У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001025, за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Врадіївка Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_10 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України (тобто незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу), та ч. 2 ст. 307 КК України (тобто придбанні та зберіганні з метою збуту наркотичних засобів у великих розмірах).

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.

Речові докази:

8 полімерних пакетів із рослинною речовиною канабісом загальною масою 1 712,845 г., зерна рослини роду коноплі, п`ять патронів у демонтованому стані, знищити;

бойові припаси 55 патронів калібру 5,45 мм, 93 патрони калібру 7,62 мм, 40 патронів, які є боєприпасами 7,62 мм, конфіскувати у власність держави та передати на потреби Збройних Сил України;

з?ємний накопичував інформації у сейф-пакеті № 526601, залишити у матеріалах провадження;

відеореєстратор марки HIKVISION DS7108HQHI-K1, передати ОСОБА_7 , як власнику

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Короткий зміст заперечень захисника.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_10 , просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 р. у справі № 756/l0060/17 та висновки Верховного Суду у справі № 204/6541/16 апелянт зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано належним чином наявність порушення конституційних прав ОСОБА_7 під час надання дозволу на обшук ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2022 р.

На думку прокурора, проведення судового розгляду відповідного клопотання, без участі сторін, у період активних бойових дій на території м. Миколаєва, відбувалося в межах вимог кримінального процесуального закону та з дотриманням принципів розумності й безпеки. Ухвала суду є законною, винесеною уповноваженим суддею в умовах воєнного стану, і не містить ознак істотного порушення процесуального закону.

На переконання апелянта, суд безпідставно визнав недопустимими докази, отримані під час проведення обшуку, що суттєво вплинуло на повноту дослідження доказової бази. Обшук здійснено у присутності ОСОБА_7 та його захисника, із дотриманням процесуальних норм. Зауважень щодо порушення прав чи процесуальних зловживань з боку обвинуваченого або його захисника під час слідчої дії не надходило. Вилучені предмети боєприпаси та наркотичні засоби були зафіксовані, упаковані та задокументовані належним чином.

Прокурор звертає увагу, що за умов дії воєнного стану та підвищеної загрози безпеці населення, рішення суду щодо розгляду клопотання за відсутності сторін було обґрунтованим. Крім того, постановою Верховного Суду, на яку послався суд першої інстанції, не встановлено загального правила недопустимості доказів у разі відсутності сторони під час розгляду клопотання, якщо така відсутність має об`єктивні причини та відповідає положенням КПК.

Апелянт також наголошує, що з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» № 3528-IХ від 21.12.2023 р., з кваліфікації за ч. 2 ст. 307 КК України підлягає виключенню кваліфікуюча ознака «особливо-небезпечного» (наркотичного засобу), у зв`язку з чим, дії обвинуваченого в цій частині підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 301 КК України, як придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів у великих розмірах.

У зв`язку з цим, апелянт вважає вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.12.2024 таким, що ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Крім того, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України, із призначенням покарання шляхом часткового складання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Також вирок підлягає скасуванню і в частині вирішення питання щодо речових доказів, які мають бути конфісковані у власність держави та передані Збройним Силам України з урахуванням правових норм, чинних в умовах воєнного стану.

Узагальнені доводи заперечень захисника ОСОБА_10 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 зазначає, що в апеляційній скарзі прокурором не наведено та не надано доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції, щодо недопустимості доказів та підстав для виправдання ОСОБА_7 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р., Інструкції про порядок виготовлення, придбання зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 12.08.1998 р., усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами у невстановлений час ті місці, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання бойових припасів, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами військового призначення, знайшов 253 військові патрони різних калібрів та типів, які в подальшому переніс до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав до моменту їх вилучення працівниками поліції.

27.05.2022 р. в період часу з 11.33 год. по 15.51 год., під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено патрони, які відносяться до військових патронів та є бойовими припасами, виготовленими промисловим способом, придатними до здійснення пострілів, а саме: 20 патронів калібру 7,62 мм із трасуючою кулею, 173 патрони калібру 7,26 мм із кулею зі сталевим осердям, 60 патронів калібру 5,45 мм із трасуючою кулею. Вказані бойові припаси у загальній кількості 253 шт. ОСОБА_7 незаконно зберігав за місцем свого фактичного проживання, без передбаченого законом дозволу.

Окрім того, ОСОБА_7 , не маючи офіційних джерел прибутку, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом наркотичних засобів. Так, ОСОБА_7 у невстановлені під час досудового розслідування дату, час та місце, у невстановленої під час досудового розслідування особи, діючи з метою подальшого незаконного збуту, отримав, тобто незаконно придбав, наркотичний засіб канабіс, вагою не менше 1 712,845 г., який був розфасований у 8 полімерних пакетів. В подальшому, з метою приховування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_7 поклав вказані 8 пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом у спеціально обладнане сховище на території домоволодіння за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав з метою подальшого збуту, до моменту його вилучення працівниками поліції.

27.05.2022 р. в період часу з 11.33 год. по 15.51 год., під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , були виявлено та вилучено вищевказані 8 полімерних пакетів із рослинною речовиною, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом вагою 1 712,845 г., що, відповідно до Таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 10.08.2000 р., є великим розміром наркотичних засобів.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу та за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, вчинене у великих розмірах.

Дослідивши всі наявні в матеріалах кримінального провадження документи та докази, надані сторонами обвинувачення та захисту, суд дійшов висновку, що в наданих суду доказах відсутні об`єктивні дані, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У судовому засіданні встановлено, що 27.05.2022 р. працівниками поліції, за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме в АДРЕСА_2 , було проведено обшук, під час якого в гаражному приміщенні виявлено предмети, зовні схожі на патрони, а також наркотичний засіб канабіс у сховищі на території домоволодіння.

Вказаний обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2022 р. у кримінальному провадженні № 0000468, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з матеріалами провадження, розгляд клопотання про дозвіл на обшук відбувся без участі слідчого, яка надала заяву про розгляд клопотання без її присутності у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Проте, відповідно до офіційної інформації Управління з питань цивільного захисту Миколаївської ОДА, 05.05.2022 р. сигнали тривоги не передавались у період з 09.00 до 17.00, а отже суд працював у штатному режимі.

Відтак, ухвала про дозвіл на обшук була винесена з порушенням вимог ч. 4 ст. 234 КПК України, оскільки клопотання розглядалося без участі слідчого, що є істотним порушенням процесуального закону. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 року у справі №336/941/19, подібне порушення є підставою для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом.

Таким чином, протокол обшуку від 27.05.2022 р., а також усі докази, отримані в ході цього обшуку, є недопустимими.

Оскільки висновки експерта не можуть ґрунтуватися на доказах, визнаних недопустимими, відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України, суд визнав недопустимими як зазначені експертні висновки, так і протокол огляду технічного засобу, що були отримані на їх основі.

Інші докази, зокрема показання свідка ОСОБА_11 , самі по собі та в сукупності з іншими, не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому діянь, а саме у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту у великих розмірах.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів обвинувачення, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів на підтримку поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч. 3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч. 3 ст. 373 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумними сумнівами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України та виправдав його за цим обвинуваченням.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені у судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Визнаючи ОСОБА_7 , невинуватими за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України та виправдовуючи його у зв`язку з недоведеністю його вини у вчинені вказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розгляд клопотання слідчого про надання дозволу на обшук, без участі слідчого або прокурора і, у зв`язку з цим, без повної фіксації судового засідання, здійснено з істотними порушеннями КПК, що в свою чергу тягне за собою визнання протоколу обшуку, проведеного на підставі цієї ухвали слідчого судді, недопустимим доказом. А тому, надані стороною обвинувачення письмові докази, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими, оскільки, вони є похідними з протоколу обшуку, який визнаний судом не допустим доказом. А відсутність належних та допустимих доказів незаконного придбання та зберігання ОСОБА_7 бойових припасів без передбаченого законом дозволу та незаконного придбання та зберігання ОСОБА_7 особливо небезпечних наркотичних засобів у великих розмірах, з метою збуту, породжують у суду сумнів щодо доведеності обвинувачення, які повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, вважає їх обґрунтованими, достатніми та законними, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р., Інструкції про порядок виготовлення, придбання зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 12.08.1998 р., ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами у невстановлений час ті місці, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання бойових припасів, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами військового призначення, знайшов 253 військові патрони різних калібрів та типів, які в подальшому переніс до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав до моменту їх вилучення працівниками поліції. 27.05.2022 р. в період часу з 11.33 год. по 15.51 год.

Окрім того, ОСОБА_7 , не маючи офіційних джерел прибутку, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом наркотичних засобів, та у невстановлені під час досудового розслідування дату, час та місце, у невстановленої під час досудового розслідування особи, діючи з метою подальшого незаконного збуту, отримав, тобто незаконно придбав, наркотичний засіб канабіс, вагою не менше 1712,845г., який був розфасований у 8 полімерних пакетів. В подальшому, з метою приховування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_7 поклав вказані 8 пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом у спеціально обладнане сховище на території домоволодіння за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав з метою подальшого збуту, до моменту його вилучення працівниками поліції. 27.05.2022 в період часу з 11.33 год. по 15.51 год.., під час проведення обшуку.

Обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , проведений 27.05.2022 р. на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2022 р.

Відповідно до зазначеної ухвали групі слідчих у кримінальному провадженні № 0000468 від 08.04.2022 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, наданий дозвіл на проведення обшуку приміщення та прибудинкових територій, а саме (складових приміщень, підвальних приміщень) за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення та вилучення вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухових пристроїв. В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати клопотання без її участі у зв`язку з тим, що на даний час об`явлено повітряну тривогу та з метою забезпечення збереження життя та здоров`я всіх учасників судового розгляду. Враховуючи вимоги КПК України щодо строків розгляду клопотання, а також те, що слідча у заяві просила розглядати клопотання без її участі з метою забезпечення збереження життя, зважаючи на обставини воєнного часу, як виняток, слідчий суддя вважав за можливе розглянути вказане клопотання по суті на основі усіх наявних матеріалів з постановленням ухвали без фіксування за допомогою технічних засобів за правилами ч. 4 ст. 107 КПК України.

Судом першої інстанції в судовому засіданні при досліджені копій матеріалів судової справи № 487/1373/22 з розгляду клопотання слідчої СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , встановлено наявність заяви слідчої ОСОБА_12 про розгляд клопотання про проведення обшуку за кримінальним провадженням № 0000468 без її участі, у зв`язку з тим, що на даний час об`явлено повітряну тривогу та з метою забезпечення збереження життя та здоров`я всіх учасників судового розгляду, а також журнал судового засідання від 05.05.2022 р., згідно з яким, судове засідання за розглядом даного клопотання розпочато о 12.00 год. закінчено о 12.15 год. Оскільки слідча до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати клопотання без її участі у зв`язку з тим, що на даний час об`явлено повітряну тривогу та, з метою збереження життя та здоров`я всіх учасників судового розгляду, а отже згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування не здійснювалось.

Разом з тим, згідно інформації, наданої Управлінням з питань цивільного захисту Миколаївської обласної державної адміністрації від 17.04.2023 р. № 396-03-0725, у травні 2022 року передавались сигнали оповіщення, у тому числі «Повітряна тривога» по територіальній автоматизованій системі централізованого оповіщення (ТАСЦО) Миколаївської області, 05.05.2022 р. протягом часу з 09.00 год по 17.00 год. сигнали сповіщення по ТАСЦО Миколаївської області не передавались. Отже 05.05.2022 р. Заводський районний суд м. Миколаєва працював у штатному режимі.

За вимогами ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Клопотання про обшук розглядається у суді в день його надходження за участю слідчого або прокурора

Системний аналіз положень ч. 4 ст. 234 КПК свідчить про те, що клопотання органу досудового розслідування про обшук повинно розглядатися слідчим суддею місцевого суду за обов`язкової участі сторони, яка ініціює вказане питання.

Разом з тим, в ході апеляційної перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що предметом ретельного дослідження суду першої інстанції були матеріали судового провадження № 487/1373/22 щодо розгляду Заводським районним судом м. Миколаєва клопотання слідчої про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 . В ході дослідження вказаних матеріалів судового провадження суд першої інстанції встановив, що розгляд клопотання слідчого про надання дозволу на обшук було здійснено з істотним порушення КПК, без участі слідчого або прокурора і, у зв`язку з цим, без повної фіксації судового засідання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанцій в частині визнання протоколу обшуку від 27.05.2022 р. недопустимим доказом. Оскільки, даний обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді постановленої з істотним порушенням КПК України.

За такого, є недопустимими докази, які отриманні під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання, отже згідно із ст. 87, 89 КПК України, протокол обшуку від 27.05.2022 р. та дані отриманні під час проведення обшуку, за місцем мешкання ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , є недопустимими доказами.

Положеннями ст. 86 КПК України визначено, що допустимим визнається доказ, отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Докази, отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими доказами і не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 07.08.2019 р. справа № 607/14707/17 провадження №51-2604 км 19, умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Суд апеляційної інстанції цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим наведеними вище дослідженими доказами. З урахуванням того, що у цій справі обшук був єдиним слідчим заходом, в ході якого отримано докази, на яких і побудовано обвинувачення.

Із аналогічних підстав недопустимими також є і висновки експерта № СЕ19/115-22/3914-НЗПРАП від 06.06.2022 р., № СЕ-19/115-22/3925-НЗПРАП від 21.06.2022 р., № СЕ-19/115-22/3931-БЛ від 27.06.2022 р., , №СЕ-19/115-22/3919-БЛ від 17.06.2022 року, №СЕ-19/115-22/3920-БЛ від 21.06.2022 року, №СЕ-19/115-22/3924-БЛ від 27.06.2022 року, протокол огляду предмета відеореєстратора марки HIKVISION DS7108HQHI-К1, висновок експерта №СЕ-19/115-22/4098-КТ від 15.08.2022 р., оскільки, вони є похідними з протоколу обшуку, який визнаний судом не допустим доказом.

Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України, висновок експерта не може ґрунтуватись на доказах, які визнані судом недопустимими.

Відповідно до сформованої практикою Європейського суду з прав людини доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

З огляду на доктрину «плодів отруєного дерева» суд першої інстанції правомірно визнав вищезазначені докази недопустимими.

Інші докази, самі по собі та в сукупності з іншими доказами, не підтверджуються доведеність вини ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні ОСОБА_7 бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також у незаконному придбанні та зберіганні ОСОБА_7 особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту у великих розмірах.

Колегія суддів, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного визнання судом недопустимими доказів, отриманих за результатами проведеного на підставі ухвали слідчого судді обшуку. Так, згідно постанови Верховного Суду від 21.03.2023 р. справа № 336/941/19, системний аналіз положень ч. 4 ст. 234 КПК України свідчить про те, що клопотання органу досудового розслідування про обшук повинно розглядатися слідчим суддею місцевого суду за обов`язкової участі сторони, яка ініціює вказане питання. Розгляд клопотання слідчого про надання дозволу на обшук, без участі слідчого або прокурора і, у зв`язку з цим, без повної фіксації судового засідання, здійснено з істотними порушеннями КПК. Колегія суддів погоджується із висновком суду в частині визнання протоколу обшуку недопустимим доказом.

ІЦодо тверджень апелянта про те, що проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді, яка винесена слідчим суддею без проведення технічної фіксації засідання, не призвело до порушення конституційних прав ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає наступне.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої, в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною 1 цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами 2 і 3 наведеної вище статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані, зокрема, під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Із наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення, конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини. У випадку з ОСОБА_7 , це порушення його права на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла ( ст. 8 Конвенції).

Окрім того, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 р. у справі № 756/l0060/17 та висновки Верховного Суду у справі № 204/6541/16 не є доречним, оскільки в цих справах досліджувались принципово інші обставини, які не мають нічого спільного з обставинами, які досліджувались судом у даній справі.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України. Приймаючи таке рішення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а окремі докази визнав недопустимими, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у висунутому йому обвинуваченні, відтак, судом першої інстанції ухвалено вмотивований виправдувальний вирок, який ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Суд першої інстанції, керуючись законом, належним чином надав у вироку оцінку кожного доказу та прийняв обґрунтоване процесуальне рішення про виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано органом досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок судом першої інстанції ухвалено у відповідності з положеннями ст.ст.373, 374 КК України, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального та процесуального закону, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування виправдувального вироку в ході розгляду апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено.

В апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливих доказів та обставин на спростування висновків суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3