Справа № 642/7177/23
Провадження № 1-кс/642/1835/25
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заявника ОСОБА_3 про передачу автомобіля на відповідальне зберігання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581 від 11.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

18.12.2025 до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_3 про передачу йому автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , та ключі від вище вказаного транспортного засобу на відповідальне зберігання.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що 04.10.2023 на сайті «РСТ» він побачив оголошення з приводу продажі автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , сірого кольору, 1997 року випуску, після чого зустрівся з продавцем, оглянув автомобіль та передав продавцю 3100,00 доларів США на руки. Після чого, чоловік передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сам автомобіль та 1 комплект ключів від вказаного автомобіля.

10.12.2023 року на вул. Різдвяна поблизу будинку № 19 у місті Харкові зазначений автомобіль під керуванням ОСОБА_5 був зупинений екіпажем патрульної поліції для перевірки документів, у ході якої було виявлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має ознаки підробки, а саме, що інформація у свідоцтві не співпадає з інформацією у їх базі ІПНП МВС, окрім того сам бланк свідоцтва був зданий до архіву у 2013 році, після чого слідчим СОГ у присутності понятих було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , сірого кольору, 1997 року випуску, та 1 комплект ключів від вказаного автомобіля.

За вказаним фактом зареєстровано кримінальне провадження № 0000581 від 11.12.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 358 КК

України, яке наразі перебуває у провадженні СД ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, та постановою дізнавача СД вилучене майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 (справа № 642/7177/23, провадження № 1-кс/642/257/24) накладено арешт на вилучене майно, а саме: автомобіль марки « Volkswagen», моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», із зазначенням власника ОСОБА_4 , ключ від вказаного автомобілю.

Зазначений автомобіль було поміщено на територію спеціального майдану зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107, і наразі автомобіль перебуває на відкритій місцевості, зберігається під сонячними променями та дощем, що негативно впливає на технічний стан автомобіля.

По даному кримінальному провадженню автомобіль оглянутий, всі необхідні процесуальні дії органом досудового розслідування виконані, на теперішній час заявник перебуває у лавах Національної Гвардії України та безпосередньо бере участь у виконанні бойових завдань, зазначений транспортний засіб є для нього вкрай необхідним, оскільки наявність автомобіля суттєво підвищить його мобільність та забезпечить можливість швидкого реагування та виконання службових обов?язків, тому вважав, що на даний час відсутні підстави для обмеження права користування майном.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чиним через канцелярію суду подав заяву про розгляд вказаного клопотання без його участі, просив його задовольнити.

Прокурор до суду не прибув, про розгляд клопотання повідомлений належним.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання про передачу автомобіля на відповідальне зберігання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу огляду місця події 10.12.2023 було проведено огляд та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , сірого кольору, 1997 року випуску, та 1 комплект ключів від вказаного автомобіля.

Постановою дізнавача відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП у Харківській області від 11.12.2023 автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у кримінальному провадженні № 0000581 визнано речовим доказом та визначено зберігати на території спеціального майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди (Пушкінська), 107, а також визнано речовими доказами ключ від вказаного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 накладено арешт на вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», із зазначенням власника ОСОБА_4 , ключ від вказаного автомобілю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно з п. 1 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (далі - Порядок), цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 Порядку речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Також згідно з п. 5 зазначеного Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Зі змісту ч. 9 ст. 100 КПК України вбачається, що судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, вирішується питання лише щодо тих речових доказів і документів, які були надані суду при скеруванні в суд обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру чи клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України (ст. ст. 368, 374) суд вирішує, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, та долю речових доказів у нарадчій кімнаті після закінчення судового розгляду.

Як вбачається з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з матеріалів провадження досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581 від 11.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, не закінчено, потреби досудового розслідування не вичерпані, арештоване майно має статус речових доказів, враховуючи, що заявник ОСОБА_3 не є власником арештованого майна, у той час як повернення майна необхідно йому для виконання бойових завдань, що може призвести до пошкодження чи знищення речового доказу та у подальшому завдати шкоди для кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що на цьому етапі потреби кримінального провадження виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому таке втручання держави є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави для передачі автомобіля, ключа та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на відповідальне зберігання заявникові ОСОБА_3 відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 100, 170, 171, 174, 371-372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу автомобіля на відповідальне зберігання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581 від 11.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1