цієї системи 16.12.2021 за реєстраційним номером КВ 82.

За інформацією ПРАТ «АК «Київводоканал» від 02.12.2025 встановлено, що за адресами: АДРЕСА_9 договори про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення між Товариством та будь-якими фізичними чи юридичними особами не укладалися. Звернень щодо укладення таких договорів до Товариства не надходило.

За інформацією ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 05.12.2025 встановлено, що за наявною в Товаристві інформацією за адресами: АДРЕСА_10, договори про надання послуг з розподілу електричної енергії між ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та будь-якими суб`єктами господарювання не укладались.

Відповідно до постанови прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва від 07.11.2025 земельні ділянки по АДРЕСА_11 із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000208.

У судовому засіданні прокурор просила клопотання задовольнити, посилаючись на те, що вказані земельні ділянки таа об`єкти незавершеного будівництва є речовими доказами у кримінальному провадженні та саме такий захід забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на вищевказане майно є дієвим.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт майна розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

Слідчий суддя дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з клопотання та додатків до клопотання Деснянською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудового розслідування кримінального провадження№0000208 від 31.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей до повідомлень про початок виконання будівельних робіт.

Постановою прокурора Деснянської окружної прокурати м. Києва ОСОБА_3 від 07 листопада 2025 року у вищевказаному кримінальному провадженню земельні ділянки по АДРЕСА_11 із кадастровими номерами :62:504:0009, :62:504:0010 та :62:504:0011 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, з метою збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя доходить до висновку, що прокурором не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаних земельних ділянок та об`єктів незавершеного будівництва, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що може бути виконане завдання для виконання якого слідчий звертається із клопотанням про арешт майна, враховуючи обставини викладені у клопотанні.

Прокурором не доведено можливість використання майна, про арешт якого він клопоче, як доказу у кримінальному провадженні, а тому на думку слідчого судді такий захід забезпечення даного кримінального провадження як арешт майна не є дієвим.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Прокурором в клопотанні не доведено необхідності арешту, не доведено наявності ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173,369-372,309 КПК України,

постановив :

У задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових роззслідувань 31.10.2025 за №0000208, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, але оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: