ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4285/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/720/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харків від 17 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001126 від 22.03.2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Московського районного суду м. Харків від 17 грудня 2024 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислюється з моменту фактичного затримання, тобто з 22 березня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Згідно вироку 22.03.2024, приблизно о 09.30, точний час не встановлений, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля будинку № 68 по вул. Владислава Зубенка у м. Харкові, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка рухалась вздовж вказаного вище будинку, тримаючи в руках належний останній мобільний телефон «Samsung Galaxy A24», та в цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 , а саме її мобільним телефоном, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення, у період дії на території України воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого у подальшому продовжено до 14.05.2024, будучи особою, яка не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, підійшов до ОСОБА_10 та, стоячи обличчям до останньої, схопив лівою рукою за мобільний телефон, який потерпіла тримала в руках, та потягнув на себе, намагаючись вихопити його з рук ОСОБА_10 , після чого у зв`язку із тим, що ОСОБА_10 почала чинити опір, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 , схопив потерпілу правою рукою за ліве плече та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, повалив останню на землю, після чого схопив її правою рукою за волосся, тим самим завдав їй фізичного болю та спричинив їй синець та садно на правій руці, які згідно з висновком судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями.

Далі ОСОБА_9 , подолавши таким чином волю ОСОБА_10 до опору шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вихопив з рук ОСОБА_10 належний останній мобільний телефон «Samsung Galaxy A24», вартістю 6152,46 грн., та, утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Не погодившись з вироком, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить змінити кваліфікацію злочину на статтю 296 КК України або направити справу на доопрацювання до суду першої інстанції. Апеляційні вимоги обвинувачений обгрунтовує тим, що судом належним чином не з`ясовано об`єкт та об`єктивну сторону злочину, не взято до уваги, що злочин було вчинено після масованої ракетної атаки, під час блекауту, що з урахуванням психоемоційного стану обвинуваченого, підтвердженого психіатричною експертизою, вплинуло на його поведінку та погіршило його стан. Обвинувачений зазначає, що судом не було враховано хворобу обвинуваченого та його стан у момент вчинення злочину. Судом поверхнево досліджено відомості про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання. Зазначає, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, причин збагачуватися за рахунок чужого майна в нього не було, має рухоме та нерухоме майно, постійну роботу, його родичами повністю відшкодовано пошкоджене майно потерпілої, він попросив вибачення у потерпілої та визнав вину у вчиненні хуліганства. Свідки надають різні показання стосовно того, як був здійснений напад на потерпілу, висновки суду побудовані на припущеннях. Зазначає, що не мав ні корисливого мотиву, ні мети, оскільки з урахуванням психологічного стану повною мірою не міг усвідомлювати та керувати своїми діями. Обвинувачений зазначає, що з його участю не було проведеного слідчого експерименту, не проведено пред`явлення для впізнання із потерпілою, всі свідки, яких викликала сторона обвинувачення, були підлеглими потерпілої, що свідчить про їх зацікавленість у наданні показань, які будуть на користь обвинувачення.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити виправдувальний вирок, кримінальне провадження закрити. Захисник посилається на те, що докази сторони обвинувачення не містять підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 4 статті 186 КК України. Прямого умислу на відкрите викрадення чужого майна у обвинуваченого не було, не було відкритого викрадення та корисливого мотиву.

Захисник зазначає що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не отримував належної правової допомоги. Мало місце порушення права на захист. Захисник переконаний, що за наявності відповідного висновку судово-психіатричної експертизи, суд мав обов`язково викликати експерта-психіатра для роз`яснення наданого висновку, з`ясувати питання щодо осудності обвинуваченого. Висновок експерта є недостатньо зрозумілим, неповним, тому суд мав вирішити питання щодо призначення додаткової чи повторної експертизи.

Стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит експерта ОСОБА_11 , яке судом першої інстанції задоволено, але в судовому засіданні суд першої інстанції здійснив тиск на сторону захисту та схилив до відмови від виклику даного свідка. Однак питання щодо розбіжностей у показаннях свідків щодо механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою, усунення суперечностей та сумнівів щодо трактування висновку експерта є вкрай важливим. Вивченням аудіо та відео записів судових засідань встановлено, що прокурор тиснув на свідків, прокурор сама ставила питання, сама на них відповідала, свідки повторювали. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_9 на момент події перебував в стані неосудності, а тому не є суб`єктом кримінального правопорушення. Крім того, слідчий надавав обвинуваченому двічі обвинувальні акти з різними текстами але за однією датою, у зв`язку із цим, ОСОБА_9 в суді першої інстанції був введений в оману та позбавлений права на ефективний захист.

Обвинувачений фактично був затриманий о 9 годині 30 хвилин 22.03.2024 працівниками УП «Благоустрій», а потім переданий працівникам поліції, якими складено протокол про затримання о 14.10 годині, що є порушенням.

Суд не вивчив питання виправлень у протоколах огляду від 23.03.2024, допитах. Неповнота судового розгляду підтверджується також тим, що не було допитано основного свідка, який викликав поліцію, ОСОБА_12 . Захисник посилається на те, що в матеріалах провадження є фото обвинуваченого з ознаками численних тілесних ушкоджень, але суд залишив це поза увагою. В судовому засідання обвинувачений повідомляв, що він погано розуміє українську мову.

У заяві про вчинення злочину від потерпілої не зазначено про який саме злочин подана заява. Слідчий експеримент проведено у робочому кабінеті, а не на місці події.

Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 були подані письмові пояснення, в яких він звернув увагу на відсутність корисливого мотиву в діях ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого, думку прокурора, який частково підтримав апеляційні вимоги сторони захисту, посилаючись на необхідність ретельної перевірки щодо наявності в діях ОСОБА_9 корисливого мотиву на час вчинення кримінального правопорушення, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за статтею 91 КПК України підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Перевіряючи вирок щодо ОСОБА_9 на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане обгрунтованим та мотивованим, з огляду на наступне. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, яке було визнане судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, а саме: в відкритому викраденні чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Судом першої інстанції допитано обвинуваченого, потерпілу ОСОБА_10 , свідків, досліджено ряд письмових доказів.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_9 заперечував вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, пояснив суду першої інстанції, що 22 березня 2024 року виглянув на двір у вікно та побачив якусь жінку. Він вийшов на вулицю та вихопив у неї з рук ліки та кинув у смітник. Жінка кричала, що вона онкохвора і це її ліки. Потім побачив, що двірники розсипають листя, він подумав, що то його мати, хоча вона двірником не працює та побачив дівчину, яка розмовляла по телефону, він захотів з`ясувати, хто дав вказівку розсипати листя. Хоча у нього в сумці був телефон, він постукав дівчину по плечу та став забирати телефон. Дівчина тягла телефон на себе, а він на себе. В цей час він забрав телефон, дівчина втратила рівновагу та присіла. Заперечував, що бив потерпілу. Він побіг з телефоном за будинок, а дівчина побігла за ним та кричала, щоб віддав телефон. Він кинув телефон на землю, до нього в цей час підбігли кілька людей, збили з ніг, почали зв`язувати та викликали поліцію.

Потерпіла ОСОБА_10 надала суду показання про обставини її перебування за адресою: АДРЕСА_2 , пояснила, що шукала, де запрацює в телефоні інтернет, оскільки працює майстром та узгоджувала роботу, повідомляла керівництво скільки працює людей, яка необхідна техніка. В цей час з під`їзду будинку вийшов чоловік, як потім з`ясувалося це був ОСОБА_13 , та став питати чого вона стоїть та що знімає на телефон. Потім цей чоловік намагався забрати у неї телефон, але в нього не вийшло, і він повалив її на землю на правий бік, тріпав за волосся однією рукою, а другою рукою намагався вихопити з рук телефон.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що Ірина Ложкіна стала кричати, що у жінки, а саме у майстра дільниці ОСОБА_10 , забирають телефон. Він підняв голову і побачив, що у ОСОБА_10 чоловік забрав телефон та тікає. Він та ОСОБА_15 були в 15 метрах від потерпілої. Вони побігли за чоловіком, яким виявився ОСОБА_9 , за будинок АДРЕСА_2 . ОСОБА_13 біг, а потім зупинявся та імітував нібито кине телефон об землю, якщо вони наблизяться. Потім знову біг і він зі співробітниками затримали його біля будинку 72-А по вулиці Зубенка в м. Харкові. Він та ОСОБА_15 завалили обвинуваченого на спину, а останній намагався об коліно зламати телефон. Хвилини через 5 підійшла ОСОБА_10 . Свідок вихопив у ОСОБА_9 телефон.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працювала, коли підняла голову, то побачила, що незнайомий чоловік б`є їх майстра ОСОБА_10 , при цьому бив куди попадало однією рукою, а другою - видирав у неї телефон. Працювали вітродуєм, тому крики ОСОБА_10 вони не чули. Чоловік, який тікав був в окулярах, чорному спортивному костюмі та в чорному взутті. Потерпіла стояла в шоці. Свідок побігла за чоловіком, яким виявився ОСОБА_9 , він біг, а потім 2-3 рази зупинявся та хотів розбити телефон об асфальт.

Свідок ОСОБА_17 , відповідно до викладених у вироку показань, зазначив, що він почув жіночий крик та побачив, що майстер дільниці ОСОБА_10 лежить на тротуарі, ноги на проїзній частині, чоловік схилився над нею та з остервенілим обличчям вихоплює в неї телефон. За ним побігли їх співробітники, потім свідок. Чоловік, який вихопив телефон, був дуже схвильований, поводився зухвало. Пробігав, а потім двічі зупинявся та махав руками та ногами. Його наздогнав ОСОБА_18 та у них сталася бійка. До приїзду поліції ОСОБА_9 зв`язали руки.

Крім того, було допитано брата обвинуваченого ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Окрім показань потерпілої та свідків, яким суд першої інстанції обгрунтував висновок про доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, суд першої інстанції посилався на протокол огляду місця події від 22.03.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду місця події від 22.03.2024 року, з фототаблицею, за адресою: АДРЕСА_3 ; постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 22.03.2024 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.03.2024 року; висновок судово-медичної експертизи № 09/192 -С/2024, експертиза почата 25 березня 2024 року; постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 22.03.2024 року; висновок експерта № 2618 за результатам проведення товарознавчої експертизи віл 01.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту від 17.04.2024 року, з доданою фототаблицею, за участю потерпілої ОСОБА_10 ; висновок судово-медичної експертизи № 09/256 -С/2024; висновок судово-психіатричного експерта № 250 від 15.04.2024 ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зібрані докази є достатніми, допустимими та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_9 .

Одночасно суд першої інстанції надав оцінку позиції обвинуваченого, зазначивши, що обвинувачений має на меті уникнути кримінальної відповідальності та його версія спростовується дослідженими судом доказами.

Разом з тим, на переконання суду апеляційної інстанції, версія сторони захисту щодо обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, судом першої інстанції недостатньо перевірена, що за певних обставин може вплинути на кваліфікацію діяння обвинуваченого. Суд першої інстанції не з`ясував, з якою метою обвинувачений заволодів мобільним телефоном потерпілої, від чого залежить кримінально-правова оцінка його дій, у тому числі щодо наявності в діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторони грабежу.

Зокрема, при кваліфікації дій особи за статтею 186 КК України необхідно враховувати, що б`єктивні ознаки відкритого викрадення - це викрадення, що вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи. Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Суб`єктивна сторона грабежу характеризується прямим умислом. Обов`язковими суб`єктивними ознаками є корисливий мотив (спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна) та корислива мета (збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, у долі яких зацікавлений інший).

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Водночас у кримінально-правовому розумінні корисливий мотив являє собою прагнення, спонукання особи до незаконного збагачення (як свого, так і третіх осіб) за рахунок вчинення протиправних дій стосовно інших осіб, суспільства або держави. Корисливий мотив полягає у прагненні одержати матеріальну вигоду для себе або інших осіб, спонуканні до незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

З огляду на зміст показань потерпілої та свідків, які були допитані судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо беззаперечної винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, є передчасними та за повідомлених учасниками провадження обставин суду першої інстанції належало з`ясувати мотив і мету незаконного заволодіння мобільним телефоном потерпілої і те, чи були вони дійсно корисливими.

Допитаний судом першої інстанції брат обвинуваченого ОСОБА_19 пояснив, що в березні 2024 року брат не спав кілька днів, вони викликали поліцію та «швидку допомогу», але ОСОБА_22 не госпіталізували. Спиртними напоями брат не зловживав, чи вживав наркотичні речовини не відомо. Працював ОСОБА_22 не постійно. При цьому займався ремонтами, оскільки має зварювальний апарат. Вважає, що брат хворий на психічний розлад.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що мешкає в будинку АДРЕСА_3 , з обвинуваченим та потерпілою не знайома. Вона хворіє на онкологічне захворювання, погано себе почувала, приблизно о 07.20 год. взяла ліки та вийшла зі свого 4 під`їзду та пішла до другого, щоб їй знайома зробила укол. На подвір`ї стояли двірник та двоє чоловіків. Один з чоловіків, яким виявився ОСОБА_9 , кричав нібито мама Свєта дай відро. Став відходити, а потім повернувся, вихватив у неї ліки та відштовхнув її. Вона почала шукати чоловіка та свої ліки, викликала поліцію. Ліки потім знайшли, вони валялися на землі в декількох метрах. Вже пізніше, приблизно через півтори години, з балкона побачила того ж чоловіка, який забрав у неї ліки, що у нього зв`язані руки і ноги. Поруч знаходилися двірники та дівчина потерпіла. Їй розповіли, що обвинувачений штовхнув дівчину та забрав у неї телефон. Очі у ОСОБА_9 нібито «бігали», він поводився неадекватно. Вона зверталася до поліції коли забрали в неї ліки, внаслідок поведінки останнього.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 250 від 15.04.2024 ОСОБА_9 , встановлено, що 03.04.2024 була допитана мати ОСОБА_9 , яка пояснила, що у ОСОБА_9 у 2022 погіршився стан, що виразилось у надмірній тривожності, маренні з приводу його прослуховування та стеження. 20.03.2024 його намагалися відправити на лікування, по приїзду працівники поліції викликали швидку допомогу, однак ОСОБА_9 відмовився.

Брат підекспертного ОСОБА_19 при допиті 03.04.2025 пояснив, що після розлучення у брата була депресія, були марення, безсоння, говорив, що його прослуховують, в цей період він побився на вулиці із перехожим. З братом він їздив до психоневрологічного диспансеру, однак у подальшому він відмовився ходити до лікаря. У 2022 дзвонила мати та сказала, що стан ОСОБА_9 погіршився. 20.02.2024 ОСОБА_9 намагалися відправити на лікування, приїхали працівники поліції, які викликали швидку допомогу, вони поцікавилися у ОСОБА_9 чи вживав він алкоголь, на що ОСОБА_9 сказав, що випив горілки, їхати до лікарні відмовився.

У висновку експерта також є посилання на показання свідків ОСОБА_16 , яка повідомляла, що ОСОБА_9 підіймав мастерку, показував живіт, погрожував розбити телефон; ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які пояснювали, що ОСОБА_9 вів себе неадекватно, почав ламати телефон об коліно, намагався переламати його руками.

Експерту ОСОБА_9 пояснював, що «після обстрілу міста була тривога, побачив, що двірники замітають листя, якого вчора не було, що є дивним, двірники незнайомі йому. Ця жінка говорила по телефону, подув, що може з сепаратистами, можливо вона диверсантка, почав питати з ким вона розмовляє, вона не хотіла віддавати телефон, забрав, раптом теракт…»

За висновком експертів ОСОБА_9 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизотипового розладу. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 перебував у стані вищевказаного психічного розладу. Не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до змісту слідчого експерименту, проведеного з потерпілою 17.04.2024, остання показала, що ОСОБА_9 з`явився перед нею, почав на неї кричати та задавати питання: «Что тут происходит?», на що вона відповіла, що нічого не відбувається, вони працюють. Після цього, чоловік почав хапати її мобільний телефон, та розповіла його подальші дії.

Зазначеним показанням потерпілої та свідків, суд першої інстанції не надав належної оцінки в контексті наявності в діях ОСОБА_9 корисливого мотиву, та не з`ясовано, чи була корислива мета в обвинуваченого, коли він забирав телефон у потерпілої, також не було надано оцінки подіям, які відбулися напередодні, про які зазначив брат обвинуваченого та свідок ОСОБА_20 , у якої ОСОБА_9 вихватив ліки та відштовхнув її, що передувало подіям з потерпілою ОСОБА_10 .

Суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 повідомив, що після обстрілу міста, не було електропостачання, коли він побачив потерпілу, здивувався чому вона була з телефоном, думав, що це могли бути диверсанти.

З урахуванням встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не вжив усіх заходів для встановлення наявності чи відсутності усіх елементів складу злочину в діянні, інкримінованому ОСОБА_9 та передчасно дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України.

Небезпідставними є доводи сторони захисту щодо необхідності допиту експерта-психіатра для роз`яснення висновку, а також щодо спонукання особи саме до незаконного збагачення, з урахуванням конкретних обставин справи, наявного у ОСОБА_9 захворювання та висновку експертів про те, що останній не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, здійснювати вольовий контроль над своєю поведінкою, чи могла наявність такого захворювання вплинути на формування у обвинуваченого саме корисливого мотиву до протиправної поведінки, якою мірою, чи заволодіння мобільним телефоном могло бути викликане іншими спонуканнями, а не користю. З огляду на наведене, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, не спростував чи не підтвердив їх у відповідному об`ємі, при тому, що дані фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду. З метою надання правильної оцінки діям ОСОБА_9 , слід більш ретельно дослідити обставини вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням встановленого у ОСОБА_9 захворювання та його впливу на його поведінку. У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції встановлені істотні порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на остаточні висновки суду за результатами судового розгляду, які у своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пунктам 1, 2, 3 частини 1 статті 409, статті 410, 411 КПК України. Колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду слід оцінити доводи учасників процесу, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи сторін щодо фактичних обставин інкримінованого злочину та спрямованості умислу обвинуваченого, мотивів, які спонукали його до вчинення кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інші доводи сторони захисту, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення в обсязі, висунутому органом досудового розслідування, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а апеляційна скарга його захисника, виходячи з вимог, зазначених в його апеляційній скарзі, - частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2014 року) і «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення, наявності ризиків, які передбачені статтею 177 КПК України, з метою попередження ризику його переховування від суду, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 жовтня 2025 року, включно.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харків від 17 грудня 2024 року скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 жовтня 2025 року, включно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: