Номер провадження: 11-кп/813/642/25
Справа № 522/7319/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 у кримінальному провадженні №00000039від 20.02.2023 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, не працевлаштованого, який навчається, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125КК України і призначено йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт, які полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 витрати на судово-медичне дослідження у розмірі 658 (шістсот п`ятдесят вісім) гривень.

Цивільний позов в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 12 лютого 2023 року, приблизно о 16-й годині 45 хвилин, знаходився біля будинку АДРЕСА_2 . В цей час біля будинку №10-Б за адресою: м. Одеса, вул. М. Говорова також знаходилась потерпіла ОСОБА_7 . Між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт.

В ході даного конфлікту у ОСОБА_10 виник протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, кулаками правої та лівої руки наніс ОСОБА_7 два удари в область голови, від чого остання почала відходити в сторону.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , ще наніс потерпілій декілька ударів рукою в область обличчя та голови.

В результаті противоправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а саме: синець голови, садна лівої кисті, що мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, та, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком районного суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок не законний та необгунтований.

Доводи обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Окрім свідків, жодних відео та фотофіксації конфлікту у матеріалах справи немає.

Докази на підтвердження вини ОСОБА_10 є не достовірними. Зокрема зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.02.2023 отриманий з порушенням порядку передбаченому ст. 228 КПК України.

Суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги глибину моральних і фізичних страждань цивільного позивача та невірно визначив розмір моральної шкоди.

Просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 .

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги. апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, надавши відповідну правову оцінку заявленим в апеляційній скарзі доводам і наявним в матеріалах провадження доказам, апеляційний суд доходить наступних висновків.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитаний обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що він зустрічався із ОСОБА_11 , онукою потерпілої приблизно пів року. Того дня, 12 лютого, він домовився зустрітись з ОСОБА_12 о 15-й годині на вулиці М. Говорова. Він чекав на неї пів години, її не було, тому він пішов в кафе «Мері бері». Коли він був там, до нього прийшли ОСОБА_13 з бабусею ОСОБА_7 . Бабуся почала йому дорікати з приводу його одягу. Після цього вони з ОСОБА_12 вийшли на вулицю. Там ОСОБА_7 знову висловлювала претензії щодо його зовнішнього вигляду після чого сказала, що побачення закінчено і ОСОБА_14 треба йти додому. Він взяв ОСОБА_15 за руку та вони відійшли. Тоді бабуся ОСОБА_16 підійшла, вихопила у нього з рук пакет з їжею та викинула його. Після чого, вона знову почала ображати його та кричати, що її ґвалтують. Почувши це, до них підбігли двоє свідків. Тоді він вирішив піти додому. По дорозі його зупинили співробітники поліції та запитали чи він знайомий із ОСОБА_7 та чи бив він її, на що він заперечив. Жодних ударів потерпілій він не наносив.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами у їх сукупності.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду першої інстанції, що її онука ОСОБА_17 познайомилась з ОСОБА_10 в Інтернеті. Деякий час вони листувались, а потім почали бачитись. Оскільки онука неповнолітня, сім`я прийняла рішення обмежувати їх час перебування разом та вона відводила онуку на побачення. 12 лютого ОСОБА_13 з ОСОБА_10 домовились зустрітись. Коли вони прийшли у зазначене місце, його там не було. Тоді вони з ОСОБА_12 зайшли в кафе «Мері бері», де був ОСОБА_10 , тому що ОСОБА_13 хотіла з ним поговорити. Коли вона побачила ОСОБА_18 , запитала, чому він домовився про зустріч, а сам не прийшов. На що ОСОБА_19 відповів, що він не буде чекати ОСОБА_15 стільки часу. Тоді вона запропонувала онуці піти додому. ОСОБА_13 відповіла, що хоче поговорити з ОСОБА_18 , на що бабуся погодилась та дала їм на це 10 хвилин, а сама вийшла на вулицю. Яна довго не виходила, тоді вона їй зателефонувала і сказала, щоб онука вийшла. Коли ОСОБА_13 та ОСОБА_19 вийшли з кафе, вона знову запитала ОСОБА_18 чому він не дочекався ОСОБА_15 , а пішов. ОСОБА_10 поводив себе неадекватно та почав конфлікт. Вона взяла його пакет та відкинула в сторону. Тоді ОСОБА_10 вдарив її в обличчя кулаком. Вона відходила та кричала, щоб перехожі допомогли, однак обвинувачений продовжував бити її в голову. Тоді підійшли двоє хлопців та відтягнули ОСОБА_10 . Вона зателефонувала дочці, щоб вона викликала поліцію, тому що ОСОБА_19 її побив. У неї боліла голова та було багато синців.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив наступне. 12 лютого, близько 4-5 години, вони з другом йшли з магазину по АДРЕСА_3 . Неподалік від кафе «Мері бері» побачили як ОСОБА_10 наносить удари ОСОБА_7 кулаком в голову та живіт. Він підбіг його відтягнути. Обвинувачений був злий та ліз в бійку до нього, тому він дав йому ляпаса, щоб той отямився. Також там була дівчина, онука ОСОБА_7 , яка стояла і плакала. У ОСОБА_7 була рука в крові та подряпини. Також пояснив, що його приятель ОСОБА_21 , з яким вони разом були свідками зазначеної події, на даний момент служить у лавах ЗСУ.

Допитана у судовому засіданні в районному суді свідок ОСОБА_22 , пояснила, що 12 лютого їй зателефонувала її мама - ОСОБА_7 та сказала, що ОСОБА_10 її побив. Вона відразу зателефонувала у поліцію. Після лікарні та поліції, вона запитала доньку чи дійсно ОСОБА_10 вдарив бабусю. Дочка сказала, що так, наніс близько 2-3 ударів по обличчю. Дочка сказала, що вони з бабусею зайшли в кафе «Мері бері», що на АДРЕСА_3 , там був ОСОБА_19 та сказав, що не буде чекати її та йде додому. Вона почала плакати та просила його, щоб він нікуди не йшов. Бабуся сказала, що раз він не хоче чекати, то йдемо додому. У нього був пакет з їжею, який впав, після чого він розізлився та почав бити бабусю. Вона кричала. Він штовхнув її і знову наніс 3-4 удари. Перехожі хлопці підійшли та відтягнули його. Коли ОСОБА_7 прийшла додому, вона побачила у неї на руці подряпини та кров, а на обличчі синець. Крім того, перед судовим засіданням коли вона розмовляла з ОСОБА_12 , вона підтвердила, що обвинувачений справді вдарив бабусю.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила суду, що в той день, 12 лютого, вона з ОСОБА_10 вийшли з кафе «Мері бері» удвох. На вулиці її чекала бабуся ОСОБА_7 , яка сказала їй йти додому. Вона попросила бабусю почекати, тому що хотіла поговорити з ОСОБА_18 . Бабуся почала її тягнути, тоді ОСОБА_19 штовхнув бабусю і вона впала. Бабуся почала кричати, а вона казала їй перестати. Підбігли двоє свідків, відштовхнули ОСОБА_18 та вдарили його по обличчю. Після чого, бабуся зателефонувала мамі ( ОСОБА_22 ), щоб викликати поліцію. Вона бачила кров на руці у бабусі.

Крім того, вина ОСОБА_10 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом із ЄРДР, згідно якого 20.02.2023 року до чергової частини ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт старшого ДОП СП ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_24 про те, що ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , просить прийняти заходи правового характеру до невідомої особи, яка 12.02.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , нанесла їй тілесні ушкодження;

- рапортом співробітника поліції про отримання зави на лінію поліції «102» про те, що 12 лютого 2023 року до чергової частини відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області із заявою звернулась ОСОБА_7 , в якій просить міри правового характеру до ОСОБА_10 , який 12.02.2023 року о 16-й годині 45 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , висловлювався нецензурно, кидався в бійку, на зауваження не реагував, вдарив її кулаками в обличчя, потилицю;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12 лютого 2023 року від ОСОБА_7 , згідно якої вона зазначила, що 12 лютого 2023 року приблизно о 16-й годині 45 хвилин за адресою: вул. М. Говорова, біля будинку №10, поруч з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_25 висловлювався нецензурною лайкою, кидався в бійку, на зауваження не реагував, вдарив її кулаками в обличчя і потилицю;

- висновком судово-медичної експертизи №253 від 15 березня 2023 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець голови, садна лівої кисті (2). Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя. Враховуючи дані медичної документації та морфологічні особливості ушкоджень (синець-блідо-синюшного кольору, садна під бурими кірками на рівні шкіри) слід вважати, що вони виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 12 лютого 2023 року. Синець голови, садна лівої кисті як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21 лютого 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_10 як особу, на ім`я ОСОБА_19 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , наніс жінці на ім`я ОСОБА_26 тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21 лютого 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_10 як особу, на ім`я ОСОБА_19 , яка 12 лютого 2023 року, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. М. Говорова, 10, наніс жінці на ім`я ОСОБА_26 тілесні ушкодження.

Оцінюючи вищезазначені докази, апеляційний суд приходить висновку про те, що всі досліджені у суді першої інстанції докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного та дали можливість суду першої інстанції прийти до однозначного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про його невинуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України безпідставними та недоведеними.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому відсутні.

До обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого районний суд відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

ОСОБА_10 раніше не судимий, навчається.

Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності ураховуючи принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, характер інкримінованих і доведених протиправних дій обвинуваченого та їх небезпечність, а також дані про його особу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати меті покарання.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Таким чином апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.02.2023 отриманий з порушенням порядку передбаченому ст. 228 КПК України.

Апеляційний суд не вважає їх слушними, оскільки при проведення впізнання ОСОБА_10 були дотримані вимоги статті 228 КПК України.

Крім того, слід зазначити, що сам ОСОБА_10 не заперечував свого знаходження 12 лютого 2023 року о 16-й годині 45 хвилин біля будинку номер 10 по вулиці Маршала Говорова у м. Одеса. Також свідок ОСОБА_20 , якому пред`являлися фотографії ОСОБА_10 для впізнання, був допитаний в судовому засіданні і вказав на ОСОБА_10 , як на особу, яка в зазначений час в зазначеному місці спричинила потерпілій тілесні ушкодження.

З огляду на вищевикладене колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильногозастосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 у кримінальному провадженні №00000039від 20.02.2023,яким ОСОБА_10 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4