ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2025 до Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, яка на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 10.12.2025 була передана на розгляд слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .

1.Зміст поданої скарги

У своїй скарзі ОСОБА_3 вказує, що 01.12.2025 ним, як головою ГО «НОН-СТОП», на офіційну електронну пошту Національного антикорупційного бюро України було направлено заяву про вчинення кримінальних правопорушень № 01/12/2025-1-6.

У заяві йдеться про те, що колишній Віцепрем`єр-міністр та колишній голова правління НАК «Нафтогаз Україна» ОСОБА_4 , член правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , залучивши ряд підконтрольних фізичних осіб, створили організовану злочинну групу, діяльність якої спрямована на призначення на керівні та ключові адміністративні посади виключно лояльних до них осіб, встановлення фактичної монополізації управління ТОВ «Газорозподільні мережі України», отримання повного контролю над ключовими департаментами, зокрема юридичним та департаментом безпеки, що забезпечує можливість впливу на розподіл ресурсів, укладення договорів і проведення закупівель зі значними фінансовими обсягами та створює умови для систематичного привласнення коштів.

На думку заявника, в діях зазначених осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 336, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Однак, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, а тому ОСОБА_3 звернувся із цією скаргою до Вищого антикорупційного суду у якій просить зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України внести відомості за його заявою № 01/12/2025-1-6 від 01.12.2025 та почати досудове розслідування.

2.Позиція учасників судового засідання

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, однак у своїй скарзі просив розглядати її за його відсутності, вимоги викладені у ній підтримав.

Представник Національного антикорупційного бюро України в судове засідання не з`явився, однак до його початку надіслав на електронну адресу суду пояснення в яких зазначив, що на час розгляду заяви ОСОБА_3 №01/12/2025-1-6 були відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з огляду на те, що в ній не було наведено об`єктивних даних та обставин, які б свідчили про вчинення корупційних та інших правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, про що заявника було проінформовано листом від 18.12.2025 вих. №112-204/39254. З огляду на це, просив відмовити в задоволенні скарги та здійснити її розгляд за його відсутності.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності скаржника ОСОБА_3 та представника органу, бездіяльність уповноваженої особи якого оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду відповідної скарги.

3.Мотиви та оцінка слідчого судді

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України. Зокрема, право на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено статтею 303 КПК України.

3.1. Щодо предметної підсудності

Порядок звернення із такими скаргами та їх розгляду слідчим суддею врегульовано ст. 304-307 КПК України.

Частиною 1 статті 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС), - слідчим суддею ВАКС.

Питання предметної підсудності ВАКС врегульоване нормами ст. 33-1 КПК України, яка передбачає перелік кримінальних правопорушень та умови, за яких вони віднесені до предметної підсудності ВАКС. До вказаного переліку не належать, зокрема, кримінальні правопорушення, передбаченні статтями 212, 255, 336, 358, 365, 366 КК України.

У зв`язку з цим, слідчий суддя не розглядатиме доводи скарги, які стосуються невнесення відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені статтями 212, 255, 336, 358, 365, 366 КК України, що не відносяться до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, а тому обмежується розглядом вказаної скарги лише у частині невнесення відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України, які, за доводами заявника, вчинені колишнім Віцепрем`єр-міністром та колишнім головою правління НАК «Нафтогаз Україна» ОСОБА_4 , членом правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

3.2. Щодо відсутності бездіяльності

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Вищезазначена бездіяльність виникає у зв`язку з невиконанням слідчим, дізнавачем чи прокурором передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язку внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, і таким чином розпочати проведення досудового розслідування за відповідними фактами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Вказані положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, має бути критерієм внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.

З наведених положень вбачається, що слідчий та прокурор хоча і не проводять до моменту внесення відомостей у ЄРДР перевірку обставин, викладених у заяві, однак аналізують її зміст, і саме ця інформація дає змогу визначити, чи містить заява достатньо відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, внесенню до ЄРДР в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

Саме такий механізм початку досудового розслідування надає кожній особі право заявляти про їх вчинення та очікувати, що за відповідними фактами буде розпочате розслідування, водночас забезпечує можливість здійснювати досудове розслідування виключно за фактами вчинення кримінальних правопорушень та захищає інших осіб від необґрунтованого кримінального переслідування та процесуального примусу.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, який у своїх постановах наголошує на такому:

(1) «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова ККС ВС від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18);

(2) «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова ККС ВС від 30.09.2021 у справі № 556/450/18).

З урахуванням викладеного, бездіяльність, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

Як вбачається із поданої скарги, заявник вказує про наявність злочинної змови між колишнім Віцепрем`єр-міністром та колишнім головою правління НАК «Нафтогаз Україна» ОСОБА_4 , членом правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які залучивши ряд підконтрольних фізичних осіб, створили організовану злочинну групу, діяльність якої спрямована на призначення на керівні та ключові адміністративні посади виключно лояльних до них осіб, встановлення фактичної монополізації управління ТОВ «Газорозподільні мережі України», отримання повного контролю над ключовими департаментами, зокрема юридичним та департаментом безпеки, що забезпечує можливість впливу на розподіл ресурсів, укладення договорів і проведення закупівель зі значними фінансовими обсягами та створює умови для систематичного привласнення коштів.

За твердженням заявника, системне використання кадрових ресурсів дозволяє члену правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» - ОСОБА_5 забезпечувати контроль над ключовими функціональними підрозділами товариства, включаючи департаменти юридичного забезпечення та безпеки, а також групи дисципліни споживання газу. Таке формування підконтрольного середовища створює ризики ухилення від внутрішнього та зовнішнього контролю, забезпечує непрозорість проведення закупівель та ведення фінансово-господарської діяльності, а також сприяє приховуванню порушень у використанні ресурсів компанії.

Заявник переконаний, що зазначені дії супроводжуються залученням колишніх підлеглих ОСОБА_5 , осіб із попередніх місць роботи у органах прокуратури та органах місцевого самоврядування, що підтверджує наявність стійких службових та неформальних зв`язків.

Така діяльність організованої групи, як стверджує заявник, створює умови для здійснення злочинних схем із привласнення коштів, ухилення від оподаткування та легалізації незаконних доходів, що супроводжується систематичним покриванням з боку контролюючих та правоохоронних органів, що перебувають у злочинній змові з учасниками організованої групи.

Як наслідок, підприємство функціонує в умовах фактичної відсутності контролю та ризику втрати державних ресурсів, що ставить під загрозу ефективність діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» та інтереси держави й громадян.

На переконання заявника, в діях зазначених осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Водночас, проаналізувавши подану скаргу та долучену до неї заяву, слідчий суддя вважає, що в них відсутні відомості, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення вказаними особами кримінальних корупційних правопорушень, а заявником не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність початку досудового розслідування.

У поданій заяві відсутні конкретні відомі заявнику обставини вчинення зазначеними ним особами, дій які б містили хоча б загальні ознаки об`єктивної сторони вказаних заявником злочинів, передбачених статтями ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України. Так, заявник не зазначає, які конкретні дії чи бездіяльність вказують на зловживання з боку посадових осіб органів державної влади та свідчать про використання наданих повноважень всупереч інтересам служби, так само не вказує якими особами отримано та надано неправомірну вигоду від такої діяльності.

Крім того, для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 364 КК України необхідно настання тяжких наслідків, які відповідно до примітки цієї статті у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. В обґрунтування настання таких наслідків, заявник не вказує суму шкоди, яка завдана від таких дій, що унеможливлює встановити чи існує причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та наслідками.

Так само не міститься у заяві і будь-яких об`єктивних фактів щодо надання та отримання неправомірної вигоди і заявник не конкретизує, які саме службові особи, кому, коли, за які саме дії та в якому розмірі надавали/одержували неправомірну вигоду.

Не підтверджені ознаки об`єктивної сторони і інших складів злочинів, зокрема із інформації викладеної в скарзі неможливо встановити чим підтверджується факт привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем чи вчинення дій направлених на легалізацію майна одержаного злочинним шляхом.

Натомість, у заяві висловлене загальне припущення про ймовірне вчинення протиправних дій, які зроблені заявником, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності рішень та дій працівників та службових осіб державних органів.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що самих лише припущень заявника про наявність певної змови між вказаними особами, які з метою особистого збагачення привласнюють бюджетні кошти, недостатньо для висновку про наявність вказаних кримінальних правопорушень, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно вказаних осіб.

У даному випадку невиправданим є застосування механізму кримінального переслідування та процесуального примусу для дослідження інформації, зазначеної у поданій ОСОБА_3 заяві.

Керуючись ст. 214, 303-304, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні скарги голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

2.Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.

3.Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1