Провадження по справі № 1-кп/367/1116/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпінь кримінальне провадження, відомості щодо якого 24.09.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000864, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Л Луганської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

встановив:

Встановлено, що за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, у ОСОБА_4 , який достовірно знав, що, починаючи з 2014 року, представниками російської федерації здійснено тимчасову окупацію частини території України, а починаючи з 24.02.2022 підрозділами збройних сил рф та іншими її військовими формуваннями здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, розуміючи, що представниками Збройних Сил України вживаються заходи, спрямовані на відсіч збройній агресії російській федерації та проводяться дії, направлені на проведення заходів загальної мобілізації, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 24.09.2025 виник та сформувався стійкий злочинний намір, направлений на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у перешкоджанні законній діяльності військових формувань в особливий період. Свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності військових формувань в особливий період, ОСОБА_4 реалізував шляхом фізичного перешкоджання військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 у проведенні мобілізаційних заходів відносно осіб, які підлягають мобілізації під час дії воєнного стану.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу 24.09.2025 близько 14:40 години (точний час в ході судового розгляду не встановлено) ОСОБА_4 прибув за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем знаходження військово-лікарської комісії Ірпінської міської поліклініки, куди на той момент військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: офіцером групи розгляду та супроводження адміністративних правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_6 , оператором групи військового обліку сержантів та солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_7 , стрільцем відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 сержантом ОСОБА_8 , штаб-сержантом 3 категорії відділення цивільно-військового співробітництва ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_9 , інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 головним сержантом ОСОБА_10 , доставлено громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проходження військово-лікарської комісії.

У подальшому на виконання злочинного умислу, 24.09.2025 приблизно о 14:40 годині, діючи умисно, знаходячись у приміщенні Ірпінської міської поліклініки за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Садова, 38, за місцем знаходження військово-лікарської комісії, з метою перешкоджання військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 у проведенні мобілізаційних заходів відносно громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та проходження останнім військово-лікарської комісії, почав чинити опір, в ході якого наніс удар по голові офіцера групи розгляду та супроводження адміністративних правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 , лейтенанта ОСОБА_6 , та почав штовханину, в ході якої тримав ніж у руках та погрожував його застосуванням відносно військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим перешкодив законній діяльності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 в особливий період воєнного стану.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_4 громадянин ОСОБА_11 уникнув вжиття мобілізаційних заходів відносно нього військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 та ухилився від проходження військово-лікарської комісії з оцінки медичної придатності особи для проходження військової служби, після чого з місця події зник.

Такими діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України.

19.11.2025 між обвинуваченим та прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 114-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 рік. При цьому сторони кримінального провадження дійшли згоди про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням.

У судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з обвинуваченим.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим та прокурором, пояснив, що дана угода відповідає вимогам закону, укладена обвинуваченим у присутності захисника, добровільно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 19.11.2025 і призначити йому узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, викладеного в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому та запевнив, що більше не вчинить нового правопорушення.

Суд, дослідивши угоду про визнання винуватості, матеріали кримінального провадження, вислухавши доводи учасників судового розгляду, дійшов висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні вимоги, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, дата її укладення та підписи сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Суд вважає, що при узгодженні в угоді про визнання винуватості міри покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті сторонами було враховано відомості щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, та обставину, що пом`якшує покарання, якою є щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Вирішуючи питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує, що обвинуваченому угодою про визнання винуватості визначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, є не судимим, має постійне місце проживання, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки. На переконання суду на ОСОБА_4 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таким чином, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

За таких підстав суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_4 , від 19.11.2025 та призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили з урахуванням думки прокурора, суд не застосовує.

Долю речових доказів у вказаному кримінальному провадженні вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373-376, 468-470, 472-476 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.11.2025 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000864 від 19.11.2025.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту скасувати.

Речовий доказ, ніж розкладний чорного кольору, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1