печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах представництва «СКІЛ ТРЕЙД сп з.о.о» про встановлення строку досудового розслідування, у рамках кримінального провадження № 0000127 від 26.05.2025,

ВСТАНОВИВ

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах представництва «СКІЛ ТРЕЙД сп з.о.о.», звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку досудового розслідування, у рамках кримінального провадження № 0000127 від 26.05.2025, що розслідується Печерським управлінням поліції ГУНП у м. Києві.

Обґрунтовуючи подане клопотання про встановлення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні , заявник вказує, що контрагенти заявника систематично отримують листи/повістки щодо надання первинних документів та інших відомостей, що містять охоронювану законом інформацію щодо співпраці з представництвом «СКІЛ ТРЕЙД сп з.о.о»" (минула назва СКАН ІНТ ЛОГІСТІК СП. З О.О.") також в рамках вказаного кримінального провадження проведено обшук у колишнього директора представництва та накладався арешт на грошові кошти, який був скасований слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/54734/25-к).

Сторона захисту вважає, що слідчим та прокурором порушено право представництва «СКІЛ ТРЕЙД сп з.о.о»" ("СКАН ІНТ ЛОГІСТІК СП. З О.О.") на повне, своєчасне, в розумний строк проведення досудового розслідування. Досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені триває понад 6 місяців, тобто надмірно довго та неефективно.

Окрім того, в рамках розслідування кримінального провадження № 0000014 від 09.04.25 року порушеного за аналогічними діяннями, вже прийнято рішення про закриття кримінального провадження в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що само по собі у контексті п.9 -1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття провадження.

В судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 подано завірену копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000014 від 09.04.25 року порушеного за аналогічними діяннями та підтримав вимоги клопотання і просив задовольнити клопотання в повному обсязі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Печерською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000127 від 26.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України. Досудове розслідування здійснюється слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.

У кримінальному провадженні перевіряються факти легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом за участі ПРЕДСТАВНИЦТВА «СКІЛ ТРЕЙД СП. З О.О.» (попередня назва «ПРЕДСТАВНИЦТВО «СКАН ІНТ ЛОГІСТИК СП. З О.О.», ) та ПРЕДСТАВНИЦТВА «КВІК ВЕНТ ОУ» (), у вигляді грошових коштів, отриманих від підприємств фармацевтичного сектору економіки за начебто використання об`єктів інтелектуальної власності, зокрема роялті та інших ліцензійних платежів.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 8 КПК України визначається, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ч. 1 - 4, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат . Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Диспозиція ч. 3 ст. 209 КК України встановлює кримінальну відповідальність за дії набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Матеріали справи містять ряд експертних висновків (копії висновків: № 45/25 від 27 серпня 2025 року;№ 47/25 від 01 вересня 2025 року;№ 379 від 19 серпня 2025 року;№ 51/25 від 10 вересня 2025 року додаються ), що прямо або опосередковано свідчить про те, що представництвом "СКАН ІНТ ЛОГІСТІК СП. З О.О." здійснюється діяльність законно у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Окрім того, при розслідуванні кримінального провадження № 0000014 від 09.04.25 року було встановлено, що відповідно до підпункту 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 ПКУ: «роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау). Не вважаються роялті платежі за отримання об`єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або, якщо умови користування такими об`єктами власності надають право користувачу продати або здійснити відчуження в інший спосіб такого об`єкта власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошення) є обов`язковим згідно із законодавством України».

Згідно з п.п. 196.1.6. п.196.1 ст. 196 ПКУ не є суб`єктом оподатковування операції з виплат дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом.

Отже, кошти перераховані фармацевтичними компаніями на підставі ліцензійних договорів на рахунки представництва «СКІЛ ТРЕЙД сп з.о.о»" ("СКАН ІНТ ЛОГІСТІК СП. З О.О.") у відповідності до ст.196 ПКУ не є об`єктом ПДВ.

Як не безпідставно вказує адвокат, в рамках розслідування кримінального провадження № 0000014 від 09.04.25 року порушеного за аналогічними діяннями, вже прийнято рішення про закриття кримінального провадження в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що само по собі у контексті п.9 -1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття провадження.

Частиною 1 ст. 3 КПК України встановлено, що учасником кримінального провадження є в тому числі і особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ст.7КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких,зокрема,верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; недоторканність права власності; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; розумність строків.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу до будь-яких засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Відповідно ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 113 КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 114 КПК України визначено, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження; будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Частинами 1 та 2 ст. 283 КПК України встановлено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, а прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особи про підозру закрити кримінальне провадження або звернутися до суду з обвинувальним актом.

У справі «Меріт проти України» (п.70 рішення) Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді (Deweer v. Belgium, judgemnt, p. 22, § 42), так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування) (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення ЄСПЛ від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

З аналізу практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства").

У розумінні Європейського суду з прав людини для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У справі «Антоненков проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що «розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів. Крім того, також має прийматись до уваги характер процесу та значення, яке він мав для заявника (рішення у справі «Антоненков та інші про України» від 22 листопада 2005 року, остаточне).

З нормативного визначення ч. 3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Як встановлено слідчим суддею, Як вже раніше зазначалося, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000127 від 26.05.2025 року триває понад 6 місяців, при цьому, факти, які розслідуються вже перевірялися іншим органом досудового розслідування.

В свою чергу, прокурором до суду не надано жодних аргументів, які б свідчили про особливу складність справи чи наявність відомостей про здійснення протидії розслідуванню та прийняттю необхідних процесуальних рішень, у тому числі про неможливість його завершення.

Між тим, слідчий суддя приймає до увагу те, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної його швидкості. Навіть за умови, що існують перешкоди або труднощі, які перешкоджають прогресу розслідування у конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їхню відданість принципам верховенства права та їхню здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них.

Викладене вище свідчить про те, що вказане кримінальне провадження не має на меті виконання завдань, визначених ст. 2 КПК України, проведення в ньому досудового розслідування з огляду на його тривалість є формальним та таким, що переслідує інші, ніж визначені законом цілі.

При цьому, будь-яка невизначеність у законодавстві строку здійснення досудового розслідування в залежності від дати внесення відомостей про нього до ЄРДР не може бути інструментом для зловживання органами досудового розслідування наданими кримінально-процесуальним законодавством інструментами за для обмеження прав та інтересів учасників кримінального провадження, всупереч основоположних завдань та засад кримінального провадження, визначених статтями 2, 7 КПК України. Будь-які процесуальні дії мають вчинятися з метою досягнення завдань кримінального провадження, зокрема щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Слідчий суддя наголошує на тому, що системні обмеження прав та інтересів учасників кримінального провадження, зокрема щодо накладення арештів на їх майно, без вжиття реальних заходів направлених на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування в цілому, не відповідає засадам та завданням кримінального провадження.

Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи учасника кримінального провадження було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає можливим та необхідним встановити процесуальний строк у кримінальному провадженні №0000127 від 26.05.2025 року для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 28, 110, 114, 280, 281 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах представництва «СКІЛ ТРЕЙД сп з.о.о» про встановлення строку досудового розслідування, у рамках кримінального провадження № 0000127 від 26.05.2025- задовольнити.

Встановити компетентній особі Печерського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві строк в 1 (один) місяць для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000127 від 26.05.2025.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1