Дата документу 25.11.2025 Справа № 336/1037/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1057/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1037/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Преображенка Пологівського району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 09.01.2026 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з одночасним визначенням застави у сумі 60 560 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби за місцем його реєстрації та проживання. Свої вимоги мотивувала тим, що обраний запобіжний захід є занадто суворим, а продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим та недоцільним. Ризики переховування від суду, спотворення речей і документів, які мають значення у справі, а також ризик незаконного впливу на свідків відсутні. Недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів жодним чином не обґрунтовано. Відтак, захисник вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Прокурор у кримінальному провадженні про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю прокурора не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.263 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Судова колегія погоджується зі вказаним рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Апеляційним судом з наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законного та стабільного доходу останній не має.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Згідно матеріалів провадження також вбачається, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Проте ОСОБА_7 свою злочинну діяльність не припинив та вчинив інкримінований злочин протягом дії іспитового строку згідно вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2023 року за ч.1 ст.309 КК, а також за наявності скерованого до суду обвинувального акта відносно нього за вчинення аналогічного передбаченого ч.1 ст.263 КК злочину.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи особою раніше судимою, на шлях виправлення та перевиховання не став, свою злочинну діяльність не припинив, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, а підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

При цьому, всупереч протилежним доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд, з огляду на наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та обставини інкримінованого злочину, дійшов висновку, що гарантувати запобігання встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 без застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вбачається можливим.

Між тим, сама по собі наявність місця реєстрації та постійного проживання у обвинуваченого, на що захисник посилалась у апеляційній скарзі, не може бути єдиною та беззаперечною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Аргументи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів існування ризиків спотворення речей і документів, які мають значення у справі, а також незаконного впливу на свідків колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заявлені ризики відносно обвинуваченого в оскаржуваній ухвалі суду встановлено не було.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів враховує заявлене у судовому засіданні апеляційного суду повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності надання йому медичної допомоги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в тому числі і у державних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови щодо ефективного та доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності надання йому медичної допомоги та відповідно до ст.206 КПК доручити Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_7 за наявності згоди обвинуваченого, який перебуває в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», а у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Доручити начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях організувати медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 за наявності згоди обвинуваченого та за потреби забезпечити його належне лікування.

Копію ухвали надіслати начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4